Справа № 2а-1669/11
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ К/9991/39705/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Швеця В.В., -

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Військово-медичного управління Служби безпеки України про визнання відмови протиправною та зобов'язання забезпечити путівкою на проходження безоплатного позачергового санаторно-курортного лікування, за касаційною скаргою Військово-медичного управління Служби безпеки України на постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, -

встановив:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до Військово-медичного управління Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання відповідача прийняти рішення про забезпечення його путівкою, як інваліда війни у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) за 2011 рік.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року, позов задоволено. Визнано протиправною відмову Військово-медичного управління Служби безпеки України щодо забезпечення у 2011 році ОСОБА_4 безоплатним позачерговим санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону № 3551-XII. Зобов'язано відповідача забезпечити ОСОБА_4 безоплатним позачерговим санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону № 3551-XII за 2011 рік.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Військово-медичне управління Служби безпеки України звернулося до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року і направити справу на новий розгляд.

Позивач подав письмове заперечення на вказану касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом ІІІ групи, перебуває на медичному обслуговуванні в центральній поліклініці Військово-медичного управління Служби безпеки України та має право на пільги, передбачені Законом № 3551-XII.

21 квітня 2011 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виділення йому пільгової путівки до санаторію «Трускавець» Служби безпеки України в період з червня по липень 2011 року, однак отримав відмову з посиланням на висновок санаторно-відбіркової комісії Військово-медичного управління Служби безпеки України, згідно якого йому протипоказано санаторно-курортне лікування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з безпідставності відмови відповідача у забезпеченні ОСОБА_4 безоплатним позачерговим санаторно-курортним лікуванням за 2011 рік.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 13 Закону № 3551-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інвалідам війни та прирівняним до них особам надається безоплатне позачергове забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад або одержання замість путівки грошової компенсації. Порядок надання путівок, розмір та порядок виплати компенсацій визначаються Кабінетом Міністрів України. Інваліди війни забезпечуються путівками відповідно органами соціального захисту населення, охорони здоров'я, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону України та іншими органами за місцем перебування на обліку або за місцем роботи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на вказані норми права та встановлені обставини у справі колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з того, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності свого рішення, а відповідно до обмінної санаторно-курортної карточки санаторію «Трускавець» позивачеві лікування на цьому курорті показано, крім того, встановлено, що у 2012 році його було забезпечено саме таким санаторно-курортним лікуванням.

Відповідно до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив :

Касаційну скаргу Військово-медичного управління Служби безпеки України - залишити без задоволення.

Постанову Печерського районного суду міста Києва від 22 вересня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Військово-медичного управління Служби безпеки України про визнання відмови протиправною та зобов'язання забезпечити путівкою на проходження безоплатного позачергового санаторно-курортного лікування - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.