Справа № 826/16271/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

За участю секретаря: Стеценко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, просила скасувати наказ ДФС України від 29.07.2015 року №547 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у червні 2015 року» в частині оголошення догани першому заступнику начальника ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 за неналежне виконання службових обов'язків, незадовільну організацію роботи та контролю підпорядкованих підрозділів, що призвело до невиконання вимог доручення ГУ в частині незабезпечення якісного відпрацювання суб'єктів господарювання у червні ц.р., по яких триває процедура припинення (ліквідації), відповідно до вимог Кодексу, Наказу МФУ №1588 та інших нормативно-правових актів.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 грудня 2015 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2015 року до ДФС від Головного управління ДФС в Одеській області надійшло подання від 20.07.2015 року №3498/8/15-32-22-06-02 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_3.

Зазначене подання аргументовано неналежною організацією роботи ДПІ у Малинівському районі м. Одеси ТУ ДФС в Одеській області при забезпеченні виконання вимог листа ТУ ДФС в Одеській області від 09 червня 2015 року № 5861/7/15-32-22-06-03 «Про стан відпрацювання платників податків, стосовно яких прийнято рішення про припинення (закриття) їх діяльності».

Вказаним листом було зобов'язано заступників начальників інспекцій, які згідно з розподілом обов'язків здійснюють керівництво роботою підрозділів податкового аудиту, взяти під особистий контроль питання щодо негайного прийняття у червні 2015 року відповідних заходів та координації дій структурних підрозділів інспекції по забезпеченню якісного відпрацювання суб'єктів господарювання, по яких триває процедура припинення (ліквідації), відповідно до Податкового кодексу України, наказів Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588 «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» та інших нормативно-правових актів, які регламентують процедури припинення юридичної особи, проведення позапланових документальних перевірок суб'єктів господарювання, стосовно яких прийнято рішення про припинення (закриття) їх діяльності та скорочення їх кількості, станом на 01.07.2015 року, не менше як на 50%.

Внаслідок незабезпечення ОСОБА_3 належного контролю за роботою підлеглих залишаються невідпрацьованими 68 підприємств, стосовно яких прийнято рішення про припинення (закриття) їх діяльності, станом на 01.07.2015 року кількість підприємств не скорочено, а навпаки, збільшилось з 53 підприємств (станом на 01.06.2015 року) до 68 (станом на 01.07.2015 року).

У зв'язку із викладеним, в поданні ГУ ДФС в Одеській області зазначено, що ОСОБА_3 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Згідно функціональних повноважень та розділу IV Порядку підготовки матеріалів щодо стану організації роботи ДФС та її територіальних органів та відповідного проекту наказу ДФС, затвердженого наказом ДФС від 20.07.2015 року №515, Організаційно-розпорядчим департаментом ДФС опрацьовано подання ГУ ДФС в Одеській області від 20.07.2015 року №3498/8/15-32-22-06-02 та пояснення ОСОБА_3 від 15.07.2015 року №2156/8/15-52-22-03.

Так, наказом ДФС від 29.07.2015 року №547 «Про стан організації роботи ДФС та її територіальних органів у червні 2015 року» було оголошено догану першому заступнику начальника ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3.

Позивач, не погоджуючись з таким наказом, звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли, регулюються Податковим Кодексом України від 02.10.2010 року №2755-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Кодексом законів про працю України, а також Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та іншими нормативними актами.

У відповідності до ст.1 Податкового кодексу України, кодексом регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначено компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Державна податкова справа - сфера діяльності контролюючих органів, передбачена цим Кодексом та іншими актами законодавства України, спрямована на формування і реалізацію державної податкової політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів.

Згідно ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень.

Повноваження і функції контролюючих органів визначаються Податковим кодексом України, Митним кодексом України та законами України.

За змістом затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року №141/2013 Положення про Міністерство доходів і зборів України (далі - Міндоходів), Міндоходів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, а також головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань: забезпечення формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізації єдиної державної податкової, державної митної політики; забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Міндоходів України здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи.

До територіальних органів Міндоходів України належать його територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, міжрегіональні територіальні органи (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць), митниці, спеціалізовані департаменти та спеціалізовані органи Міндоходів України, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах, об'єднані та спеціалізовані державні податкові інспекції.

Відповідно до ст. 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи, зокрема, виконують такі функції (але не виключно): здійснюють контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, установлених цим Кодексом; здійснюють контроль за своєчасністю подання передбаченої законом звітності (податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків та зборів), а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків та зборів; організовують роботу та здійснюють контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку; здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів; здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов'язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу; здійснюють інші функції, визначені законами України.

Права контролюючих органів щодо виконання указаних вище функцій установлені ст.20 Податкового кодексу України.

Обов'язки і відповідальність посадових осіб контролюючих органів визначені ст. 21 цього ж Кодексу, відповідно до якої, посадові особи контролюючих органів зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності; не допускати розголошення інформації з обмеженим доступом, що одержується, використовується, зберігається під час реалізації функцій, покладених на контролюючі органи; надавати органам державної влади та органам місцевого самоврядування на їх письмовий запит відкриту податкову інформацію в порядку, встановленому законом.

За невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків посадові особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно ст.ст. 341, 342 Податкового кодексу України, служба в контролюючих органах є професійною діяльністю придатних до неї за станом здоров'я, освітнім рівнем та віком громадян України, що пов'язана з формуванням державної податкової та митної політики в частині адміністрування податків, зборів, платежів, реалізацією податкової та митної політики, політики у сфері контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, а також із здійсненням контролю за додержанням податкового, митного та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.

Покладення на посадових осіб органів державної податкової служби обов'язків, не передбачених цим Кодексом та законами, забороняється.

Враховуючи положення наведених правових норм, слід дійти до висновку, що посадові особи повинні забезпечити сумлінне виконання функцій, покладених на контролюючі органи Міндоходів.

На посадових осіб зазначених органів покладено обов'язок щодо забезпечення ефективної роботи та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень.

Під повноваженнями слід розуміти сукупність прав і обов'язків контролюючих органів, їх посадових осіб, закріплених за ними у встановленому законодавством порядку та направлених на здійснення покладених на них функцій.

Права контролюючих органів закріплено в ст. 20 Податкового кодексу України.

Основні завдання цього органу викладено в п. 3 Положення про Державну податкову службу в Україні, затвердженому Указом Президента України від 12 травня 2011 року № 584/2011.

Особи, винні у порушенні законодавства, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із чинним законодавством.

З урахуванням положень наведених правових норм та обставин справи, позивач є посадовою особою контролюючого органу та державним службовцем.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну службу України» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Згідно ст. 10 Закону України «Про державну службу України», основними обов'язками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обов'язків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обов'язків, ініціатива і творчість в роботі.

Відповідно до ст. 14 вищевказаного Закону, дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Згідно ст.ст. 147, 148, 149 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

З аналізу наведених правових норм слідує, що невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків державним службовцем, перевищення ним своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також допущений ним вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, є порушенням трудової дисципліни - дисциплінарним проступком, за яке до нього може бути застосовано один з таких заходів стягнення, як догана або звільнення.

Застосуванню до державного службовця заходу дисциплінарного стягнення обов'язково має передувати установлення роботодавцем з метою визначення заходу дисциплінарного стягнення факту вчинення проступку, особи, яка його вчинила, ступеню тяжкості проступку й вини працівника, обставин вчинення проступку, заподіяної ним шкоди, для чого роботодавець зобов'язаний до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Дисциплінарне стягнення може бути застосовано виключно у межах строків, установлених законодавством;

З врахуванням наявності підстав для застосування дисциплінарного стягнення, при оголошенні догани, не можливо враховувати тяжкість провини та інші обставини, оскільки це означало б позбавлення можливості застосувати стягнення за наявності порушення.

Питання щодо проведення перевірок підприємств, які знаходяться в стані припинення, регламентовано положеннями Податкового кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 року № 755-ІV (далі - Закон №755) та Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588.

Зокрема, частиною 9 статті 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» № 755 передбачено заходи, які здійснюють органи доходів і зборів при отриманні повідомлення державного реєстратора про припинення юридичної особи, та строки для проведення зазначених заходів.

Частиною 5 зазначеної статті встановлено, що у разі, якщо після закінчення процедури припинення, передбаченої законом, але не раніше закінчення строку заявлення кредиторами своїх вимог юридичній особі в установленому законом порядку органом доходів і зборів та/або Пенсійного фонду України не надані довідки про відсутність заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування або рішення про відмову в їх видачі, голова комісії з припинення або уповноважена ним особа не раніше ніж через десять робочих днів з дня закінчення такого строку набуває право на подання державному реєстраторові документів, передбачених частинами першою - третьою статті 36 цього Закону, за винятком зазначених довідок для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за принципом мовчазної згоди. За наявності підстав, визначених абзацом першим цієї частини, державний реєстратор проводить державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації за принципом мовчазної згоди, про що вносить відповідний запис до Єдиного державного реєстру.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зауважено, що проведення державної реєстрації припинення юридичної особи без проведення відповідних заходів органом доходів і зборів, тягне за собою наслідки у вигляді не проведення перевірок юридичних осіб вказаної категорії.

Крім того, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги посилання позивача про повторне притягнення її до дисциплінарної відповідальності, оскільки наказ ДФС України №475 від 07.07.2015 року, яким оголошено догану позивачу, обґрунтований, зокрема: за неналежне виконання службових обов'язків, незадовільну організацію роботи та контроль, що призвело до невиконання доведених індикативних показників надходжень податків та зборів; невжиття ефективних заходів для забезпечення ефективної організації роботи з відпрацювання ризикових суб'єктів господарювання, у т.ч. імпортерів, задіяних у схемах руху сумнівного ПДВ, здійснюють реалізацію товарів, відмінних від придбаних, відсутність належного контролю за повнотою декларування податку на прибуток, тощо.

Однак, наказ ДФС України від 29.07.2015 року №547 обґрунтований наступним: за неналежне виконання службових обов'язків, незадовільну організацію роботи та контролю підпорядкованих підрозділів, що призвело до невиконання вимог доручення ГУ в частині незабезпечення якісного відпрацювання суб'єктів господарювання у червні ц.р., по яких триває процедура припинення (ліквідації), відповідно до вимог Кодексу, наказу МФУ №1588 та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, наведені вище обставини підтверджують правомірність дій Державної фіскальної служби України щодо винесення наказу від 29.07.2015 року №547, які були вчинені відповідачем на підставі, у спосіб та у межах повноважень, визначених законами України.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 23.02.2016 року

.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Міщук М.С.

Гром Л.М.