Справа № 804/16408/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі Гончаровій В.Г., розглянувши за участю:
представника відповідачів - ОСОБА_2,
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1,
до відповідача Головного управління МВС України у Дніпропетровській області,
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди.
Обставини справи: ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про:
- визнання протиправним та скасування Головного управління МВС України у Дніпропетровській області №485о/с від 06.11.2015р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;
- поновлення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №1 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровська ГУ МВС України у Дніпропетровській області з 06.11.2015р.;
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника ГУ МВС України у Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року його було звільнено у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за п. 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС та відповідно до пп. 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію». Позивач своє звільнення з посади вважає незаконним, таким що прийняте відповідачем без попередження про скорочення займаної посади та про необхідність прибути у відділ кадрового забезпечення для вирішення питання по суті. Крім того, посилається на завдання йому моральної шкоди незаконними діями.
В судовому засіданні позивач підтримав адміністративний позов в повному обсязі та додатково надав витяг з наказу ГУ МВС України в Дніпропетровські області №1 о/с від 07.11.2015р. щодо призначення невстановленої особи, яка прибула з МВС, з присвоєнням спеціального звання поліції в порядку переатестування та установленням посадового окладу згідно штатного розпису, з 07.11.2015р. поліцейським батальйону дорожньо-патрульної служби підпорядкованому ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області, посилаючись на не рівне ставлення до колишніх співробітників органів внутрішніх справ.
Відповідач проти позову заперечував. У запереченнях на адміністративний позов зазначив, зокрема що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», позивач вважається таким, що попереджений про можливе звільнення через скорочення штатів, та перебування працівника міліції у відпустці не є перешкодою його звільнення. Крім того, вважає необґрунтованими доводи позивача щодо відшкодування моральної шкоди.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд-
Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Пунктом 15 ч.1 ст.3 КАС України передбачено, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
До публічної служби у встановлених випадках відноситься державна служба. Так, за змістом ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це професійна діяльність осіб, що займають посади в державних органах та їх апараті з метою практичного виконання завдань і функцій держави та одержують зарплату за рахунок державних коштів.
Віднесення служби до державної, тобто публічної, можливе, якщо це: професійна діяльність осіб, які її обіймають, здійснюється на основі Конституції, законів та інших нормативно-правових актів, за змістом полягає у виконанні завдань та і функцій держави, оплачується з державних коштів.
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про міліцію» (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.
ОСОБА_1 обіймав посаду інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №1 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровськ, у зв'язку з чим спір з приводу оскарження наказу звільнення підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Наказом Дніпропетровського міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області №21 о/к дск від 08.05.2012р. «По особовому складу» сержанту міліції ОСОБА_1, інспектору дорожньо-патрульної служби роти ДПС ДАІ, з 15.05.2012р. по 11.03.2015р., надано додаткову відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею віку: 3-х років.
Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 15.09.2015р. №396 о/с «По особовому складу» старшому сержанту міліції ОСОБА_1, інспектору дорожньо-патрульної служби взводу №1 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровськ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, з 13.09.2015р. по 11.03.2016р., надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею віку: 4-х років.
Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було ліквідовано як юридичну особу Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.
Наказом МВС України №1388 від 06.11.2015р. «Про організаційно-штатні питання», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та постанов КМ України від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», від 23.09.2015р. №751 «Про ліквідацію територіального органу Міністерства внутрішніх справ» та від 13.10.2015р. №834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» наказано, уважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС, зокрема у ГУ МВС України в Дніпропетровській області скасовуються всі штати та скорочуються всі посади.
Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015р. №485 о/с «По особовому складу» старшого сержанта міліції ОСОБА_1, інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №1 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровськ, звільнено у запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п.63 «з» (через скорочення штатів), з 06.11.2015р.
Вищезазначений наказ про звільнення прийнято згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та відповідно до пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію».
Не погоджуючись з даним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підставами для визнання рішення незаконним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції посадової особи, яка прийняла цей акт, а також прийнятого з порушенням процедури його прийняття.
Відповідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Тобто зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Так, спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі-Положення №114, в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Закону №580 передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Відповідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.
Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. Крім того, згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.
Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.
З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону №580.
Враховуючи, що Закон №580 було опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015.
Однак, як вбачається з довідок Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 12.01.2016р., станом на 06.11.2015р., ОСОБА_1 не звертався з рапортом щодо призначення його на відповідну посаду в ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області та з рапортом щодо звільнення його з ОВС за п.63 «к» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації).
Разом з тим, безпідставним є посилання позивача на порушенням ГУ МВС України в Дніпропетровській області принципу прийняття рішенням з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, оскільки з наданого витяг з наказу ГУ МВС України в Дніпропетровські області №1 о/с від 07.11.2015р. неможливо встановити особу призначену поліцейським батальйону, та відповідно з'ясувати питання дотримання вимог Прикінцевих та перехідних положень Закону №580 щодо проходження такою особою служби в поліції.
На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що ГУ МВС України в Дніпропетровській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №485о/с від 06.11.2015р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та про поновлення старшого сержанта міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу №1 роти ДПС відділу ДАІ з обслуговування м.Дніпропетровська ГУ МВС України у Дніпропетровській області з 06.11.2015р., не підлягають задоволенню.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини (ст. 1167 ЦК України).
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи (п.2).
Верховний Суд України у пункті 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, необхідною умовою виникнення відповідальності у вигляді обов'язку відшкодувати заподіяну майнову і немайнову шкоду є неправомірність дій або бездіяльність особи, яка заподіяла шкоду, причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою, вини особи у заподіянні шкоди. Відсутність хоча б однієї з обов'язкових складових відповідальності за заподіяння шкоди взагалі виключає її настання.
Проте, в ході розгляду справи судом було встановлено відсутність ознак протиправності наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області №485о/с від 06.11.2015р. в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в зазначеній частині.
Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 21.01.2016р.
У повному обсязі постанову складено 26.01.2015р.
На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко