Справа № 465/273/16-а
Суддя: Козюренко Р. С.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

23.02.2016 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Козюренка Р.С.

при секретарі - Потюк В.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії, суд

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати дії відповідача в частині недонарахування та недоплати разової одноразової допомоги за шкоду, причинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату недоплаченої одноразової допомоги за шкоду причинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірі 4 мінімальних заробітних плат виходячи з мінімальної заробітної плати, яка була на момент встановлення їй ІІІ групи інвалідності, з врахуванням виплачених сум. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що є інвалідом ІІІ групи, належить до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у зв'язку з чим має право на одноразову допомогу в розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності по захворюванню пов'язаному із роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. З метою отримання належної йому допомоги звернувся до відповідача, однак відповідачем у 2015 року таку допомогу виплачено в меншому розмірі, ніж це передбачено ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме в розмірі 90 гривень. У зв'язку з наведеним, просить позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не зявилась, однак подала суду письмове заперечення, в якому просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю, зазначивши, що виплата одноразової допомоги за шкоду, причинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу здійснена в межах діючого законодавства, при нарахуванні одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоров'ю відповідач керувався розмірами компенсаційних виплат громадянам, які визначені Кабінетом Міністрів України. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ групи, належить до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що стверджується копією посвідчення серії А №427273 та копією довідки МСЕК серії 10 ААБ № 119680 та перебуває на обліку в Франківському відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

Як вбачається із відповіді від 23.12.2015 року Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради зазначає, що при надходженні коштів позивачу буду виплачена одноразова компенсації відповідно до Постанови КМ України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на здоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 90 грн.

Відповідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується розмірах у відповідності до групи інвалідності. Одноразова компенсація виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення, виплата здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника, розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідач при нарахуванні позивачу різниці компенсації керувався Постановою КМ України від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на здоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплатив позивачу суму в меншому розмірі ніж це передбачено вищевказаним Законом, у зв'язку з чим його право підлягає захисту у спосіб, встановлений Конституцією та чинним законодавством України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет Міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки, у ч.1 ст. 67 зазначеного закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч.1 ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звужування підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

А отже, позивач ОСОБА_1 має право на компенсації, передбачені ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , в т.ч. на щорічну допомогу на оздоровлення.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону №230/96-ВР від 26.06.1996р.) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, інвалідам 3-ої групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати.

В подальшому, до ст.48 вищевказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Останні зміни внесені Законом України №76-VIII від 28.12.2014р. Пунктом 16 розділу III Прикінцевих Положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів у місячний строк з дня набрання чинності цим законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати допомоги на оздоровлення за 2015 рік.

Відповідно до п.9 Прикінцевих Положень Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 13, ст. 178 із наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено розміри компенсацій за шкоду, заподіяну здоров'ю, в абсолютних сумах.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення статті 1, частин першої, третьої статті 95 Конституції України в системному зв'язку з положеннями статті 3, частини першої статті 17, частини третьої статті 22 та статей 46, 48 Основного Закону України треба розуміти так, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема актами Кабінету Міністрів України.

Отже, зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Як встановлено судом, Кабінетом Міністрів України у 2015 році на час розгляду даної адміністративної справи, не було прийнято рішення на застосування норм і положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не підлягає застосуванню у 2015 році під час визначення розміру виплат, передбачених статтею 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки така постанова не видавалась Кабінетом Міністрів України на основі і на виконання закону про Державний бюджет України на 2015 рік.

Крім цього, суд приходить до висновку, що виплата в сумі 90 гривень на оздоровлення, яка була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України, не відповідає принципу пропорційності і справедливості та ставить під сумнів власне сутність змісту права позивача на отримання допомоги на оздоровлення, зважаючи на те, що з 2005р. по 2015р.р. відбулося суттєве збільшення мінімальної заробітної плати ( з 01.01.2005р. - 262гривні, з 1.01.2015р. - 1218грн.), та зростання цін (індекс інфляції за період з 01.01.2005р. по 01.01.2015р. склав 273,6%, а отже сума у розмірі 90 гривень не відповідає змісту та сутності допомоги на оздоровлення, оскільки за вказані кошти позивач буде позбавлений можливості оздоровитись.

При вирішенні спору суд також враховує вимоги ч.2 ст.22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, ст. 64 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищенаведене, з метою поновлення порушеного права позивача, слід визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування щорічної допомоги на оздоровлення, яка передбачена ст. 48 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в меншому обсязі

Згідно з положенням ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Тобто при виплаті позивачу одноразової допомоги за шкоду, причинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи як інваліду ІІІ групи Франківський відділі соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради повинен був керуватися ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому вимога про перерахунок та нарахування в розмірах, визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає до задоволення. При цьому слід визнати дії відповідача в частині недонарахування та недоплати щорічної допомоги одноразової допомоги за шкоду, причинену здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи протиправними.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 112, 159, 160-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії задоволити.

Визнати протиправними дії Франківського відділу соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради в частині недонарахування та недоплати ОСОБА_1 одноразової допомоги на оздоровлення учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зв'язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов'язати Франківський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату одноразової допомоги як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у зв'язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 4 мінімальних заробітних плат, що становить різницю між розміром допомоги інваліду ІІІ групи та виплаченим розміром допомоги за 2015 рік у розмірі 5422,00 гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя: Козюренко Р.С.