Справа № 490/6129/15-а
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 490/6129/15-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Мамаєва О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

Позивач 24.06.2015р. звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, а саме: просить визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивачу з 01.02.2010р. у розмірі, встановленому при призначенні пенсії, про утримання надміру виплачених сум пенсії у розмірі 128836,05 грн.; скасувати рішення відповідача від 16.01.2015р., зобов'язати повернути суму, стягнуту з пенсії позивача, та зобов'язати проводити виплату пенсії у повному обсязі.

Суд першої інстанції своєю постановою від 29 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії - відмовив.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що з 24.07.2006р. позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну діяльність" від 13.12.1991р.

01.02.2010р. позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки Миколаївського політехнічного інституту від 01.02.2010р. №1 про заробітну плату за 2008-2010р.р.

16.01.2015р. управлінням ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва прийнято рішення про проведення виплати пенсії ОСОБА_4 з 01.10.2010р. у розмірі, встановленому при призначенні пенсії. У вказаному рішенні зазначено, що 23.12.2014р. до управління з Миколаївського політехнічного інституту надійшли копії ліцензій Освіти і науки України видані 21.11.2008р., 13.11.2009р., 15.10.2010р. з додатками та копіями сертифікатів про акредитацію окремих напрямків (спеціальностей),а саме: комп'ютерна інженерія та комп'ютерні системи та мережі (ІІ-ІІІ рівень) за період з 04.06.2009р. по 01.07.2011р.; економіка і підприємництво, банківська справа, облік і аудит (ІІ-ІІІ рівень) за період з 04.06.2009р. по 01.07.2014р.; інженерна механіка, автомобілі та автомобільне господарство (ІІІ рівень) за період з 24.06.2010р. по 01.07.2015р.; фізичне виховання і спорт та фізична реабілітація (ІІІ рівень) за період з 24.06.2010р. по 01.07.2015р. Надані документи свідчать про відсутність в Миколаївському політехнічному інституті двох третин спеціальностей, акредитованих не нижче, ніж за ІІІ рівнем.

09.01.2015р. позивач подав до управління ПФУ заяву, в якій просив, зважаючи на те, що розмір його пенсії перераховано та зменшено розмір пенсії, переплату, яка виникла не з його вини, утримувати у розмірі 10% від встановленого нового розміру пенсії.

Згідно листа управління ліцензування та акредитації Міністерства освіти і науки України, у період з 2003р. по 2015р. вищевказаний університет не проходив процедуру акредитації за рівнем та не отримував сертифікаті про акредитацію за статусом вищого навчального закладу певного рівня (в цілому).

Згідно довідки, Вищий навчальний заклад "Миколаївських політехнічний інститут" (ВНЗ "МПІ") перейменовано у Вищий навчальний заклад "Міжнародний технологічний університет "Миколаївська політехніка" наказом №23 від 07.04.2014р.

У ВНЗ "МПІ" у період з 2008р. по 2010р. проведена акредитація підготовки спеціалістів за ІІІ рівнем таких спеціальностей: фізична реабілітація - термін дії ліцензії з 01.07.2010р.; банківська справа з 01.07.2009р.; облік і аудит - з 13.11.2009р.; автомобілі та автомобільне господарство - 25.10.2010р.; комп'ютерні системи і мережі - з 23.10.2006р.

Відповідно до сертифікатів про акредитацію, спеціальність фізична реабілітація з 24.06.2010р. визнано акредитованою за ІІІ рівнем, банківська справа з 04.06.2009р. - за ІІ-ІІІ рівнем, облік і аудит з 04.06.2009р. - за ІІ-ІІІ рівнем, автомобілі та автомобільне господарство - з 24.06.2010р. - за ІІІ рівнем, комп'ютерні системи та мережі з 22.06.2006р. - за ІІ, ІІІ рівнем акредитації.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

Частиною 8 вказаної статті передбачено, що перелік посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням положень статей 22-1, 22-2 цього Закону.

Частиною 17 цієї ж статті передбачено, що пенсіонерам, які після призначення пенсії відповідно до цього Закону працювали за строковим трудовим договором (контрактом) на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників не менш як два роки, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням стажу наукової роботи після призначення пенсії.

Відповідно до положень Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 257 від 4 березня 2004 року, ректор вищого навчального закладу IV рівнів акредитації має право на пенсію, передбачену ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Статтею 1 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р., що діяв на час виникнення спірних відносин, передбачено, що акредитація - це процедура надання вищому навчальному закладу певного типу права провадити освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, відповідно до вимог стандартів вищої освіти, а також до державних вимог щодо кадрового, науково-методичного та матеріально-технічного забезпечення.

Акредитований вищий навчальний заклад - вищий навчальний заклад, що визнаний спроможним провадити освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів, не менше двох третин з яких є акредитованими.

Стаття 24 цього Закону встановлює визначення конкретних рівнів акредитації вищих навчальних закладів. Згідно з її положеннями вищим навчальним закладом третього рівня акредитації є вищий навчальний заклад, у якому здійснюється підготовка фахівців за напрямами освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста, а також за окремими спеціальностями освітньо-кваліфікаційного рівня магістра.

Згідно п.2 постанови КМУ від 04.03.2004р. №257 "Про затвердження переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ- ІV рівнів акредитації", до наукового стажу, який дає право на призначення пенсій та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", зараховується час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, зазначених у статті 118 Кодексу законів про працю України, якщо цій роботі безпосередньо передувала і після неї слідувала робота на посадах, передбачених переліком, та час роботи осіб, які мають науковий ступінь, на посадах за спеціальністю відповідно до групи спеціальностей галузі науки, з якої присуджено науковий ступінь, з дня зайняття посади за цією спеціальністю, час роботи на посадах керівника (начальника, завідуючого тощо), старшого викладача, викладача Вищих курсів іноземних мов Міністерства закордонних справ України в період з 1 січня 1990 р. по 1 січня 2004 року, на посаді начальника (керівника) бригади в наукових підрозділах наукових установ у період до 1 січня 1980 р.; час роботи наукових (науково-педагогічних) працівників на посадах, передбачених переліком, у наукових установах, організаціях, вищих навчальних закладах III-IV рівнів акредитації недержавної форми власності, які пройшли державну атестацію згідно із Законом України "Про наукову і науково-технічну діяльність", у порядку, визначеному Міністерством освіти і науки за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством промислової політики; час навчання в аспірантурі або ад'юнктурі за денною (очною) формою навчання випускників аспірантури, ад'юнктури, час перебування в докторантурі випускників докторантури.

Згідно п.15 Положення про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у ВНЗ та вищих професійних училищах, затвердженого постановою КМУ від 09.08.2001р. акредитованим за певним рівнем може бути визнаний вищий навчальний заклад, який проводить підготовку (перепідготовку) фахівців за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів, не менше ніж дві третини яких акредитовано за рівнем, не нижчим за заявлений рівень акредитації закладу.

Вищим навчальним закладом надані копії сертифікатів про акредитацію окремих напрямків (спеціальностей) за ІІ-ІІІ рівнем акредитації, проте не надано доказів на підтвердження того, що дві третини напрямків і спеціальностей акредитовано за ІІІ-ІV рівнем акредитації, тому відсутні докази того, що у спірний період - 2008-2010р.р. Миколаївський політехнічний інститут мав ІІІ-ІV рівень акредитації.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так зокрема, критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, об ґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які на справді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності зокрема передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш "шкідливі" засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Під розумністю (розсудливістю) слід виходити з того, що нерозсудливими (безглуздими, ірраціональними) рішеннями, діями, бездіяльністю суб'єкта владних повноважень можна розуміти таки, яких жоден суб'єкт владних повноважень не міг би допустити, діючи відповідно до здорового глузду та обов'язків, покладених на нього законом. Нерозсудливими слід вважати також рішення, дії, бездіяльність, що є неприпустимими з погляду законів логіки та загальноприйнятих моральних стандартів.

Крім того, відповідно до норм ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхуванню», ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 1215 ЦК України стягнення надмірно сплачених сум пенсій передбачено лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, зокрема, зловживання з його боку (надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації).

Згідно п. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В порядку передбаченому ст.71 КАС України, доказів які б свідчили про наявність недобросовісності або зловживання з боку позивача, відповідачем суду не надано.

Таким чином, на думку апеляційного суду, прийняття позивачем рішення про стягнення з позивача переплати пенсії в розмірі 128836,05 грн. є таким, що порушує вищезазначені принципи та норми закону.

Щодо задоволення позовної вимоги в частині зобов'язання управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва проводити виплату пенсії в повному обсязі слід зазначити, що позивач не довів та не надав обґрунтованих доказів протиправності дій управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в цій частині, а тому відповідач діє відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Також слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії - є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки будь-яких зловживань з боку ОСОБА_4 при поданні документів на перерахунок пенсії не було.

Відповідно, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим рішення суду першої підлягає скасуванню, з постановленням нового рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Постанову Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2015 року, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дій відповідача, зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про утримання з ОСОБА_4 надміру виплачених сум пенсій у розмірі 128 836,88 грн.

Зобов'язати управління пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва припинити стягнення з ОСОБА_4 надміру виплачених сум пенсій у розмірі 128 836,88 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк