Справа № 802/4173/15-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2016 р. Справа № 802/4173/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Касяновського Миколи Сергійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

про: визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання протиправними та скасування постанов.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.12.2015 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, йому стало відомо, що постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ від 01.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 48868006 з примусового виконання виконавчого листа № 802/2373/15-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 02.09.2015 року, про стягнення з нього коштів в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 198982,06 грн. до Державного бюджету України.

Також, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався про існування постанов, а саме:

постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48868006 від 09.10.2015 року;

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48868006 від 09.10.2015 року;

постанови про арешт коштів боржника ВП № 48868006 від 19.10.2015 року.

Вказані постанови, на думку позивача прийнятті відповідачем в зв`язку з невиконанням рішення суду в добровільному порядку.

При цьому, позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була йому надіслана, що позбавило його можливості скористатись своїм правом на добровільне виконання судового рішення.

В зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування:

постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48868006 від 09.10.2015 року;

постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48868006 від 09.10.2015 року;

постанови про арешт коштів боржника ВП № 48868006 від 19.10.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та надала суду пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви.

Усною ухвалою суду від 16.02.2016 року, із занесенням до журналу судового засідання, замінено первинного відповідача - Ленінський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, на його правонаступника - Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції

Представник відповідача в судовому засіданні не погодився із заявленими позовними вимогами, з підстав, викладених у своїх письмових запереченнях від 02.02.2016р. № 1403/07-35-15 (Вхід. № 1976 від 03.02.2016р.), в яких зазначив, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв згідно із нормами чинного законодавства, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ від 01.10.2015 року відкрито виконавче провадження № 48868006 з примусового виконання виконавчого листа № 802/2373/15-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 02.09.2015 року, про стягнення з фізичної особи ОСОБА_3 коштів в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 198982,06 грн. до Державного бюджету України.

Вказаною постановою запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду в строк до 08.10.2015р.

В зв'язку з тим, що позивачем в наданий для самостійного виконання строк рішення суду виконано не було, 09.10.2015р. старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ винесено постанову ВП № 48868006 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 19898,21 грн.

Також, постановою старшого державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ ВП № 48868006 від 09.10.2015р. накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_3, в межах суми боргу, та оголошено заборону за його відчуження.

В подальшому, 19.10.2015р. старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ прийнято постанову ВП № 48868006 про накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках боржника, ОСОБА_3, та належать останньому, в межах суми боргу - 198982,06 грн.

Визначаючись щодо заявленого позову суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) (тут і далі по тексту Закон в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

При цьому, частиною п`ятою даної статті встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

В свою чергу, частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як слідує з матеріалів справи, 01.10.2015 року постановою державного виконавця Ленінського відділу ДВС Вінницькою МУЮ відкрито виконавче провадження № 48868006 з примусового виконання виконавчого листа № 802/2373/15-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 02.09.2015 року, про стягнення з фізичної особи ОСОБА_3 коштів в рахунок погашення податкового боргу з податку на доходи фізичних осіб в сумі 198982,06 грн. до Державного бюджету України.

Представником відповідача, в підтвердження надсилання вказаної постанови позивачу, надано суду копію супровідного листа від 01.10.2015 № 24022/07-35/15.

При цьому, жодних доказів в підтвердження того, що постанова із супровідним листом направлена позивачу 01.10.2015 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення, представником відповідача під час судового розгляду справи надано не було, як і не було надано доказів отримання вказаних документів позивачем.

В той же час, з копії реєстру вихідної кореспонденції Ленінського ВДВС Вінницького міського управління юстиції, наданого представником відповідача та долученого до матеріалів справи, видно, що копія вказаної постанови направлена ОСОБА_3 лише 30.10.2015 року, при цьому простим листом.

В судовому засіданні представник позивача не заперечував факту того, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 48868006 від 01.10.2015р. направлена позивачу саме 30.10.2015р.

З контексту викладеного слідує, що відповідач несвоєчасним вчиненням виконавчих дій, позбавив позивача можливості самостійно виконати рішення суду в строк, встановлений для такого виконання.

А тому, на думку суду, відповідач не мав законодавчих підстав для винесення постанови про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у зв`язку з самостійним невиконанням ним рішення суду.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48868006 від 09.10.2015 року підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48868006 від 09.10.2015 року та постанови про арешт коштів боржника ВП № 48868006 від 19.10.2015 року то, на думку суду, останні задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Так, зі змісту позовної заяви та пояснень наданих представником позивача слідує, що протиправність постанов Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції полягає у порушені передбаченого Законом України "Про виконавче провадження" строку та порядку їх направлення, а саме отримання ОСОБА_3 копій вказаних постанов 21 грудня 2015 року, тільки після його ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

В той же час, як зазначалось судом вище, нормами абзацу 2 частини 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Зі змісту вказаної норми Закону України "Про виконавче провадження" слідує, що державний виконавець наділений правом накладати арешт на майно та кошти боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача.

Тобто, норми Закону України "Про виконавче провадження" не ставлять в залежність можливість винесення постанови про накладення арешту на майно та кошти боржника в зв`язку з невиконанням рішення суду боржником в строк наданий для самостійного виконання, натомість підставою для винесення таких постанов є заява стягувача.

Представником відповідача під час судового розгляду справи надано заяву Вінницької ОДПІ, адресовану начальнику Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ, зі змісту якого слідує, що стягував просив при відкритті виконавчого провадження з примусового № 48868006 з примусового виконання виконавчого листа № 802/2373/15-а, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом 02.09.2015 року, накласти арешт майно та грошові кошти божника.

А тому, на думку суду, в даному випадку відповідач, приймаючи оскаржувані постанови діяв в межах норм Закону України "Про виконавче провадження.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48868006 від 09.10.2015 року та постанови про арешт коштів боржника ВП № 48868006 від 19.10.2015 року задоволенню не підлягають.

При ухваленні рішення в даній адміністративній справі суд також керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх рішень, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

Надаючи оцінку рішенням відповідача, суд виходив із того, що відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Питання про розподіл судових витрат у справі вирішується судом відповідно до вимог статті 94 КАС України, частиною першою якої передбачено, що у випадку, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 КАС України).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 48868006 від 09.10.2015 року.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок) сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції (ідентифікаційний код 40143408).

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна