Справа № 802/3890/14-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2016 р. Справа № 802/3890/14-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Цехановського І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації

про: стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України направлено на новий розгляд адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року у справі №К/800/22249/15 постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації про скасування наказу та поновлення на роботі було скасовано в частині задоволених позовних вимог про стягнення з Департаменту фінансів Вінницької ОДА на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячного заробітку за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року включно в розмірі 15 544 грн.

Ухвалою від 02 грудня 2015 року справу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні надала додаткові пояснення щодо розрахунку середньоденної заробітної плати. На її думку середньомісячна заробітна плата повинна обраховуватись за останні два фактично відпрацьовані місяці, якими відповідно до довідки персоніфікованого обліку управління Пенсійного фонду України є листопад і грудень 2011 року. Водночас, представник позивача звертала увагу, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена у постанові Вінницького окружного адміністративного суду 04 березня 2015 року без врахування податків та зборів, які необхідно стягувати з Департаменту фінансів Вінницької ОДА. Натомість, відповідач при їх виплаті обов`язкові платежі стягнув із позивача. Крім того, представник позивача, обрахувавши суму заборгованості за час вимушеного прогулу просила стягнути з відповідача 35 785,84 грн. Щодо періоду за який має стягуватись заробіток, то представник позивача вказала період з 26.03.2014 по день поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Представник відповідача проти позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу заперечував, мотивуючи це тим, що обрахунок проводився відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Разом з тим, суду зазначив, що кошти в розмірі 15 544 грн. були виплачені позивачці в повній мірі, що підтверджується доказами, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 березня 2015 року у справі №802/3890/14-а ОСОБА_3 поновлено на посаді головного спеціаліста відділу фінансів соціально-культурної сфери управління фінансів соціально-культурної сфери та місцевих органів влади Департаменту та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з лютого 2014 року по лютий 2015 року включно в розмірі 15 544 грн.

Відповідно до ухвали ВАСУ від 17 листопада 2015 року у справі №К/800/22249/15 зазначено, що суди попередніх інстанцій вірно встановили про протиправність наказів щодо звільнення ОСОБА_3 з посади. Однак судами попередніх інстанції не приведено обґрунтування розрахунку середнього заробітку відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, та не наведено доказів, що стало підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачем ставиться під сумнів розрахунок середньоденного заробітку. Так, на думку позивача, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 передбачений зовсім інший порядок розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Частина 2 статті 33 Закону України "Про державну службу в Україні" визначає, що заробітна плата державного службовця складається з: посадового складу, премії, доплати за ранг, доплати за вислугу років та інших надбавок, що є невід`ємною складовою заробітної плати державного службовця. А тому при розрахунку середньомісячної заробітної плати ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу Департамент фінансів Вінницької ОДА зобов`язаний був врахувати усі складові заробітної плати державного службовця.

Суд не погоджується з такими твердженнями позивача виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про працю» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 2 цього Закону, структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в структуру заробітної плати входить також додаткова заробітна плата, яка визначена як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантії і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Зазначений вище Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: а) надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; б) надання працівникам творчої відпустки; в) виконання працівниками державних і громадських обов'язків у робочий час; г) переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров'я; д) переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; е) надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; є) виплати вихідної допомоги; ж) службових відряджень; з) вимушеного прогулу; и) направлення працівників на обстеження до медичних закладів; і) звільнення працівників-донорів від роботи; ї) залучення працівників до виконання військових обов'язків; й) тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижчеоплачувану роботу; л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно вказаного абзацу п. 4 Порядку, в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Тому, обчислення середньої заробітної плати, яка підлягає виплаті позивачеві за час вимушеного прогулу, слід здійснювати виходячи з посадового (місячного) окладу, оскільки протягом останніх чотирьох місяців позивач не відпрацювала жодного дня, що підтверджується наступним.

Відповідно до матеріалів справи судом встановлено, що у період з 03.09.2013 по 05.11.2013 позивач перебувала на лікарняному, з 06.11.2013 по 01.12.2013 згідно наказу №145-в від 06.11.2013 ій надано відпустку, з 20.11.2013 по 04.12.2013 та з 05.12.2013 по 31.12.2013 позивач перебувала на лікарняному. У зв'язку з перенесенням у 2014 році робочих днів - з 01.01.2014 по 07.01.2014 були вихідними. З 08.01.2014 по 23.01.2014 мав місце прогул. Наступна непрацездатність настала із 24.01.2014 та відповідно до лікарняних - по 25.03.2014. Відтак першим робочим днем була дата 26.03.2014, з якої і необхідно обраховувати період вимушеного прогулу.

Згідно довідки від 04.03.2015 (Т.1 а.с.155) за період з лютого 2014 по березень 2015 кількість робочих днів становила 271. Відповідно до Порядку №100 відповідачем розрахована сума середньоденної заробітної плати на момент звільнення позивача та становить 58грн. У період з дня наступного за закінченням лікарняного, а саме з 26.03.2014 по 04.03.2015 (наступний день є днем поновлення позивача на посаді - 05.03.2015), кількість робочих днів становила 237. Відтак сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в кількості 237р.д. становить 13 746,00грн.

В п. 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи пункт 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку).

Згідно з пунктом 10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

В силу вимог ст. 33 Закону України "Про державну службу в Україні" заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Тому, суд вважає, що законом розмежовано поняття посадового окладу та інших виплат.

Відповідно до додатку 24 постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. №268 " Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" місячний посадовий оклад головного спеціаліста департаменту обласної державної адміністрації (посада позивача) становить менше мінімальної заробітної плати, тому слід застосовувати оклад, який дорівнює мінімальній заробітній платі на розрахунковий період.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року № 719-VII мінімальна заробітна плата на 2014 рік установлена у місячному розмірі - 1218 гривень.

З контексту вищевикладеного, суд приходить до висновку про правильність застосування Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації Порядку шляхом визначення середньої заробітної плати з місячного(посадового) окладу працівника, що не працював більше чотирьох місяців перед обрахунковим періодом, тобто перед поновленням на роботі у зв`язку з вимушеним прогулом.

Відповідно до платіжних доручень від 05.03.2015 року та довідки відповідача (Т.1 а. с. 9-13) ОСОБА_3 виплатили кошти за рішенням суду. Після утримання єдиного внеску та податку з доходів, на особовий рахунок позивача було перераховано кошти в розмірі 12 180,59грн.

З врахуванням того, що на момент розгляду даної справи відповідачем виплачені належні ОСОБА_3 кошти, що підтверджено відповідним документом, задоволення позову може привести до подвійної виплати позивачці середньої заробітної плати за той же самий період, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити з наведених вище підстав.

В силу вимог статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи та докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до Департаменту фінансів Вінницької обласної державної адміністрації про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: