Справа № 646/12644/15-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р.Справа № 646/12644/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Федоренко І.М., Медяник А.О.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Красникової О.В., Сукач Л.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2015р. по справі № 646/12644/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Харківської митниці Державної фіскальної служби України у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Харківської митниці Державної фіскальної служби у справі про порушення митних правил №224/80700/15 від 11 вересня 2015 року за статтею 485 Митного кодексу України у відношенні ОСОБА_1

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, винести нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимог в повному обсязі

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, у діях позивача, як директора ПП "Спецімпекс", відсутня. Зазначає, що висновки відповідача про те, що позивач, як керівник підприємства, не забезпечив сплату митних платежів у встановлені законом строки, визначені у графі 48 "Відстрочення платежів" ЕМД від 27.01.2015 року та передбачені ч. 7 ст. 55 МК України, не відповідають дійсності, оскільки, згідно ч. 6 ст. 307 МК України, у даному випадку фінансова гарантія не надавалась, тому немає підстав для застосовування 90-денного строку фінансової гарантії. Посилання відповідача на необхідність сплати митних платежів у строки, вказані в графі 48 митної декларації вважає такими, що не підтверджені нормами законодавства. Також, скаржник зазначає, що в порушення приписів ст.523 МК оскаржувану постанову винесено не уповноваженою на те особою.

Звертає увагу суду також на той факт, що митна декларація №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року була заповнена у відповідності до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №651, відомості у графах 47 та 48 зазначались з огляду на недоліки програмного забезпечення, які не дозволяють декларанту при оформленні митної декларації залишити деякі графи незаповненими. Наведені обставини призвели до покладення на позивача обов'язку, що у спірних правовідносинах відсутній, а саме - сплата різниці між сумами платежів, нарахованих згідно митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом.

Вважає, що контролюючим органом також було порушено передбачений чинним законодавством порядок стягнення митних платежів після завершення митного оформлення в частині направлення на адресу ПП "Спецімпекс" податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 31.12.2014 року уповноваженою особою ПП "Спецімпекс" до митного оформлення подано електронну митну декларацію (ЕМД) №807100000/2014/054697 на товар: "Нетканні листи, виготовлені з хімічних синтетичних волокон".

За результатами здійснення митного контролю за вказаною митною декларацією Харківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №807000003/2014/002108/1 від 31.12.14 року, яким збільшено митну вартість задекларованого товару.

30.04.2015 року Харківською митницею ДФС складено протокол про порушення митних правил у відношенні ОСОБА_1 за ст.485 МК України.

11.09.2015 року Харківською митницею ДФС в особі тимчасово виконуючого обов»язки заступника начальника Харківської митниці ДФС Гриценка С.М. винесено постанову у справі про порушення митних правил №224/80700/15, якою ОСОБА_1, працюючого директором Г1П «Спецімпекс» визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 21409,35 грн. (а.с.11-12)

Не погодившись із таким рішенням Харківської митниці ДФС, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення особи, відповідальної за сплату митних платежів, від надання фінансової гарантії як забезпечення сплати митних платежів, відповідно до положення ч. 6 ст. 307 МК України, звільняє цю особу саме від внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів (грошової застави), та жодним чином не звільняє від належного та вчасного виконання обов'язку зі сплати митних платежів, а відтак оскаржувана постанова є винесеною у відповідності до норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, третьої статті 7 Митного Кодексу України, державна митна справа охоплює встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів тощо.

Переміщення товарів через митний кордон України, пред'явлення їх відповідним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, регламентуються митними правилами (пункт 28 частини першої статті 4 Кодексу).

Особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.

Так, відповідно ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 266 МК України, декларант зобов'язаний: здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; у випадках, визначених цим Кодексом та ПК України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Митного Кодексу України, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 1 ч.1 ст.276 МК України передбачено, що платником мита є, зокрема, особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

А також, відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування податком на додану вартість платником податку є зокрема особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до МК України.

Згідно п. 206.1 ст. 206 Податкового кодексу України, під час ввезення товарів на митну територію України суми податку на додану вартість підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.

Відповідно до ч. З ст. 75 Митного Кодексу України, для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна серед; іншого сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту.

Відповідно до ст. 278 МК України, датою виникнення податкових зобов'язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов'язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Внесення відомостей до митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа здійснюється відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, який визначає правила заповнення граф митних декларацій на бланках єдиного адміністративного документа форми МД-2 (далі - Порядок № 651), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 року за № 1372/21684.

Відповідно до п.п. 3.3 Порядку № 651, графи А, С, D/J, Е/j, F, G, I МД паперового примірника МД та її електронної копії або електронної МД заповнюється посадовими особами митних органів. Інші графи МД заповнюються Декларантом.

Зазначена митна декларація заповнена відповідно до Порядку № 651, отже, як вбачається з матеріалів справи, саме декларантом внесено відомості, зазначені у графах:

9 - "Особа, відповідальна за фінансове врегулювання" - ПП "Спецімпекс";

47 - "Нарахування платежів" - графа заповнюється у разі сплати (необхідності застосування заходів забезпечення сплати відповідно до розділу X МК України) митних платежів;

48 - "Відстрочення платежів" - 27.04.2015.

З викладеного вбачається, що саме Декларантом ПП "Спецімпекс" самостійно зазначено у графі 47 ЕМД № 807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року відомості щодо митних платежів, які підлягають сплаті ПП " Спецімпекс" за товар, випущений у вільний обіг. Зокрема, декларантом визначено наступне: сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, складає 9288,77 грн. (мито - 1587,51 грн., ПДВ - 7701,26 грн., яким відповідає код способу розрахунку « 01»); сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною Харківською митницею ДФС, складає 16425,22 грн. (мито - 2807,17 грн., ПДВ - 13618,05 грн., яким відповідає код способу розрахунку « 60»); різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною Харківською митницею ДФС (далі - різниця між сумою митних платежів), складає 7136,45 грн. (мито - 1219,66 грн., ПДВ - 5916,79 грн., яким відповідає код способу розрахунку « 55»).

Відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного Кодексу України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товару.

Отже вказаним положенням законодавства передбачено, що суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності гарантує відповідно до порядку X МКУ саме сплату різниці між сумою митних платежів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що сам факт оформлення ЕМД №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 свідчить про зобов'язання ПП «Спецімпекс» забезпечити сплату усіх митних платежів, нарахованих відповідно до цієї ЕМД, в тому числі й різниці між сумою митних платежів в розмірі 7136,45 грн.

Як було встановлено судом під час апеляційного розгляду справи та не заперечувалось позивачем, товар згідно ЕМД №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року було випущено в обіг саме у відповідності до частини 7 статті 55 МК України з огляду на той факт, що ПП "Спецімпекс" було не згодне з Рішенням про коригування митної вартості товарів від 31.12.2014 року №807000003/2014/002108/1.

Відповідно до частини 1 статті 305 МК України, у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов'язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання органам доходів і зборів забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

За змістом частини 1 статті 309 МК України, забезпечення сплати митних платежів фінансовою гарантією здійснюється у таких формах: 1) надання фінансової гарантії, виданої гарантом (гарантія, що надається у вигляді документа); 2) внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів (грошова застава).

З викладеного вбачається, що звільнення ПП "Спецімпекс" від надання фінансової гарантії як забезпечення сплати митних платежів, відповідно до положення ч. 6 ст. 307 МК України, звільняє таку особу від внесення коштів на відповідний рахунок або в касу органу доходів і зборів (грошової застави), та жодним чином не звільняє від належного та вчасного виконання обов'язку зі сплати митних платежів, самостійно задекларованих у ЕМД.

Отже, позивач, як відповідальна особа, мав сплатити у строк, визначений законом та зазначений у графі 48 ЕМД № 807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року, різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митницею, однак вказаного обов'язку не виконав.

Відповідно до ст. 319 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів і транспортних засобів через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до ст. 485 МК України, передбачено адміністративну відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплату митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки ОСОБА_1, перебуваючи на посаді директора ПП Спецімпекс", вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, які полягали у несплаті митних платежів у строк, встановлений законом, що спричинило недобори митних платежів на загальну суму 7136,45 грн.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що ПП «Спецімпекс», відповідно до положення ч.б ст.307 МК України, не було надано митному органу фінансову гарантію як забезпечення сплати митних платежів, а тому строк, визначений у гр.48 «Відстрочення платежів» ЕМД №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 - 31.03.2015 не розповсюджується на сплату різниці між сумою митних платежів, яка складає 7136,45 грн., на думку колегії суддів, є необґрунтованим та не відповідає положенням чинного законодавства, що підтверджується наступним.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного Кодексу України, у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу.

За змістом частини 7 статті 55 МК України, суб'єкт зовнішньоекономічної діяльності гарантує відповідно до порядку, передбаченого розділом Х МК України, саме сплату різниці між сумою митних платежів.

Згідно частини 9 статті 309 МК України, завершення оформлення митної декларації або документа контролю за переміщенням товарів є підтвердженням прийняття фінансової гарантії як забезпечення виконання зобов'язань перед органами доходів і зборів.

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалось позивачем, що завершення митного оформлення ЕМД №807100000/2014/054697 відбулось 31.12.2014. У рафі 47 ЕМД №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року ПП "Спецімпекс" самостійно визначено в тому числі різницю між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною Харківською митницею ДФС, яка складає 7136,45 грн. У графі 48 зазначеної ЕМД також визначено кінцевий термін дії гарантії щодо сплати митних платежів, в тому числі різниці між сумами митних платежів, зазначеної у графі 47 ЕМД, - 31 березня 2015 року.

Тобто, сам факт оформлення ПП "Спецімпекс" ЕМД №807100000/2014/054697 від 31.12.2014 року свідчить про зобов'язання забезпечити сплату усіх митних платежів, нарахованих відповідно до цієї ЕМД.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що в порушення приписів ст.523 МК оскаржувану постанову винесено не уповноваженою на те особою, колегія суддів до уваги не бере, оскільки зазначені висновки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, належним чином завіреною копією наказу Харківської митниці ДФС від 31.08.2015 №1725-кв, згідно якої у зв'язку з перебуванням заступника начальника Харківської митниці ДФС Мороза Р.С. у щорічній відпустці, тимчасове виконання обов'язків заступника начальника митниці покладено на начальника управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Гриценка С.М(а.с.70).

Інші доводи апеляційної скарги з вищенаведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.12.2015р. по справі № 646/12644/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Спаскін О.А.
Судді Сіренко О.І. Любчич Л.В.
Повний текст ухвали виготовлений 22.02.2016 р.