Справа № 813/3615/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/10670/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області №1712 від 12.06.2015 pоку в частині накладення дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області ОСОБА_1; поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 12.06.2015 року; стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 12 червня 2015 року по день ухвалення судового рішення.

Покликається на необґрунтованість та протиправність оскаржуваного наказу у зв'язку з тим, що винесений він передчасно, оскільки жодного судового рішення, яке набрало законної сили стосовно позивача з приводу вчинення ним кримінального правопорушення немає. Зазначає, що підстави для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, зазначені в Наказі №1712 від 12.06.2015 року, є надуманими та необґрунтованими, що дозволяє припускати про наявність упередженого ставлення до позивача з боку керівництва ГУ МВС України у Львівській області. Також зазначає, що наказ №1712 ГУ МВС України у Львівській області від 12.06.2015 року є таким, що виданий без достатньої правової підстави та з порушенням порядку його видання.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року позов задоволений: визнано протиправними та скасовані накази ГУ МВС України у Львівській області № 1712 від 12.06.15 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; №445 о/с від 25.06.2015 року - в частині звільнення лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС, з 25 червня 2015 року з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновлено лейтенанта міліції ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС з 25 червня 2015 року; стягнуто з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 12 230 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погодившись із вказаною постановою, відповідач - ГУ МВС України у Львівській області подав апеляційну скаргу. У зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи просить скасувати зазначену постанову та прийняти нову - про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дії відповідача в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є правомірними і вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України, оскільки матеріалами службового розслідування вина позивача у порушенні дисципліни доведена повністю; при визначенні виду дисциплінарного стягнення враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Крім того, зазначає, що дисциплінарне стягнення накладене на позивача за вчинення дисциплінарного проступку, а не за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуте грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з ГУ МВС України у Львівській області, оскільки виплата грошового забезпечення позивача передбачена в кошторисі видатків та штатному розписі Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що накази ГУ МВС України у Львівській області № 1712 від 12.06.15 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та №445 о/с від 25.06.2015 року - в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України є протиправними, оскільки винесені передчасно та без дотримання вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв'язку з тим, що позивач працював на посаді слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області та з врахуванням ч. 2 ст. 235 КЗпП України суд постановив стягнути з ГУМВС України у Львівській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум, виплачених при звільненні.

Даючи правову оцінку постанові суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності звільнення ОСОБА_1 з посади. Висновок суду першої інстанції про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційний суд вважає таким, що суперечить вимогам закону, зокрема, Положенню про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС № 499 від 31.12.2007 року.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з червня 2013 року і на час притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ перебував на посаді слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

Відповідно до пункту 1 наказу ГУ МВС України у Львівській області № 1712 від 12.06.15 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення службової дисципліни, положень Закону України "Про міліцію", ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, що виразилось у вимаганні та отримання неправомірної вигоди та призвело до надзвичайної події - внесення відомостей до ЄРДР, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, у відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України.

Наказом №445 о/с від 25.06.2015 року лейтенанта міліції ОСОБА_1, слідчого слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС, з 25 червня 2015 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На підставі наказу ГУ МВСУ у Львівській області від 21.05.2015 року №1485 проводилось службове розслідування за фактом відкриття 03 квітня 2015 року прокуратурою Львівської області кримінального провадження №0000071 по ч. 3 ст. 368 КК України за зверненням ОСОБА_3 щодо вимагання у неї службовою особою Галицького РВ ЛМУ ГУМВС неправомірної вигоди в сумі 1300 доларів США, за результатами якого 09.06.2015 року складений висновок службового розслідування за фактом повідомлення про підозру слідчому СВ Галицького РО ЛМУ ГУМВС лейтенанту міліції ОСОБА_1, яким встановлено грубі порушення службової дисципліни зі сторони слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1, що виразились у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди 06.04.2015 у громадянки ОСОБА_3 у розмірі 1300 доларів США, що призвело до внесення відомостей про його протиправні дії до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим скомпрометував авторитет міліції, як правоохоронного органу перед громадянами, грубо порушив обов'язки рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ щодо дотримання дисципліни, неухильне виконання яких передбачено ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, зокрема дотримання законодавства, захист від протиправних посягань прав та свобод громадян, дотримання норм професійної та службової етики, а також положення Закону України "Про міліцію", та скоїв вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ.

Судом першої інстанції цілком обґрунтовано визначено, що спірні правовідносини регулюються Законом України «Про міліцію», Законом України «Про затвердження Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року № 230.

Відповідно до положень ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, особи рядового та начальницького складу зобов'язані дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачає види дисциплінарних стягнень, що можуть накладатись на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, а саме: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватись тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ відповідно до ч.15 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Звільнення з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни, як крайній захід впливу до осіб начальницького складу, повинен застосовуватись з урахуванням усіх обставин скоєння порушення, коли інші заходи дисциплінарного впливу виявились безрезультатними або коли працівник міліції скоїв проступок, несумісний з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ.

Відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право в будь-який час взяти у ньому участь, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи, порушувати клопотання про витребування і долучення нових документів, вимагати додаткового вивчення пояснень осіб, причетних до цієї справи, та документів, знайомитись після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком і оскаржувати його у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З пункту 1 оскаржуваного наказу ГУ МВС України у Львівській області № 1712 від 12.06.15 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" вбачається, що на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ за грубі порушення службової дисципліни, положень Закону України "Про міліцію", ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС України, що виразилось у вимаганні та отримання неправомірної вигоди та призвело до надзвичайної події - внесення відомостей до ЄРДР, дискредитацію звання працівника органів внутрішніх справ, та за те, що скоїв вчинок, який дискредитує звання працівника органів внутрішніх справ, у відповідності до ст.12 Дисциплінарного статуту ОВС України.

Згідно висновку службового розслідування від 09.06.2015 року, таке проводилося у зв'язку з відкриттям прокуратурою Львівської області кримінального провадження №000001 за ч.3 ст. 368 КК України. Однак, в матеріалах справи відсутні жодні докази про вчинення позивачем проступку, описаного в наказі.

Таким чином, наказ відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ виданий на підставі припущень і не містить достатніх підстав для притягнення позивача до найсуворішого виду дисциплінарної відповідальності - звільнення з органів внутрішніх справ.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, згідно відповіді на адвокатський запит, кримінальне провадження №0000071 відносно ОСОБА_1, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, ще перебуває в провадженні Галицького районного суду м. Львова.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Посилання апелянта на правомірність дій відповідача в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ не взяті апеляційним судом до уваги, оскільки оскаржуваний наказ є передчасним, а висновки службового розслідування - необґрунтованими і надуманими, оскільки вироку суду, який набрав законної сили, про визнання позивача винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, немає.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними та скасування наказів ГУ МВС України у Львівській області № 1712 від 12.06.15 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області" в частині накладення на слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області лейтенанта міліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; №445 о/с від 25.06.2015 року - в частині звільнення позивача з 25 червня 2015 року з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України, поновлення лейтенанта міліції ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Галицького районного відділу ЛМУ ГУМВС з 25 червня 2015 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та вважає, що в цій частині у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що перед звільненням ОСОБА_1 працював на посаді слідчого слідчого відділення Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, тобто перебував у трудових відносинах саме із Галицьким РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, який є окремою юридичною особою, а не з Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Пунктом 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС № 499 від 31.12.2007 року, передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Однак, суд першої інстанції не дослідив даного питання та не залучив до участі у справі, як співвідповідача, Галицький РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, внаслідок чого стягнув кошти з неналежного відповідача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з частиною першою якої суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Оскільки за змістом цієї норми допустити заміну належної сторони у справі може виключно суд першої інстанції за умови згоди позивача та незмінності підсудності адміністративної справи, то можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції процесуальним законодавством не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з ГУ МВС України у Львівській області задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З врахуванням того, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив частково норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової, якою позов слід задовольнити частково.

Керуючись ч.3 ст.160 КАС України, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2015 року у справі № 813/3615/15 - скасувати в частині стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 12 230 грн за відрахуванням зборів і обов'язкових платежів та сум виплачених при звільненні і прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити в позові про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В решті постанову суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Постанова складена в повному обсязі 22.02.2016 року