Справа № 2-а/1314/10
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 2-а/1314/10

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Погрібний С.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Кіселик Д.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Нєкрасова Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та стягнення грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

21.01.2010р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати незаконними дії відповідача щодо відмови йому у виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду 3-ї групи, в повному обсязі відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- стягнути з відповідача недовиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 49 119,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після звільнення позивача за станом здоров'я та виключення зі списків особового складу управління, йому було встановлено ІІІ групу інвалідності. Після неодноразових звернень до відповідача з проханням оформити необхідні документи для нарахування одноразової грошової допомоги, йому було виплачено її лише частково, т.б. у розмірі 33696 грн.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 26.10.2010р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано незаконними дії Південного РУ ДПС України щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги в повному обсязі відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Стягнуто з Південного РУ Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги в сумі 57478,32 грн.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011р. вказану вище постанову Приморського районного суду м.Одеси від 26.10.2010 року скасовано та у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою ВАС України від 27.05.2015 року зазначені вище постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.06.2011р. та Приморського районного суду м.Одеси від 26.10.2010р. скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду 1-ї інстанції.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 09 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги в повному обсязі відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 49119 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник Південного РУ Державної прикордонної служби України 17.11.2015р. подав, апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 09.10.2015р. та прийняти нову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.02.2007р. наказом голови Державної прикордонної служби України №39-ос підполковника ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України на підставі п.«б» ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (т.б. за станом здоров'я), а наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 05.03.2007р. №15-ос, останнього з 17.04.2007р. було виключено зі списків особового складу Управління та знято з усіх видів забезпечення

18.06.2007р., відповідно до висновку Медико-соціальної експертної комісії №060237, позивачу на підставі захворювань, які були отримані під час проходження військової служби та пов'язані з проходженням військової служби, була встановлена ІІІ група інвалідності.

02.02.2008р. ОСОБА_1 звернувся до Південного РУ Державної прикордонної служби України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, на яку отримав повідомлення про неможливість такої виплати у зв'язку з відсутністю визначеного Кабінетом Міністрів України відповідного порядку.

Однак, в подальшому, відповідач своїм рішенням №130 «Про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затвердженим головою Державної прикордонної служби України 27.06.2008р., позивачу було призначено одноразову грошову допомогу в сумі 33 696 грн., обчислену лише з урахуванням посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100%.

Не погоджуюсь із розміром призначеної відповідачем грошової допомоги, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Повторно вирішуючи справу по суті та задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та, відповідно з неправомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує з вимог ст.41 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, ч.2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до 5-річного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до цієї статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України своєю постановою від 28.05.2008 року №499 затвердив відповідний «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Тобто, призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з вказаним Порядком №499.

Згідно з пп.2 п.2 цього Порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через 3 (три) місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у розмірі 36-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

Так, розмір грошового забезпечення визначається для військовослужбовців, які звільнені із служби на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100% грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10.04.1996р. №925 та від 23.02.2002р. №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2000р. №829.

Водночас, частина 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ці складові грошового забезпечення визначає по-іншому, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, виходячи із визначених у ч.4 ст.9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги необхідно застосовувати положення не постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499, а Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який має вищу юридичну силу.

При цьому, суд враховує заперечення представника відповідача про те, що в подальшому Постановою КМУ від 25.07.2011р №815 до вказаного вище «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців розрахунок одноразової грошової допомоги» були внесені зміни, а саме - до абз.5 пп.4 та викладено в іншій редакції, що грошове забезпечення для звільнених з військової служби військовослужбовців визначається на день звільнення з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразових додаткових видів грошового забезпечення та розмір виплати був також зменшений, так для інвалідів ІІІ групи 36-місячне грошове забезпечення було замінено на 20-місячне грошове забезпечення.

Проте, вказана правова позиція є помилковою і необґрунтованою, а тому не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не може бути застосована до правовідносин, що склалися між сторонами після звільнення позивача у 2007 році, так як зміни, які були внесені Постановою КМУ від 25.07.2011 року №815 до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців» не можуть змінювати редакцію цього Порядку, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами у 2007 році.

При цьому, одночасно слід вказати, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання була вже неодноразово висловлена як ВАС України, так і колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, в постановах від 12.11.2013 року (справа №21-383а13), 28.01.2014 року (справи №21-475а13 і №21-477а13), 11.02.2014 року (справа №21-495а13), 04.03.2014 року (справа №21-31а14), 15.04.2014 року (справа №21-78а14), 10.06.2014 року (справа №21-171а14).

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на перерахунок (т.б. доплату) одноразової грошової допомоги, частково виплаченої йому відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. №499.

Як вбачається з витребуваного судом 1-ї інстанції, на виконання ухвали ВАС України від 27.05.2015р., розрахунку №11/К-113 від 25.09.2015 року, вказаного у витязі з особової картки позивача, підписаного начальником ПРУ Державної прикордонної служби України, розмір грошового забезпечення за 2007 рік, станом на день звільнення позивача складав 2300,41 грн.

Таким чином, враховуючи вказану довідку-розрахунок та наведені вище положення діючого на той час законодавства, розмір належної позивачу грошової допомоги складає 49119,12 грн. (т.б. 2300,42 (розмір грошового забезпечення) х 36 (місяців) - 33696 (сума, що вже реально сплачена відповідачем).

Отже, з огляду на вказане, судами обох інстанцій встановлено, що уточненні 09.10.2015р. позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах уточнених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко