Справа № 2а-19101/09/0370
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Київ К/800/27224/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
ГоловуючогоНечитайла О.М.
СуддівЛанченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.
розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2009 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року

у справі №2а-19101/09/0370 (7593/10/9104)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафта-Люкс»

до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафта-Люкс» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби (далі - відповідач) про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Волинський окружний адміністративний суд постановою від 07 грудня 2009 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року, задовольнив адміністративний позов. Скасував рішення відповідача від 28 травня 2009 року № про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 669 910,80 грн.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Позивач письмових заперечень на касаційну скаргу відповідача на адресу суду касаційної інстанції не надіслав

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі фактичні обставини справи.

Працівники контролюючого органу провели перевірку дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій господарської одиниці АЗС №26, що знаходиться за адресою: м.Нововолинськ, вул.Луцька,18 та належить позивачу, про що склали акт від 15 травня 2009 року, яким встановили порушення останнім вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

За результатами перевірки контролюючий орган прийняв рішення від 28 травня 2009 року №, яким на підставі пункту 11 статті 11 Закону України «Про державну службу в Україні» та статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 669 910,80 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичною підставою для прийняття спірного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій слугували висновки контролюючого орган про порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у частині введення обліку товарних запасів, за місцем їх реалізації.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили із відсутності у діях позивача порушень вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У ході проведення перевірки встановлено, що оператором АЗС пред'явлено змінний звіт по АЗС №26 станом на 00 год.10 хв. 15 травня 2009 року, згідно якого на початок зміни залишок паливно-мастильних матеріалів становив: бензин А-80 7403,06 л на суму 38 347, 90 грн.; бензин А-92 12 127,35 л на суму 67 670,60 грн., бензин А-95 13 302,36 л на суму 76 887,60 грн., дизпаливо 30 955,23 л на суму 163 443, 60 грн.; відповідно до Х-звіту РРО у резервуарах АЗС фактичні залишки паливно-мастильних матеріалів становили: бензин А-80 7 290,1 л на суму 377 62,70 грн.; бензин А-92 11 811,42 л на суму 65 907,70 грн.; бензин А-95 12 691,43 л на суму 73 356,50грн.; дизпаливо 29 910,7 л на суму 157 928,50грн.; товарно-транспортні накладні на АЗС №26, які підтверджують облік товарних запасів паливно-мастильних матеріалів за місцем їх реалізації не пред'явлені; загальна вартість не облікованих паливно-мастильних матеріалів за цінами реалізації становить 334 955, 40 грн.

Отже, за висновками податкового органу, у зв'язку з відсутністю оригіналів первинних документів на АЗС №26, позивач всупереч вимогам податкового законодавства, не здійснював облік товарів за місцем їх реалізації.

Відповідно до положень пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані вести у порядку, передбаченому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку реалізованих товарів (наданих послуг).

Згідно статті 6 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

За змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів встановлює «Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України» яка затверджена наказом Міністерства економіки України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155 (Інструкція).

Відповідно до загальних положень Інструкції, визначено, що її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

У відповідності до підпункту 10.3.1.3 пункту 10 Інструкції, облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

За даними пункту 10.4.1 пункту 10 Інструкції, на АЗС здійснюється оперативне кількісне контролювання, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманих і відпущених нафтопродуктів. Кількісний облік нафтопродуктів на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС N 17-НП.

Відповідно до підпункту 10.4.3 пункту 10 Інструкції, після завершення зміни оператором АЗС складається змінний звіт АЗС за формою N 17-НП у двох примірниках, з яких один з доданими ТТН здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається на АЗС.

За змістом підпункту 16.1 пункту 16 Інструкції, матеріально відповідальні особи АЗС ведуть облік руху нафтопродуктів за марками і видами (для дизельного палива в залежності від масової частки сірки) нафтопродуктів у змінному звіті за формою N 17-НП, який складається у двох примірниках. Перший примірник разом з первинними документами здається до бухгалтерської служби, а другий - залишається у матеріально відповідальної особи.

Згідно положень підпункту 16.2 пункту 16 Інструкції, бухгалтерські служби підприємств перевіряють та приймають змінні звіти з доданими до них первинними документами (ТТН, талони, відомості встановленої форми, супровідні відомості за інкасацією готівки та інші), перевіряють правильність перенесення показників лічильників ПРК, ОРК з попередньої зміни, звіти про обсяг реалізації і форми оплати за РРО, визначення фактичних залишків нафтопродуктів у резервуарах АЗС за результатами вимірювання, відображених у формі №17-НП, та надходження готівки. Зроблені під час перевірки змінних звітів виправлення засвідчуються підписами операторів АЗС, керівника АЗС та головного бухгалтера або за його дорученням іншим працівником бухгалтерської служби підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, витяг з журналу обліку нафтопродуктів, містить записи щодо фіксування всіх обсягів нафтопродуктів, що надійшли на АЗС №26, у тому числі останнє надходження 05 травня 2009 року, копії товаротранспортних накладних та змінні звіти АЗС.

Крім того, дані журналу обліку щодо обсягу нафтопродуктів, які надійшли за період з 13 квітня 2009 року по 05 травня 2009 року (останнє надходження до моменту здійснення перевірки) підтверджуються належним чином оформленими товарно-транспортними накладними, всі обсяги надходження нафтопродуктів зафіксовані в змінних звітах, відображені в накопичувальних відомостях і журналі згідно Інструкції.

Таким чином, у відповідності до вимог підпункту 10.4.3 пункту 10 Інструкції, після завершення зміни оператором АЗС складено змінний звіт АЗС від 05 травня 2009 року за формою №17-НП, який з доданими ТТН переданий до бухгалтерської служби, а отже зважаючи на те, що останнє надходження нафтопродуктів на АЗС №26 було 05 травня 2009 року, оригінали первинних документів знаходились у бухгалтерській службі товариства.

За змістом статті 21 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб'єктів підприємницької діяльності, що не ведуть або ведуть з порушенням встановленого порядку облік товарів за місцем реалізації та зберігання, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на встановлення судами попередніх інстанцій факту дотримання позивачем вимог законодавства у частині здійснення обліку товарів за місцем їх реалізації, відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

За встановлених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій щодо протиправності прийнятого податковим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а відтак, наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивація та докази, наведені у касаційній скарзі, не дають адміністративному суду касаційної інстанції підстав для постановлення висновків, які б спростовували правову позицію судів попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

2. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2009 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року у справі №2а-19101/09/0370 (7593/10/9104) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В.
Пилипчук Н.Г.