Справа № 2-а-1930/10
Суддя: Ярмоленко В. В.
Дата ухвалення: 2010-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-а-1930/10
Провадження № -
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2010 р. м. Коростень

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого судді Ярмоленка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Коростені адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради та Міністерства праці та соціальної політики України про визнання неправомірних дій та стягнення недовиплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2009 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що вона та її неповнолітні діти мають статус потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, віднесеному до зони гарантованого добровільного відселення. Вона працює в Коростенській центральній міській лікарні, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 року № 796 - ХЫ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи /далі Закон № 796 - XII/, мають право на щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особисто вона має право на доплату до заробітної плати. Однак, всупереч згаданому Закону вказані виплати проводились без застосування кратності до встановленого розміру мінімальної заробітної плати, а в твердих сумах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, /далі «Постанова № 836»/ тому позивач вважає своє право та право своїх неповнолітніх дітей порушеним та просить стягнути з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської Ради недовиплачені кошти, передбачені ст. 37 Закону № 796-ХІІ в розмірі8276, 40 грн. за період з 01.07.2008року по 01.06.2009 року та за ст.39 вказаного закону в сумі 1479 грн за період з 1.07.2006 року по 31.08.2006 року, та зобов»язати Міністерство праці та соціальної політики України перерахувати управлінню праці та соціального захисту населення вказані кошти.

Представник Міністерства праці та соціальної політики України надав письмові заперечення проти позову. Управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради будь- яких заперечень не надав.

Судом встановлено, що позивач та її неповнолітні діти мають статус потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Стаття 37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає компенсації громадянам, які проживають у зоні гарантованого добровільного відселення на територіях радіоактивного забруднення у вигляді щомісячної грошової допомоги у зв"язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати .

Відповідно до ст. 39 вказаного Закону доплата громадянам, які працюють у зоні на територіях радіоактивного забруднення проводиться в розмірі 2 мінімальних заробітних плат.

Проте в спірний період часу ці доплата та допомога виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про [компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не в [кратному відношенні до мінімальної зарплати.

Правовідносини між сторонами виникли з дня набрання чинності постанови Кабінету Міністрів ІУкраїни №936 від 20.09.2005 року.

Згідно п. 2 «Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, ¦повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської ¦катастрофи», затвердженого вказаною постановою розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня lia програмами визначаються в числі інших управління праці та соціального захисту населення Виконкомів міських Рад. Виплата компенсацій та допомог певних видів, в т.ч. і передбачених ст. ст. 37, 119 Закону „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської

¦ртастрофи працюючим і непрацюючим громадянам та пенсіонерам проводиться центрами по

¦врахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення І айонних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад за місцем реєстрації.

Таким чином вимоги позивача до Міністерства праці та соціальної політики України є І ^підставними, оскільки вказаний відповідач безпосередньо не здійснює соціальних виплат

постраждалим громадянам, не має кошторисних призначень на здійснення цих виплат та відповідних рахунків.

Таким' чином належним відповідачем у справі є управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради. В порушення вимог ст. 71 КАС України останній не довів належними доказами факти відсутності фінансування та видатків Державного Бюджету України, що направляються управлінням Міністерства праці і соціального захисту населення для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи за ст.ст. 37, 39, 51 Закону № 796 - XII. Згідно вказаної норми Закону обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладено на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Доказів правомірності своїх дій вказаний відповідач не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності за них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт. який має вищу юридичну силу.

Оскільки Верховна Рада України і Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме статті Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не вказана Постанова КМУ.

В силу ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод і інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

Порушення строку звернення до суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови якщо на цьому наполягає одна із сторін. Як вбачається згідно заперечення відповідача, останній наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду як на підставу для відмови в задоволенні поданого позову.

Виходячи з цього, в межах строку звернення до суду підлягають судовому захисту позовні вимоги за період з 16.07. 2008 року по 01.06.2009 року.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд керується п.2 ч.2 ст. 162 КАС України та зобовязує відповідача вчинити певні дії, а саме нарахувати та виплатити позивачу невиплачену частину допомоги.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 37,39 Закону «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 11, 94, 99, 100, 158-163, 167, 254 Кодексу

адміністративного судочинства України, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради щодо не нарахування та не виплати позивачу та її неповнолітнім дітям допомоги в звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва, а також доплати до заробітної плати відповідно до визначених законом розмірів неправомірними.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 допомогу в зв'язку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 16.07. 2008 року по 01.06.2009 року.

В позові до Міністерства праці та соціальної політики України відмовити за безпідставністю позовних вимог.

В решті вимог відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Від сплати судових витрат сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Коростенський міськрайонний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини , з дня складання постанови в повному обсязі, заяви про апеляційне оскарження постанови суду, з послідуючою подачею апеляційної скарги, яка може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду .

Суддя