Справа № 206/798/16-а
Суддя: Сухоруков А. О.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 206/798/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

"22" лютого 2016 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухоруков А.О.,

при секретарі Гуртовий В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції м.Дніпропетровськ ОСОБА_2, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27.01.2015 року Інспектором 8 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ рядовим поліції ОСОБА_3 відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 747040 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відтак є всі підстави визнання дій посадової особи незаконними та скасування оскаржуваної постанови. Пішохідний перехід на якому він начебто здійснив зупинку, не обладнаний ані відповідними знаками, ані світлофорами. Межі даного пішохідного переходу визначаються виключно розміткою. Фактично зупинка транспортного засобу, була здійсненна ним за межами розмітки пішохідного переходу, з дотриманням вимого п.16.9.г ПДД. Таким чином, ним не порушувались правила ПДД, а відповідно у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення. Також відсутні буд-які фактичні дані щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст. 122 КУпАП. Так, при винесені оскаржуваної постанови, відповідачем адміністративний протокол не складався. Таким чином, застосування процедури скороченого провадження при винесенні постанови про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 122 КУпАП, не передбачено нормами чинного законодавства, порушує його гарантовані та охоронювані законом права, а отже постанова, винесена за таким порядком, є незаконною та підлягає скасуванню.

На підставі викладеного просить суд скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 747040 як незаконну.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що він працює на маршрутці. Підбирав людей через 10 метрів від пішохідного переходу. Їхав він по вул. Семафорній, біля дитячого садка. Зупинився метрів за 10 за перехрестям.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечував та просив відмовити. Пояснив, що пішохідний перехід знаходиться по вул. Семафорна та вул. ОСОБА_4. Маршрутка зупинилася на перехресті. На перехресті пішохідний перехід не повинен позначатися знаками. Є відео, де видно, що він стоїть на перехресті та на пішохідному переході. Розмітку було чітко видно.

Також відповідач надав письмові заперечення, які обґрунтовує тим, що під час складання постанови на водія транспортного засобу Богдан А091 ОСОБА_1, який порушив п. 15.9 Г та п. 15.9 Ґ Правил дорожнього руху (затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001р.) здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході на перехресті вул. Семафорна та вул. ОСОБА_4. Незважаючи на те, що в даному місці немає дорожнього знаку 5.35.1; 5.35.2 «Пішохідний перехід» ця ділянка дороги позначена дорожньою розміткою 1.14.1 і є місцем переходу перехрестя пішоходами згідно п.4.7 Правил, де зазначено, що пішохідний перехід може не позначатись, а межі в даному випадку визначаються межами тротуарів. В момент зупинки транспортного засобу на пішохідному переході знаходились люди, що унеможливлювало їм безпечно перетинати вулицю. Пішоходи по праву вважаються самими незахищеними учасниками дорожнього руху тому, що навіть незначна дорожня пригода за його участі закінчується нанесеними йому травмами, причому, як правило серйозними. Враховуючи тяжкість наслідків будь-якої події із пішоходами, кожен водій зобовязаний керуватися вимогами цих Правил і надавати їм дорогу у зазначених правилами випадках. Ст.17 Закону «Про дорожній рух» надає перевагу пішоходам виключно на пішохідних переходах. Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч (п. 4.7. ПДР). Він під час виконання своїх службових обовязків 27.01.2016р., було виявлено адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, вчинюване позивачем. З метою припинення вказаного правопорушення та забезпечення дотримання вимог Правил дорожнього руху відносно позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення №747040 від 27.01.2016р. За результатами розгляду адміністративної справи до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн., шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення № 747040 від 27.01.2016р. Він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Позивачу ОСОБА_1, під його особистий підпис було розяснено положення ст. 307, 308, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст. 287 - 289 КУпАП, а також значиться підпис про отримання постанови № 745804. Під час винесення постанови на місці вчинення правопорушення ніяких клопотань та зауважень від позивача не надходило, тому ним винесено постанову згідно ст. 258 КУпАП. Постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Позивачем було допущене грубі порушення Правил дорожнього руху, а саме зупинка на пішохідному переході. В постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні позивачем (а.с.20-21).

Вислухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оглянувши відеозапис, суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав, що встановлені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 27.01.2015 року о 17:05год. Інспектором 8 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ рядовим поліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 було складено постанову про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 747040 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП., а саме: ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Богдан А091, порушив п. 15.9 Г Правил дорожнього руху - здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході (а.с.4).

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису видно, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 зупинився безпосередньо на пішоходному переході на розмітці "зебра".

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3 цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Тому суд не бере до уваги твердження позивача щодо відсутності адміністративного протоколу.

Правилами дорожнього руху, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, п. 15.9 г чітко визнано, що зупинка заборонена на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до п. 4.7 Правил дорожнього руху пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до Постанови Кабінету міністрів України про внесення змін до "Правил дорожнього руху" від 11 лютого 2013 року № 111 пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками 5.35.1-5.37.2, дорожньою розміткою 1.14.1-1.14.3, пішохідними світлофорами. За відсутності дорожньої розмітки межі пішохідного переходу визначаються відстанню між дорожніми знаками або пішохідними світлофорами, а на перехресті за відсутності пішохідних світлофорів, дорожніх знаків та розмітки - шириною тротуарів чи узбіч.

Тому незважаючи на те, що в даному місці немає дорожнього знаку 5.35.1; 5.35.2 «Пішохідний перехід» ця ділянка дороги позначена дорожньою розміткою 1.14.1 і є місцем переходу перехрестя пішоходами згідно п.4.7 Правил, де зазначено, що пішохідний перехід може не позначатись, а межі в даному випадку визначаються межами тротуарів або узбіч.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Інспектор 8 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровськ рядовий поліції ОСОБА_3, при винесені оскаржуваної постанови, керувався Правилами дорожнього руху, КУпАП, в постанові чітко описані правопорушення, які були скоєні, а тому діяв в межах правового кола і не порушував норм процесуального права.

При винесені постанови, дії відповідача відповідають вимогам ст. 33 КУпАП, що встановлює загальні правила накладення стягнення про адміністративні правопорушення. Тобто при накладанні стягнення відповідачем встановлена особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують.

Жодних переконливих підстав своєї невинуватості позивач не надав, всі його позовні вимоги зводяться до висвітлення порушень норм процесуального права з боку інспектора, що в судовому засіданні не було встановлено.

По суті, позивач спотворює дійсні обставини справи з метою ухилитися від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення, а тому його вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 268, 287, 288, 289 КУпАП ст.ст. 3, 11, 17, 18, 19, 69-71, 159-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення від 27 січня 2016 року серії ПС2 №747040, якою за ч.1 ст.122 КУпАП накладено штраф у розмірі 255,00 грн., відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного шляхом подання апеляційної скарги через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков