Справа № 335/11981/15-а(2-а/335/327/2015)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокусправа № 335/11981/15-а(2-а/335/327/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Дурасової Ю.В.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року про закриття провадження у справі №335/11981/15-а(2-а/335/327/2015) за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, третя особа - ТОВ «Центр «Бізнесінформ» про визнання розірвання договору необґрунтованим та зобов'язання виконати умови договору,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 листопада 2015 року звернувся до суду з позовом до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, третя особа - ТОВ «Центр «Бізнесінформ», згідно з яким просить визнати необґрунтованим розірвання договору б/н від 22.07.2015 року про проведення незалежної оцінки майна, який було укладено між «Замовником» в особі Департаменту комунальної власності приватизації Запорізької міської ради та «Виконавцем» ТОВ «Центр»Бізнесінформ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язати Департамент комунальної власності приватизації Запорізької міської ради виконати умови договору б/н від 22.07.2015 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року провадження у справі №335/11981/15-а(2-а/335/327/2015) закрито.

Ухвала суду мотивована тим, що цей спір фактично виник між двома господарюючими суб'єктами - Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та витікає з господарської діяльності позивача, тобто між цими особами існує спір про право, що у свою чергу виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами про те, що відповідач входить до системи місцевого самоврядування, а укладений договір з позивачем є адміністративним договором. Вважає, що в цьому випадку спір виник між фізичною особою з одного боку та органом місцевого самоврядування з іншого, а тому його належить розглядати в місцевому загальному суді як адміністративному суді, відповідно до частини першої статті 18 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, вказавши, що 22.07.2015 року укладено договір між «Замовником» в особі Департаменту комунальної власності приватизації Запорізької міської ради та «Виконавцем» ТОВ «Центр» Бізнесінформ» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 про проведення незалежної оцінки майна. Пунктом 2.2 договору передбачено, що протягом трьох днів з моменту підписання договору сплачуються кошти за послуги. 29.07.2015 року «Замовник» запропонував позивачу сплатити кошти за проведення оцінки. Проте у вересні позивач отримав лист від 03.09.2015 року згідно з яким позивача повідомлено про розірвання договору від 22.07.2015 року.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, суб'єкт владних повноважень в розумінні пункту 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України це орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. У випадку, якщо суб'єкт (в тому числі орган державної влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

У спірних відносинах, які склалися між ОСОБА_1, як платником у відповідності до умов договору, та Департаментом комунальної власності приватизації Запорізької міської ради, як замовником послуг визначених договором, жодна із сторін не наділена компетенцією владно керувати поведінкою іншої, тобто, між ними відсутні відносини влади та підпорядкування.

За таких обставин, з огляду на приписи пункту 7 частини 1 статі 3 Кодексу адміністративного судочинства України, у цих відносинах відсутні ознаки публічно правового спору. Отже, вирішення позовних вимог ОСОБА_1 не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про те, що укладений договір з позивачем є адміністративним договором, оскільки відповідач хоч і входить до системи органів місцевого самоврядування проте не виконує владні управлінські функції по відношенню позивача. Спірні відносини є договірними, а не управлінськими.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання,зазначені у статті 55 цього Кодексу, не господарюючі суб'єкти - юридичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з пунктом 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і використанні господарських договорів …

Таким чином, колегія судів вважає, що цей спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції і не повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок про ухвалення судом першої інстанції рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, а тому в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 199, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у справі №335/11981/15-а(2-а/335/327/2015) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Ю.В. Дурасова