Справа № 297/1365/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 876/8069/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області на постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Берегівське автотранспортне підприємство 12137» про визнання незаконним рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах,-

ВСТАНОВИВ:

12 червня 2015 року Берегівським районним судом Закарпатської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Берегівське автотранспортне підприємство 12137» про визнання рішення комісії для розгляду питань, повязаних за призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій при управлінню Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області № 6 від 08 квітня 2015 року про відмову позивачу в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах незаконною; визнання часу роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року таким, що підлягає врахуванню до періоду часу (стажу), передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідного при призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку; зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку, тобто за віком на пільгових умовах з моменту його звернення, тобто з 09 січня 2015 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що факт відрядження у зону відчуження підтверджується наданими пенсійному органу трудовою книжкою, наказом по підприємству, посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідками, відтак відмова у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку є неправомірною.

Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року позов задоволено. Визнано рішення комісії для розгляду питань повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій при УПФ України в Берегівському районі № 6 від 08 квітня 2015 року про відмову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах незаконним. Визнано час роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року таким, що підлягає зарахуванню до періоду часу (стажу) передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідного при призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з моменту його звернення до УПФ України в Берегівському районі, тобто з 09 січня 2015 року.

Зазначену постанову мотивовано тим, що позивачем надано достатньо доказів того, що він більш як чотирнадцять днів у 1987 році виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ці обставини підтвердив свідок, та на це також вказують наявність у нього статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) та довідки надані ним.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - управлінням Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом апеляційної інстанції заслухано суддю-доповідача, досліджено матеріали справи та проаналізовано доводи апеляційної скарги, внаслідок чого зроблено висновок, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що в січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ України в Берегівському районі із заявою для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також додав документи, необхідні для розгляду його заяви.

Рішенням № 6 від 08 квітня 2015 року комісії по призначенню та виплаті пенсій при УПФ України в Берегівському районі позивачу було відмовлено в призначенні пенсії мотивуючи тим, що в поданих ним документах підтверджується тільки 4 дні перебування у зоні відчуження, а саме с. Гдень, Гомельської області, а відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, смт. Іванків Київської області не входить у перелік пунктів зони відчуження, а відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, а згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсія надається із зменшенням пенсійного віку особам, які працювали у 1987 році в зоні відчуження не менше 14 календарних днів.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що особам, які проживали або працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для отримання державних пенсій. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження у 1987 році - не менше 14 календарних днів, - передбачено зменшення віку на 8 років.

Відповідно статті 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до 2 категорії відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - не менше 14 календарних днів.

Відповідно до п. 3 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 року до 31 грудня 1986 року - не менше 5, а у 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, при цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору «Перереєстровано» і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 року зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу Закарпатською обласною державною адміністрацією 28 жовтня 1992 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2-ої категорії серії НОМЕР_1, на якому 25 червня 1997 проставлено відмітку «перереєстровано» (а.с. 18), що свідчить про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який працював у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів.

З довідки, виданої директором ТДВ «Берегівське АТП-12137» вбачається, що ОСОБА_1, водій вантажного автомобіля ТДВ «Берегівське АТП-12137» був та приймав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на Чорнобильській АЕС, працював в 30-ти кілометровій зоні забруднення, згідно з наказом АТП № 163 з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року.

З наданих позивачем посвідок про відрядження вбачається, що він був відряджений в с. Гдень, Гомельської області, куди прибув 21 квітня 1987 року, звідки 24 квітня 1987 року вибув та прибув в с. Іванків, Київської області 25 квітня 1987 року, де пробув до 16 травня 1987 року.

Згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року № 106, смт. Іванків Київської області не входить у перелік пунктів зони відчуження, а відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Проте, довідкою начальника зведеної автоколони Мінавтотрансу УССР підтверджується, що ОСОБА_1 з 25 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на будівництві автодороги Неданчичи-ЧАЕС, в тому числі, в населених пунктах, розташованих в 30-кілометровій зоні, згідно маршрутних листів (а.с.14).

Відтак, судом першої інстанції було зроблено вірний висновок про те, що позивачем надано достатньо доказів того, що він більш як чотирнадцять днів у 1987 році виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та на це також вказує наявність у нього статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2) та довідки надані ним.

Отже, відповідач своїм рішенням незаконно позбавив позивача, який є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 2, пільгової пенсії відповідно до п.1 ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позовні вимоги про визнання рішення відповідача незаконним та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах з моменту виникнення цього права підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання часу роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року таким, що підлягає зарахуванню до періоду часу (стажу) передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В зазначеній частині справа не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України. У ній відсутній публічно-правовий спір, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Наявний же у справі спір в цій частині має приватноправовий характер і повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Однак, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто захисті права, що порушується. Суд встановивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені (ст.ст.7,8,11, ч.4 ст.112, ст.162 КАС).

Проаналізувавши вимоги позовної заяви, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач помилково сформулював вищезазначену позовну вимогу у спосіб, який повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства, насправді маючи на увазі необхідність зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Берегівському районі Закарпатської області зарахувати час роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року до періоду часу (стажу) передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи наведене, правильним способом захисту порушених прав позивача є зобов'язання відповідача зарахувати час роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року до періоду (стажу) роботи, передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або питань.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому для забезпечення захисту прав позивача, третій абзац резолютивної частини даної постанови слід змінити.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 2 ч. 1 ст. 198, ст. 201, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України Берегівському районі Закарпатської області - задовольнити частково.

Змінити постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року в справі № 297/136/15-а, виклавши третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України Берегівському районі Закарпатської області зарахувати час роботи ОСОБА_1 по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме з 21 квітня 1987 року по 16 травня 1987 року до періоду (стажу) роботи, передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В решті постанову Берегівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Постанову складено в повному обсязі 23 лютого 2016 року.