Справа № 441/1287/15-а
Суддя: Яворська Н. І.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Постанова

Іменем України

Городоцький районний суд Львівської області у складі:

Головуючого судді Яворської Н.І.

з участю секретаря Цап І.М.

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3 та його адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішень органу місцевого самоврядування та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в Городоцький районний суд Львівської області із адміністративним позовом до ОСОБА_5 сільської ради, третя особа: ОСОБА_3, просить визнати протиправним та скасувати рішення ХХХ сесії VI скликання ОСОБА_5 сільської ради за №846 від 14.05.2015 р. про відмову йому у задоволенні заяви щодо надання дозволу на заїзд до належної йому земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення ОСГ, визнати протиправним і скасувати рішення ХХХ сесії VI скликання ОСОБА_5 сільської ради за №830 від 14.05.2015 р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_3С.», зобовязати ОСОБА_5 сільську раду повторно розглянути на сесії його заяву про облаштування заїзду до належної йому земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення ОСГ через спірну земельну ділянку площею 0,035 га, яка відноситься до земель запасу і прийняти рішення про влаштування заїзду.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що є спадкоємцем належного його батька майна, а саме житлового будинку в с. Родатичі вул. Шевченка, 537 Городоцького району Львівської області, крім цього йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1500 га для ведення ОСГ, також його батькові належала земельна ділянка площею 0,1512 га для ОБЖ по вул. Шевченка, 537, проте така не перереєстрована на нього, до належної йому земельної ділянки площею 0,1500 га, для ведення ОСГ, проходить заїзд через землі запасу, заїздом користується і ОСОБА_3, де є облаштований місток через канаву. В травні 2015 р. він звернувся до ОСОБА_5 сільської ради із заявою про надання дозволу на облаштування заїзду на його земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення ОСГ по землі яка виділена ОСОБА_3 проте йому було відмовлено.

ОСОБА_5 сільською радою прийнято рішення про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення ОСГ за рахунок земель запасу, вважає рішення сільської ради №846 і №830 протиправними і такими, що підлягають скасуванню, тому що сільська рада не мала права передавати землі запасу ОСОБА_3, оскільки він позбавлений фактичного доступу до своєї земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові та додав, що ОСОБА_3 зобовязаний дозволити ОСОБА_1 проїзд через встановлений ним місток, оскільки ОСОБА_1 в іншому місці не має можливості такий облаштувати із-за грунтових вод та затоплення рову, які перешкоджають позивачу потрапити до своєї земельної ділянки. ОСОБА_1 не заперечив, що погодився на виділення йому земельної ділянки для ОСГ саме в цьому місці, та ствердив, що знав про можливі затоплення проїзду до земельної ділянки.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради просив у позові відмовити, в суді показав, що виділення земельної ділянки ОСОБА_3 відбувалося в порядку процедури встановленої законом, ОСОБА_3 особисто за власні кошти облаштував місток через рів, натепер ця дорога веде до його домогосподарства. ОСОБА_1 також було запропоновано облаштувати такий же місток для проїзду до його земельної ділянки для ведення ОСГ, проте останній відмовився, покликаючись на обовязок сільської ради робити дорогу доступною до земельних ділянок. Крім того, ОСОБА_1 має можливість заїзду на земельну ділянку з боку дороги.

ОСОБА_3 та його адвокат ОСОБА_4 просили в позові ОСОБА_1 відмовити як безпідставно заявленому. При цьому ОСОБА_3 суду пояснив, що особисто зробив окремий заїзд до свого домоволодіння, такий же був і до домоволодіння ОСОБА_1, натомість останній переорав земельну ділянку із заїздом та встановив огорожу, тепер вимагає заїзду через його земельну ділянку в той час, як може облаштувати собі такий вздовж канави у будь-якому місці. ОСОБА_3 просив стягнути з позивача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу та поїздки до суду.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 суду показала, що дійсно через канаву до домоволодінь їх та ОСОБА_3 було два містки, натепер залишився один, який встановив ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що раніше по фактичному користуванню домогосподарств його та ОСОБА_6 у кожного був свій місток через канаву. З дозволу сільської ради облаштували собі особисто заїзд яким ОСОБА_6 ніколи не користувався. ОСОБА_6 свій заїзд зруйнував та засадив вербами.

Свідок ОСОБА_8 в суді ствердила, що до 2003 р. до кожного господарства був заїзд, вони у 2003 р. з дозволу сільської ради приватизувавши землю якою ніхто не користувався, облаштувавши в канаву металеву трубу через яку протікає вода, зробили капітальний заїзд до свого двору, ОСОБА_1 свій заїзд зруйнував, тепер вимагає права користуватися заїздом по їх земельній ділянці.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що земельна комісія сільської ради виходила по місцю розташування земельної ділянки позивача, перед прийняттям рішення на сесії було обговорено заяву ОСОБА_1, та запропоновано йому зробити заїзд вздовж канави у вибраному ним іншому місці, проте ОСОБА_1 посилаючись на необхідність проведення меліоративних робіт вважає облаштування проїзду до його земельної ділянки обовязком сільської ради. Натепер ОСОБА_1 має можливість проїзду до належної йому земельної ділянки з боку загальної дороги.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 24, ч.3 ст.41, ч.2 ст.55 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові та службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п.10 ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рішення 12 сесії 6 скликання від 03.03.2012 р. №262 ОСОБА_5 сільської ради надано земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.9).

Батьку позивача ОСОБА_10 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №215649 (а.с.10) на підставі рішення ОСОБА_5 сільської ради 3 сесії 6 скликання №71 від 16.01.2011 р. належить земельна ділянка розташована в с. Родатичі по вул. Шевченка, 537 Городоцького р-ну Львівської області площею 0,1512 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Третій особі ОСОБА_3 рішенням ОСОБА_5 сільської ради №830 від 14.05.2015 р. надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою площею 0,035 га за рахунок земель запасу для ведення особистого селянського господарства (а.с.11).

ОСОБА_5 сільська рада рішенням №846 від 14.05.2015 р. відмовила ОСОБА_1 у задоволенні зави щодо надання дозволу на заїзд на його земельну ділянку для ведення ОСГ, яка знаходиться біля господарства ОСОБА_3, та рекомендувала зробити окремий заїзд у будь якому іншому місці до своєї земельної ділянки з боку дороги, що виходить на трасу Львів-Шегині (а.с.12).

19.08.2008 р. винесено рішення №343 ОСОБА_5 сільської ради, яким затверджено технічну документацію про передачу земель у власність ОСОБА_7 (а.с.13).

Згідно акту обстеження земельної ділянки в с. Родатичі по вул. Шевченка від 02.04.2015 р., комісія обстеживши ситуацію з заїздом на суміжні земельні ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_1 зробити окремий заїзд на свою земельну ділянку з сторони дороги (а.с.14).

ОСОБА_1 23.05.1984 р. успадкував майно свого батька ОСОБА_10, який помер 07.10.2013 р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.16-18).

ОСОБА_1 не виконав рішення ОСОБА_5 сільської ради №846 від 14.05.2015 р. щодо облаштування окремого заїзду до своєї земельної ділянки площею 0,15 га для ведення ОСГ, відповідно до акту від 02.11.2015 р. (а.с.33).

Як видно із матеріалів технічної документації на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства (а.с.51-74) ОСОБА_10 був землекористувачем земельної ділянки загальною площею 0,3812 га, в тому числі 0,1512 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,2300 га для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу (а.с.76,77) належить земельна ділянка площею 0,288 га для ОСГ.

Згідно висновку ОСОБА_5 сільської ради від 12.06.2015 р. ОСОБА_1 безпідставно не погоджує межі земельної ділянки гр. ОСОБА_3 наданої йому для ведення ОСГ, комісія прийняла рішення про затвердження акту встановлення та узгодження меж землекористування гр. ОСОБА_3 (а.с.92).

Як пояснив у судовому засіданні землевпорядник ОСОБА_5 сільської ради та голова ОСОБА_5 сільської ради, що стосується рішення № 830 від 14.05.2015 р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3С.» то воно є законним, приймалося на сесії сільської ради, як ОСОБА_3 так і ОСОБА_1 виділялися земельні ділянки, місце розташування яких обом було відомо, ОСОБА_1 не відмовився від земельної ділянки для ведення ОСГ, розташованої за канавою. Жодного порушення порядку надання земельної ділянки ОСОБА_3 не було, сільська рада діяла в межах своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, з урахуванням викладеного суд не знаходить підстав для визнання протиправним та скасування рішення тридцятої сесії шостого скликання ОСОБА_5 сільської ради за № 846 від 14.05.2015 р. про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви щодо надання дозволу на заїзд.

Відносно рішення тридцятої сесії шостого скликання ОСОБА_5 сільської ради № 830 від 14.05.2015 р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3С.» суд вважає його також прийнятим у відповідності до діючих норм законодавства.

З Державних актів на право власності на земельну ділянку видно, що ОСОБА_1 земельна ділянка для ОСГ була виділена у 2012 р. і як показали свідки до господарства ОСОБА_1 був окремий заїзд, який він на власний розсуд зруйнував, при цьому ОСОБА_5 сільською радою прав ОСОБА_1 не порушено, не порушено таких і ОСОБА_3

За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад.

Підпункт 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає виключну компетенцію сільських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із засобів забезпечення провідної ролі сільських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція сільских рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад.

Ст. 71 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішенням ОСОБА_5 сільської ради №895 від 10.08.2015 р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0299 га для ведення ОСГ ОСОБА_3, затверджено висновок комісії з земельних питань від 12.06.2015 р. щодо встановлення та узгодження меж земельної ділянки, де суміжний землекористувач ОСОБА_1 відмовився погоджувати межі, оскільки виділена земельна ділянка захоплює собою заїзд, яким він користувався, щоб потрапити на свою земельну ділянку для ведення ОСГ. ОСОБА_1 було рекомендовано зробити заїзд на свою земельну ділянку у будь-якому іншому місці з боку дороги, що виходить на трасу Львів-Шегині, згідно рішення від 14.05.2015 р. №846, проте ОСОБА_1 як було встановлено в судовому засіданні не погоджується на облаштування ним окремого проїзду, оскільки такий повинна зробити сільська рада.

Органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями розпоряджатися землями, які перебувають у комунальній власності. Реалізовуючи зазначені повноваження органи місцевого самоврядування мають право безоплатно передавати землі у приватну власність громадянам.

Статтею 71 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених стттею 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок, щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із пояснень наданих в судовому засіданні ОСОБА_3, його представником, представником сільської ради, видно, що ОСОБА_3 самостійно за власні кошти обладнав спірний заїзд до свого дому, який межує з земельною ділянкою ОСОБА_1. Крім того, при виділенні земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,1500 га рішенням 12 сесії 6 скликання ОСОБА_5 сільської ради, ним не ставилось питання про те, чи обладнаний заїзд до його земельної ділянки, рішення сільської ради про те, що спірний заїзд є у спільному користуванні відсутнє.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, оскільки ОСОБА_5 сільська рада правомірно виносила рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви щодо надання дозволу на заїзд на його земельну ділянку для ведення ОСГ, яка знаходиться біля господарства ОСОБА_3, та про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3, вони повністю спростовані в судовому засіданні поясненнями сторін, свідків та письмовими доказами наданими представником відповідача, та третьої особи, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Статтями 87-94 КАС України передбачено порядок та обовязок суду вирішення питання судових витрат.

Адвокат третьої особи та третя особа просили стягнути з позивача витрати за надання правової допомоги в сумі підтвердженій письмовими доказами.

Суд вважає таке клопотання підлягаючим частковому задоволенню. При цьому враховує, що витрати на правову допомогу понесені третьою стороною повинні бути покладені на позивача за аналогією ч.1 ст. 54 КАСУ, правила якої застосовуються до третіх осіб на стороні відповідача. До судових витрат віднесено і витрати на правову допомогу (ч.3 ст.87 КАС України).

Визначаючи розмір компенсації, яка належить до стягнення з позивача суд враховує розяснення ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу», яка встановлена 40 % мінімальної заробітної плати, отже з урахуванням такого у даній справі, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 551 грн. витрат понесених ним на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючисьч.1 ст. 24, ч.3 ст.41, ч.2 ст.55 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування» , ст.ст. 9, 11, 71 ,86, 158-163, 167 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення ХХХ сесії VI скликання ОСОБА_5 сільської ради за №846 від 14.05.2015 р. про відмову йому у задоволенні заяви щодо надання дозволу на заїзд до належної йому земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення ОСГ; визнання протиправним і скасування рішення ХХХ сесії VI скликання ОСОБА_5 сільської ради за №830 від 14.05.2015 р. «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр.ОСОБА_3С.»; зобовязати ОСОБА_5 сільську раду повторно розглянути на сесії його заяву про облаштування заїзду до належної йому земельної ділянки площею 0,1500 га для ведення ОСГ через спірну земельну ділянку площею 0,035 га, яка відноситься до земель запасу і прийняти рішення про влаштування заїзду - відмовити в повному обсязі за безпідставністю заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_3 с.Родатичі вул. Шевченка, 543 Городоцького району Львівської області витрати за надання правової допомоги в розмірі 551 грн. (пятсот пятдесят одну грн.)

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя Н.І. Яворська