Справа № 820/9/16
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 р.Справа № 820/9/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2016р. по справі № 820/9/16

за позовом ОСОБА_1

до Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Харківській області третя особа Публічне акціонерне товариство "Теплоенергомонтаж"

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України в Харківській області від 24.11.1997 р., про завершення приватизації ВАТ «Теплоенергомонтаж» № 1939-П.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2016р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Харківській області про скасування рішення.

ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає її такою, яка поставлена із грубими порушеннями вимог процесуального законодавства при неправильному встановленні фактичних обставин справи, судом невірно визначено фактичну юридичну природу тих відносин які виникли між позивачем та відповідачем, неправильно застосовано положення статі 12 Господарсько-процесуального кодексу України, не було застосовано до спірних відносин положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, яка безпосередньо визначає коло відносин спори з яких мають розглядатись судом першої інстанції, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 січня 2016 р. про відмову у прийнятті позовної заяви; зобов'язати Харківський окружний адміністративний суд прийняти позовну заяву ОСОБА_1, передати вказаний позов на розгляд іншому складу Харківського окружного адміністративного суду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті суд першої інстанції , з посиланням на ч.1 ст.109 КАС України та ст.12 ГПК України , виходив з того, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства , а потрібно розглядати в порядку господарського судочинства .

Проте , колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria2» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …».

З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку із частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів юридичних та фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Пунктом 7 статті 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних осіб та юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне, також звернути на приписи правових норм, що визначають підвідомчість справ господарському судочинству.

У вирішенні питань, пов'язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України).

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (ст. 13, 15,16 ГПК України).

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності, та вимоги статтей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносин, з яких виник спір, мають господарських характер.

Як визначено в п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» № 10 від 24 жовтня 2011 року господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

Згідно ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

При визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься ця справа, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі вказує , що рішення Регіонального відділення Фонду державного майна України в Харківській області від 24.11.1997 р. № 1939-П грубо порушує його права і законні інтереси та права і законні інтереси інших мешканців будинку № 30 по проспекту Леніна в м. Харків, оскільки цим рішенням до складу цілісного майнового комплексу ВАТ «Теплоенергомонтаж» було включено допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку № 30 по проспекту Леніна в м. Харків, що мають належати на праві спільної сумісної приватної власності всім без виключення власникам житлових квартир у цьому багатоквартирному житловому будинку та є приміщеннями житлового фонду, та саме щодо включення до спірного рішення приміщень житлового фонду вважає його незаконним.

Враховуючи те , що судом першої інстанції на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження не в повній мірі з'ясовано характер спірних взаємовідносин (оскаржує рішення в частині включення приміщень до житлового фонду), при застосуванні норм ГПК України керувався невірно визначеним положенням цього Закону, вказавши редакцію ст. 12 ГПК України не в повному обсязі, висновки суду не можуть вважатися об'єктивними та обґрунтованими.

Відповідно до пункту 3 статті 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно пункту 4 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стосовно вимог апеляційної скарги про зобов'язання Харківського окружного адміністративного суду прийняти позовну заяву ОСОБА_1 та про передання вказаного позову на розгляду іншому складу Харківського окружного адміністративного суду, колегія суддів зазначає, що у суду апеляційної інстанції немає таких повноважень.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199,204, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2016р. по справі № 820/9/16 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 22.02.2016 р.