Справа № 826/17185/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради, Управління Державної казначейської служби у місті Донецьку Донецької області, Донецької міської ради про стягення коштів, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради, Управління Державної казначейської служби у місті Донецьку Донецької області, Донецької міської ради про стягнення з місцевого бюджету міста Донецька середньої заробітної плати за час затримки виплати заробітної плати з 10 листопада 2014 року по 18 серпня 2015 року у розмірі 19 340,53 грн.; - зобов'язання вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 19 340,53 грн. на користь позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_3 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, розпорядженням міського голови Донецької міської ради від 10 листопада 2014 року №283/4к ОСОБА_3 звільнено, на підставі пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначає, що заробітну плату за період з 01 серпня 2014 року по день звільнення - 10 листопада 2014 року їй не виплачено, а тому має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 19 340,53 грн., за період з 10 листопада 2014 року по 18 серпня 2015 року (день звернення до суду з даним позовом).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як визначено статтею 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

В силу статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, відповідно до наведених норм, право на відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні набувається у разі невиплати в день звільнення належних звільненому працівникові сум та рахується по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, в межах адміністративної справи № 826/3120/15 розглядались, зокрема, позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення нарахованої, але не виплаченої Управлінням комунальних ресурсів Донецької міської ради заробітної плати за період з 01 серпня 2014 по 10 листопада 2014 року у розмірі 7 145,14 грн.

Так, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано Управління Державної казначейської служби України у м. Донецьку Донецької області вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у розмірі 7 145,14 грн. на користь ОСОБА_3.

Позивач посилається на те, що вищезазначену постанову суду не виконано, розрахунок з ОСОБА_3 не проведено, що не спростовується матеріалами справи.

За даних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки можливість відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні ставиться в залежність від факту виплати звільненому працівнику всіх належних йому сум, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2016 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.