Справа № 814/4333/15
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

18 лютого 2016 року Справа № 814/4333/15

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доРеєстраційна служба Березанського РУЮ Миколаївської області, вул. Леніна, 33-А,Березанка,Березанський район, Миколаївська область,57400 Державний реєстратор прав на нерухомк майно Реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області, вул. Леніна, 33-А,Березанка,Березанський район, Миколаївська область,57400

провизнання протиправним та скасування рішення від 03.11.2015р., зобов'язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області , державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області з наступними вимогами:

-визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області Алієвої Юлії Аркадіївни від 03.11.2015 року №25817398 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий, НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати реєстраційну службу Березанського РУЮ Миколаївської області здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації прав неправомірними та такими, що порушують права позивача.

Відповідачі надали до суду письмові заперечення, згідно яких вважають позовні вимоги безпідставними, рішення про відмову правомірним та просив відмовити у задоволенні позову.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 14.04.2015 року за №2027-сг позивачу був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,35 га ріллі із земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Василівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Цим же наказом ОСОБА_1 був наданий дозвіл на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки відведеної земельної ділянки.

На виконання вищевказаного наказу позивачем був замовлений проект землеустрою, який виготовило ДП «Миколаївський науково-дослідний проектний інститут землеустрою», та нормативна землі. Рішенням Березанської районної ради від 01.10.2015 року за №6 була затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,35 га ріллі.

Наказом Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 28.08.2015 року за №509СГ був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивача для ведення особистого селянського господарства площею 1,35 га ріллі з кадастровим номером НОМЕР_2 із земель, не наданих у власність чи користування, в межах території Василівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області Алієвої Юлії Аркадіївни із заявою про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням від 03.11.2015 року за №25817398 позивачу було відмовлено у державній реєстрації мого на підставі того, що, як вказано у рішенні, подані документи не відповідають вимогам ч.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а при здійсненні пошуку у Держреєстрі прав встановлено, що позивачем уже приватизовано земельну у кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства і приватизація земельної ділянки вказаного цільового призначення вдруге суперечить вимогам ч.4 ст.116 Земельного кодексу України.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначається Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-IV ( надалі - Закон, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Частиною 1 ст. 8 Закону визначено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 ( надалі - Порядок, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. (п. 8 Порядку).

Заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. У разі коли заінтересована особа відповідно до закону звільнена від сплати адміністративного збору та/або плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату адміністративного збору та/або документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, не подаються. (п. 13 Порядку).

Під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями (п. 15 Порядку).

При цьому положенням з ч. 1 ст. 15 Закону визначено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Пунктом 20 Порядку встановлено, що за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації.

У разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття ( п.16 Порядку).

Пунктом 28 Порядку встановлено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Суд дійшов висновку про безпідставність рішення відповідача про відмову реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий, НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що зареєстроване раніше право позивача на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, на яке посилається відповідач, як на причину відмови у реєстрації, було зареєстровано 05.08.2014 року, як прийнята позивачем спадщина після смерті ОСОБА_4, якій належала ця земельна ділянка на праві приватної власності (арк .с .12-13). А земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, в реєстрації права на яку позивачу відмовлено державним реєстратором, була отримана нею в порядку безоплатної передачі у власність земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною 4 ст.116 Земельного кодексу України дійсно встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Але це обмеження стосується набуття права на землю із земель державної та комунальної власності, і не має відношення до земель приватної власності, перехід права на які відбувається шляхом прийняття спадкоємцем спадщини після смерті власника цієї земельної ділянки.

Отже, з огляду на вищевикладене суд вважає відмову відповідача у реєстрації права власності за позивачем земельної ділянки площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства такою, що суперечить нормам діючого законодавства України.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що питання державної реєстрації прав та їх обтяжень є саме дискреційними повноваженнями державного реєстратора, оскільки останній сам приймає рішення про державну реєстрацію або відмову в її проведенні, аналізуючи подані документи відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині зобов'язання реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлення судом факту безпідставної відмови в реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий, НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, суд дійшов висновку про те, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов'язати реєстраційну службу Березанського РУЮ Миколаївської області повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України передбачено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області Алієвої Юлії Аркадіївни від 03.11.2015 року №25817398 про відмову ОСОБА_1 в реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий, НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства

3. Зобов'язати реєстраційну службу Березанського РУЮ Миколаївської області повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 1,35 га кадастровий НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Реєстраційної служби Березанського РУЮ Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич