Справа № 2а/0370/2146/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/21014/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової служби у Волинській області, Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною відмови Державної податкової служби у Волинській області у виплаті одноразової допомоги в розмірі п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою та зобов'язання Головного управління державної казначейської служби України у Волинській області виплатити одноразову допомогу в розмірі п'ятирічної заробітної плати за останньою посадою в сумі 285669,80 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Державної податкової служби у Волинській області, викладену у листі від 03.07.2012 року № с/365/0-111, у виплаті ОСОБА_4 одноразової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», зобов'язано Державну податкову службу у Волинській області виплатити ОСОБА_4 одноразову допомогу за рахунок коштів державного бюджету у порядку та розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року залишено без змін постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року.

Не погоджуючись з постановою Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року та ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року, Головного управління Міндоходів у Волинській області звернулось до суду з касаційною скаргою, в який просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів, в межах ст. 220 КАС України, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 під час виконання своїх службових обов'язків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав закриту черепно-мозкову травму. У зв'язку з інвалідністю та погіршенням стану здоров'я 15 листопада 2010 року позивач був звільнений з посади головного державного податкового інспектора Державної податкової адміністрації у Волинській області за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

04 січня 2011 року позивач звернувся до ДПА у Волинській області із заявою про виплату одноразової допомоги, однак відповідачем було відмовлено у виплаті.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2011 року задоволено адміністративний позов до ДПА у Волинській області, визнано незаконним рішення ДПА у Волинській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги при втраті працездатності та зобов'язано відповідача виплатити одноразову допомогу в розмірі п'ятирічної заробітної плати за його останньою посадою за рахунок коштів державного бюджету з наступним стягненням цієї суми з винних осіб.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року апеляційну скаргу Державної податкової служби у Волинській області задоволено, скасовано постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2а-3661/11/0308 та прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовлено, оскільки суд першої інстанції помилково не залучив до участі у справі орган Державного казначейства України, яке є розпорядником коштів державного бюджету. 22 травня 2012 року Львівський апеляційний адміністративний суд прийняв додаткову постанову у даній справі та скасував рішення Державної податкової адміністрації у Волинській області від 31.01.2011 року № 101/с/10-219, яким ОСОБА_4 було відмовлено у виплаті допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

14 червня 2012 року позивач повторно звернувся до ДПС у Волинській області про виплату одноразової грошової допомоги. Однак, у листі від 03.07.2012 року за № С/365/10-111 Державна податкова служба у Волинській області повідомила, що нею подано касаційну скаргу на додаткову постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.05.2012 року і питання про виплату вирішуватиметься після її розгляду.

ОСОБА_4 вважає, що вищезазначена відповідь порушує його законні права та майнові інтереси, оскільки спрямована на відтермінування на невизначений термін виплати йому грошового відшкодування, передбаченого Законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відмова ДПС у Волинській області, викладена у листі від 03.07.2012 року № с/365/0-111, у виплаті ОСОБА_4 допомоги на підставі ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» є протиправною, з посиланням на висновки Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2012 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КАС України, які мають преюдиційне значення при вирішення даного спору.

Свої висновки обґрунтовували наступними правовими нормами.

Згідно частини 2 статті 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» (чинним на час виникнення спірних правовідносин), у разі заподіяння посадовій особі органу державної податкової служби тяжких тілесних ушкоджень під час виконання нею службових обов'язків, що перешкоджають надалі займатися професійною діяльністю, їй виплачується одноразова допомога у розмірі п'ятирічної заробітної плати за її останньою посадою за рахунок коштів державного бюджету з наступним стягненням цієї суми з винних осіб.

Частиною 4 статті 17 вищевказаного Закону встановлено, що рішення про виплату одноразової допомоги приймається начальником органу державної податкової служби за місцем роботи потерпілого на підставі обвинувального вироку суду або постанови слідчих органів чи прокурора про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами або про припинення попереднього слідства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2012 року у справі № 85679/11/9104 за позовом ОСОБА_4 до ДПА у Волинській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії встановлено, що позивач працював на посаді головного державного податкового інспектора в ДПА у Волинській області і наказом № 416-0 від 15.11.2010 року ДПА у Волинській області був звільнений з Державної податкової адміністрації у Волинській області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію по інвалідності.

Згідно вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2009 року та ухвали колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Волинської області від 18.12.2009 року позивача було визнано потерпілим внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 291 КК України та встановлено заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно копії акту № 3 про нещасний випадок на виробництві вбачається, що 25.05.2007 року при виконанні службових обов'язків (повернення з відрядження), в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а саме, внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 291 КК України ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до довідки Луцької міської МСЕК № 0001081 від 09.11.2010 року ОСОБА_4 надано другу групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності становить 80%, а відповідно до довідки МСЕК серії ВЛН № 0050493 від 01.12.2010 року позивачу присвоєна друга група інвалідності. Причиною інвалідності є трудове каліцтво та протипоказана важка фізична праця.

Згідно Індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1950, що заповнена та видана Луцькою міською МСЕК 09.11.2010 року МСЕК у розділі 41 Професійна реабілітація дійшла висновку, що позивач в своїй професії непрацездатний.

Тобто, позивачу, як посадовій особі органу державної податкової служби, було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження під час виконання ним службових обов'язків, що перешкоджали йому надалі займатися професійною діяльністю, внаслідок чого він був звільнений з публічної служби.

Також Львівським апеляційним адміністративним судом у постанові від 24.04.2012 року було зроблено висновки про наявність підстав для виплати позивачу одноразової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 17 Закон України «Про державну податкову службу в Україні» .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України i є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб i підлягає виконанню на всій території України.

За правилами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи вказані обставини по справі та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо неправомірності дій відповідача у виплаті одноразової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанції правильно встановили обставини справи, повно дослідили докази по справі та ухвалили рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду першої та апеляційної інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Головного управління Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець