Справа № 826/10162/13-а
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/50632/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ТОВ «Ардіс» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 100270000/2013/410310/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2013 № 100270000/2013/10338, повернення переплати податку на додану вартість та мита, за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У червні 2013 року ТОВ «Ардіс» звернулось до суду з позовом, у якому просило скасувати рішення Київської регіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 100270000/2013/410310/2, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2013 № 100270000/2013/10338, повернути суму податку на додану вартість у розмірі 2851,08 грн. та мита у розмірі 1306,12 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської регіональної митниці про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 100270000/2013/410310/2. Визнано протиправним та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Київської регіональної митниці від 03.06.2013 № 100270000/2013/10338. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Київська міжрегіональна митниця, до якої приєдналось Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Ардіс», посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що на виконання контракту від 17.12.2012 № 2013JK-UA-01, укладеного між позивачем (покупець) та фірмою «HANGZHOU JOY KIE SND. AND TRED Co., LTD» (Китай) (продавець), на адресу позивача від іноземного контрагента надходив товар (частини до велосипедів): Рама 26" Spirit AMT TM Totem у кількості 1439 шт.; вилка телескопічна передня 26" TM Mode у кількості 1440 шт.; сідло MBT TM Totem у кількості 1440 шт.; труба керма 22,2*25,4*Т1,4*580мм ED у кількості 1440 шт.; комплект кріплення переданої вилки 22,2*27*30 ED у кількості 1440 компл. перемикач передній 28,6 мм верхня тяга TM Sunrum у кількості 1440 шт.; перемикач задній CP TM Sunrum у кількості 1440 шт.; шатун 42/34/24, 170 мм. Мод 3633 у кількості 1440 компл; світловідбивачі передній у кількості 1440 шт., задній - 1440 шт., для коліс - 1440 компл.; кронштейн світловідбивача у кількості 2880 шт.; обідна стрічка 26" до велообода у кількості 2880 шт.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару, позивачем до Київської регіональної митниці подано електронну митну декларацію від 03.06.2013 № 1567 (№ 100270000/2013/247657), зовнішньоекономічний контракт від 17.12.2012 № 2013JK-UA-01, комерційний інвойс від 10.04.2013 JK2013-4-3; міжнародну товарно - транспортну накладну від 01.06.2013 № 657794; коносамент BILL OF LADING MSCUXH827490; документ, що підтверджує вартість перевезення від 31.05.2013 № 31.05.2013-02; платіжне доручення від 01.06.2013 № 659 про сплату фрахту, платіжне доручення в іноземній валюті від 23.05.2013 № 75, сертифікат Торгово - промислової палати Китаю (дійсності) комерційного інвойсу ССРІТ №133300ВО/07612 від 24.05.2013, лист - повідомлення від 31.05.2013 № 174/05 про не здійснення страхування вантажу; пакувальний лист від 10.04.2013 JK2013-4-3, технічна документація та інші документи. Митна вартість товару задекларована позивачем із застосуванням 1 методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну (за ціною договору), в розмірі 43324,33 доларів США.

В зв'язку із виникненням у митного органу сумніву стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, позивачу запропоновано надати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, а саме: платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження; прайс-листи виробника товару. Вказано, що використані декларантом відомості не є об'єктивними, не піддаються обчисленню та не підтверджені документально.

На виконання вказаної вимоги декларантом на декларації здійснено напис, що відповідні документи надаватися не будуть.

03.06.2013 Київською регіональною митницею складено картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270000/2013/10338 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 100270000/2013/410310/2, яким митну вартість визначено з використанням резервного методу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що з врахуванням неможливості визначення митної вартості товарів на основі методів, передбачених статтями 58-63 Митного кодексу України (далі - МК), його вартість правомірно встановлена відповідачем з використанням резервного методу у відповідності до вимог статті 64 цього Кодексу з обґрунтуванням неможливості застосування попередніх методів, а відтак дійшов висновку, що картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів та транспортних засобів через митний кордон України та рішення про коригування митної вартості товарів прийняті відповідачем згідно чинного законодавства.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У статті 57 МК передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в статті 58 МК.

За змістом частин 4, 5 статті 58 МК митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 3, 5 статті 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Як зазначалось, митним органом від декларанта вимагалось надати додаткові документи на підтвердження митної вартості товару в зв'язку тим, що відомості не є об'єктивними, не піддаються обчисленню та не підтверджені документально.

Між тим, судом зазначено про ненадання митним органом доказів на підтвердження, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, а тому витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості товару.

Також вказано про безпідставне посилання митного органу на те, що в поданому декларантом платіжному дорученні сума більша, ніж в інвойсі, обґрунтовуючи тим, що оплата здійснювалася не тільки на підставі інвойсу від 10.04.2013 № JK2013-4-3 на суму 43324,33 доларів США, а і на підставі інвойсу від 10.04.2013 №JK2013-4-2 на суму 23761,50 доларів США.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням описаного суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення Київської регіональної митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 03.06.2013 № 100270000/2013/410310/2, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2013 № 100270000/2013/10338.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про повернення суми податку на додану вартість та мита, апеляційний суд виходив з їх необґрунтованості за відсутності доказів на підтвердження звернення позивача до митного органу з відповідною заявою та наявності такої переплати.

Статтею 301 МК визначено механізм повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу чи помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.

У разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов'язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого Наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 та чинним на час спірних правовідносин Порядком взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого Наказом Державної митної служби України Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

При цьому за Порядком взаємодії № 611/147 основною умовою повернення коштів є обов'язкова їх сплата та зарахування на рахунки відповідного бюджету.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції у зазначеній частині позовних вимог і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві - відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: