Справа № 2а/0570/5595/2012
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року м. Київ К/9991/47712/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Рецебуринського Ю.Й.,
Швеця В.В., -
провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, -

встановив:

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку про зобов'язання об'єднати виконавчі провадження, відкриті 21 січня 2008 року та 4 і 25 листопада 2011 року з примусового виконання виконавчих листів № 1-4, виданих 21 березня та 26 листопада 2007 року, у зведене виконавче провадження, а також вчинити дії на виконання вимог ухвали Кіровського районного суду міста Донецька від 30 червня 2011 року, яка набула законної сили, а саме: зобов'язати відповідача на виконання вироку Апеляційного суду Запорізької області від 21 березня 2007 року і постанови цього суду від 28 липня 2008 року щодо нього в частині конфіскації майна здійснити грошову оцінку 1/4 частини належної йому квартири АДРЕСА_1 шляхом проведення експертизи за цінами на момент набрання законної сили постанови Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2008 року з подальшим утриманням з нього встановленої суми вартості 1/4 цієї квартири та звільнити таку з-під арешту.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2012 року позовну заяву ОСОБА_4 в частині зобов'язання відповідача об'єднати виконавчі провадження у зведене виконавче провадження за його клопотанням залишено без розгляду.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року і ухвалити нове судове рішення.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку від 21 січня 2008 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1-4, виданого 26 листопада 2007 року Апеляційним судом Запорізької області, про конфіскацію на користь держави всього майна, яке належить ОСОБА_4 на праві особистої власності.

26 травня 2008 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку винесено постанову № 8-456/08 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Даною постановою накладено арешт на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_4, в тому числі на квартиру № 166, розташовану за адресою: місто Донецьк, вулиця Пінтера, будинок 18, в якій позивач є власником 1/4 частини.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2008 року визначено порядок виконання судового рішення в частині конфіскації майна, зокрема, відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку запропоновано провести грошову оцінку 1/4 частини квартири, розташованої за вищезазначеною адресою, належної ОСОБА_4 з подальшим утриманням з нього вказаної суми, для чого виконавчий лист направити за місцем виконання вироку суду.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Донецька від 30 червня 2011 року зобов'язано відділ державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку здійснити грошову оцінку 1/4 частини належної засудженому ОСОБА_4 квартири з подальшим утриманням з нього встановленої суми її вартості та звільнити з-під арешту нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.

Разом з тим, постановами державного виконавця від 4 та 25 листопада 2011 року відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 1-4, виданих 21 березня 2007 року Апеляційним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на користь ОСОБА_5 в розмірі 880,40 гривень і на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «ФЕБ» в сумі 12660 гривень.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку від 7 травня 2012 року три виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Апеляційним судом Запорізької області відносно ОСОБА_4, об'єднано у зведене виконавче провадження.

Вважаючи, що ухвала Кіровського районного суду міста Донецька від 30 червня 2011 року відділом державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку не виконується, ОСОБА_4 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вказані норми права та встановлені у справі обставини колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання виконати рішення суду, оскільки такі не ґрунтуються на нормах матеріального права, а також не узгоджуються із положеннями статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2012 року та ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції в місті Донецьку про зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Рецебуринський Ю.Й.

Швець В.В.