Справа № 302/491/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Справа № 876/9065/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.05.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голова Ізківської сільської ради Савчур Степан Васильович про оскарження дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИЛА :

До Міжгірського районного суду Закарпатської області 24.04.2013 року звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до голови Ізківськоїї сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Савчур С.В. про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання публічної інформації та зобов'язання надати відповідь на запит позивача від 26.03.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог покликається, що 26.03.2013 р. позивач звернувся до відповідача з письмовим запитом про публічну інформацію, в якому просив відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації надати йому наступну інформацію: - копії на перший квартал та перше півріччя 2013 року з урахуванням пропозицій постійних комісій та громадських організацій Ізківської сільської ради, перспективні плани роботи та виконавчих комітетів-поквартальні календарі своїх засідань, затверджених за 10-15 днів до початку наступного кварталу (чи півріччя); - копії документів перевірок за дотриманням земельного законодавства в Ізківській сільській раді за останні п'ять років. Однак відповіді не отримав.

Оскаржуваною постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.05.2013 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що 26.03.2013 р. позивач звернувся до відповідача з письмовим запитом про публічну інформацію, в якому просив відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації надати йому наступну інформацію: - копії на перший квартал та перше півріччя 2013 року з урахуванням пропозицій постійних комісій та громадських організацій Ізківської сільської ради, перспективні плани роботи та виконавчих комітетів-поквартальні календарі своїх засідань, затверджених за 10-15 днів до початку наступного кварталу (чи півріччя); - копії документів перевірок за дотриманням земельного законодавства в Ізківській сільській раді за останні п'ять років. Однак відповіді не отримав. Крім того, відсутнє підтвердження того, що відповідач надіслав відповідь.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.1 ЗУ Про доступ до публічної інформації публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 ЗУ Про доступ до публічної інформації доступ до інформації забезпечується також шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, відповідач Савчур С. В. дотримався вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст.40 Конституції України, а також Закон України Про звернення громадян , оскільки надав позивачу ОСОБА_1 повну інформації на його публічний запит. За таких підстав позов ОСОБА_1 до задоволенення не підлягає.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

26.03.2013 р. позивач звернувся до відповідача з письмовим запитом про публічну інформацію, в якому просив відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації надати йому наступну інформацію: - копії на перший квартал та перше півріччя 2013 року з урахуванням пропозицій постійних комісій та громадських організацій Ізківської сільської ради, перспективні плани роботи та виконавчих комітетів-поквартальні календарі своїх засідань, затверджених за 10-15 днів до початку наступного кварталу (чи півріччя); - копії документів перевірок за дотриманням земельного законодавства в Ізківській сільській раді за останні п'ять років.

Відповідач вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 заперечив повністю на ствердження заперечення надав суду копію відповіді наданої позивачу на його запит від 26.03.2013 р., яка була надіслана ОСОБА_1 01.04.2013 р. за вих. 269 . Відповідь на запит публічної інформації підписана сільським головою с.Ізки Савчур С. В. .

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року № 2939-VI із змінами і доповненнями, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 1 Законом України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 2 ст. 5 цього ж Закону, визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст. 6 цього ж Закону, публічна інформація з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно ч. 2 ст. 6 цього ж Закону, обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно п. б) ч. 1 ст. 14 цього ж Закону, розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ч. 2. ст. 19 цього ж Закону, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно ч. 4 ст. 20 цього ж Закону, у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно ч. 1 ст. 22 цього ж Закону передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3)особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Згідно ч. 4 ст. 22 цього ж Закону, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим же Кодексом.

Судом враховуються обґрунтування позивачем позовних вимог, оскільки відповідач, як розпорядник інформації згідно Закону України "Про доступ до публічної інформації" отримавши запит - 2 позивача (про надання публічної інформації, що знаходяться у розпорядника інформації) зобов'язаний був надати позивачу запитувану інформацію у строки визначені цим же Законом.

Відповідач вказує, що надсилав таку відповідь позивачу поштовою кореспонденцією, однак жодних належних та допустимих доказів своєчасного надсилання позивачу відповіді про надання запитуваної інформації суду не надав.

З цих же підстав, судом не враховуються заперечення відповідача в судовому засіданні про те, що ним надсилалася відповідь на запит, наявність вихідного номера жодним чином не може підтверджувати своєчасність надання такої відповіді позивачу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги позивача до відповідача про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, підлягають до задоволення, а в решті позову про накладення стягнення на відповідача слід відмовити.

А тому висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови не вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 202 КАС України є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.05.2013 року у справі № 302/491/13-а- скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність голови Ізківської сільської ради Савчур Степана Васильовича щодо ненадання публічної інформації за запитом від 26.03.2013 року.

Зобов'язати голову Ізківської сільської ради Савчур Степана Васильовича надати ОСОБА_1 відповідь на запит від 26.03.2013 року.

В решті позову відмовити .

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар