Справа № 752/3957/13-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 752/3957/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Т.М.; Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

суддів: Бистрик Г.М.

Земляної Г.В.

за участю секретаря Запорожченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткову постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київського міського центру зайнятості про виплату грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання виплати грошової допомоги, стягнення судових витрат в розмірі 3000,00 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 квітня 2013 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Київського міського центру зайнятості щодо відмови позивачу у виплаті грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу". Зобов'язано Київський міський центр зайнятості виплатити позивачу таку грошову допомогу з урахуванням отриманої нею вихідної допомоги.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суд України від 29 липня 2014 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі постанову суду першої інстанції, якою позов задоволено.

Додатковою постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 32,19 грн. судового збору. В іншій частині витрат, а саме щодо витрат на правову допомогу відмовлено.

На вказану додаткову постанову ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та в цій частині ухвалити нову постанову, якою стягнути на користь позивача такі витрати в розмірі 5840,00 грн., посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 32,19 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 168 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції у постанові від 23 квітня 2013 року не було вирішено питання про судові витрати, тому таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткової постанови.

Відмовляючи у стягненні на користь позивача витрат на правову допомогу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено здійснення таких витрат, зокрема не надано розрахунку вартості наданих послуг та актів виконаних робіт.

Не погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження здійснення витрат на правову допомогу в матеріалах справи містяться звіти про виконання доручення від 24.05.2014 р. та від 10.02.2013 р., що свідчить про надання таких послуг всього на суму 5840,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що належним підтвердженням витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги є договір про надання правової допомоги та документ, який свідчить про оплату послуг, оформленого у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). При цьому матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об'ємів робіт, їх кількості та видів. Разом з тим, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Як вбачається з матеріалів справи, суду першої інстанції було надано копію договору про надання юридичних послуг від 10.02.2012 р. та додаткової угоди до вказаного договору від 10.02.2013 р., укладені між адвокатом Чвалюком А.В. та ОСОБА_3 Також, надано звіти про виконання доручення від 24.05.2014 р. та від 10.02.2013 р. в яких зазначено, що позивачу надано послуги з правової допомоги за певними видами робіт на загальну суму 5840,00 грн.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі документи не є належними для підтвердження дійсної оплати послуг, оскільки позивачем не надано жодних платіжних документів. Звіт про надання послуг може слугувати доказом їх надання особі, однак не є доказом їх оплати.

Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи довіреності від 17.02.2012 р. серії ВРН №923528, позивачем згідно договору, укладеного в усній формі з ОСОБА_5 надано доручення за довіреністю на представництво інтересів позивача таким представником, зокрема у судах. Із такої довіреності не вбачається платний характер представництва та зв'язок із договором про надання юридичних послуг від 10.02.2012 р., укладеного з адвокатом Чвалюком А.В. ОСОБА_5, зокрема здійснювалась підготовка заяви про уточнення позовних вимог, а також здійснювалось представництво у судових засіданнях 25.09.2012 р., 23.04.2013 р., 15.10.2013 р. відповідно до журналів судового засідання, подавалась касаційна скарга від 21.03.2014 р. Адвокатом Чвалюком А.В. виконувалась лише частина процесуальних дій, оплата яких не підтверджена належними доказами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні витрат на правову допомогу, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а додаткову постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а додаткову постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 18 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Бистрик Г.В.

Земляна Г.В.

Повний текст ухвали складено 22.02.2016 року

.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Бистрик Г.М.

Земляна Г.В.