Справа № 816/4524/15
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р.Справа № 816/4524/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Струкової Надії Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2015р. по справі № 816/4524/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач ) звернувся до суду з позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 липня 2015 року №1/11001, №1/11000, рішення про застосування штрафних санкцій від 15 липня 2015 року №1/11002 та вимоги від 15 червня 2015 року №ф-/843.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд постанову суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що судом першої інстанції неправильно застосовані та порушено норми матеріального та процесуального права

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець /а.с. 190/.

Позивач перебуває на обліку платників податків у Кременчуцькій ОДПІ з 19 червня 2002 року, а з 09 липня 2002 року зареєстрований платником податку на додану вартість /а.с. 39/.

Видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД-2010 є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (47.11), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20) /а.с. 41/.

Так, у період з 18 травня 2015 року по 08 червня 2015 року фахівцем Кременчуцької ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 15 червня 2015 року №731/16-03-17-01-08/НОМЕР_1, в якому вказано на порушення платником податків, окрім іншого, вимог: пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, наслідком чого визначено заниження сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 34 267,86 грн; пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом в розмірі 55 114,00 грн; частини другої статті 7, частини одинадцятої статті 8, частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску загалом в розмірі 80 821,91 грн /а.с. 10-36/.

На даний акт перевірки платником податків подано до контролюючого органу заперечення, розглянувши які останнім прийнято рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

За результатами перевірки підтверджено висновки документальної планової перевірки позивача, про що Кременчуцькою ОДПІ складено акт від 10 липня 2015 року №836/16-03-17-01-08/ /а.с. 38-64/.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки відповідачем 15 липня 2015 року сформовано податкові повідомлення-рішення №/11001 про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом у розмірі 42 834,83 грн, №/11000 про збільшення платнику суми грошового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість загалом у розмірі 82 671,00 грн та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №/11002, на підставі якого до ФОП ОСОБА_1. застосовано штрафні санкції у розмірі 6140,12 грн /а.с. 65-66, 68/.

На підставі висновків акта перевірки від 15 червня 2015 року №731/16-03-17-01-08/НОМЕР_1 щодо заниження позивачем зобов'язань зі сплати єдиного соціального внеску загалом в розмірі 80 821,91 грн Кременчуцькою ОДПІ того ж дня сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-/893 /а.с. 67/.

За наслідками звернення позивача у порядку адміністративного оскарження до Головного управління ДФС у Полтавській області та ДФС України рішеннями контролюючих органів його скарги залишено без задоволення, а вищеперелічені рішення Кременчуцької ОДПІ без змін /а.с. 153-189/.

Таким чином, не погодившись із зазначеними рішеннями Кременчуцької ОДПІ, позивач оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих ним рішень. Разом з цим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про порушення контролюючим органом приписів чинного законодавства та обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до п. 177.2 зазначеної статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 зазначеної статті (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.4 ст. 198 Податкового кодексу України, якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.

Таким чином, з аналізу викладеного вбачається, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійсненими і підтвердженими належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, операції, в межах яких платник податків придбає відповідні товари та послуги, мають бути об'єктом оподаткування відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, у ході проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2013-2014 років отримував доходи від ТОВ "Баядера логістик", ПП "Парадігм Консалтінг Група", ПрАТ "Філіп Морріс Україна", АТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ТОВ "КВК" за надання послуг з постійного забезпечення в наявності товару, надання маркетингових послуг, інформаційних послуг, послуг з просування товару, консультаційних послуг, послуг за розміщення на торгівельному обладнанні рекламних матеріалів, послуг з дослідження кон'юнктури ринку, послуг з передпродажної підготовки, послуг з забезпечення наявності продукції та інших подібних послуг. При цьому, на підставі досліджених в ході проведення перевірки документів, відповідач дійшов висновку, що позивачем фактично понесені витрати від реалізації товарів, однак відсутні будь-які витрати від надання зазначених послуг, на підставі чого відповідач дійшов висновку про завищення платником витрат за 2013 рік у розмірі 21 788,33 грн та за 2014 рік - 19 980,00 грн.

Крім того, ревізором встановлено, що протягом спірного періоду позивач надавав в оренду частину приміщення за адресами: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Перемоги, 66 та м. Кременчук, вул. Красіна, 51/42 фізичним особам - підприємцям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 До перевірки позивачем не надано розрахунок калькуляції собівартості оренди приміщень. За умовами наданих на перевірку договорів оренди, орендарі зобов'язані нести усі експлуатаційні витрати, пов'язані з орендою приміщень, самостійно. Разом з цим, позивачем протягом 2013-2014 років у податковій звітності враховано витрати з оплати електроенергії, фактично спожитої орендарями, що призвело до завищення витрат за 2013 рік у розмірі 98 004,70 грн та за 2014 рік у розмірі 83 549,10 грн. Так само, наведене порушення призвело до завищення позивачем податкового кредиту у 2013 році на 22 570,94 грн та за 2014 рік у розмірі 32 542,90 грн.

Внаслідок допущення зазначених вище порушень відповідачем також встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску за 2013 рік у розмірі 41 982,28 грн та за 2014 рік у розмірі 38 839,63 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до матеріалів справи надано копії договорів про надання послуг, укладених із замовниками: ПрАТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ПАТ "Філіп Морріс Україна", ПП "Парадігм Консалтінг Група" /а.с. 82-94/, за умовами яких позивач зобов'язувався надавати замовникам послуги з постійного забезпечення наявності та асортименту продукції їх виробництва у пунктах продажу товарів ФОП ОСОБА_1 Відповідач не заперечує факт наявності у позивача податкових накладних.

Разом з цим, частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Крім того, вказаною статтею первинний документ визначено як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Правомірність врахування фінансового результату згаданих вище господарських операцій щодо надання послуг у витратах підприємницької діяльності позивач підтверджує залученими до матеріалів справи копіями актів наданих послуг /а.с. 95-114/.

Дослідивши в судовому засіданні копії вказаних документів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вони в своїй сукупності не можуть слугувати належними та допустимими доказами фактичного виконання позивачем зобов'язань за вищезазначеними договорами та понесення у зв'язку з цим витрат.

Первинні документи, перш за все, мають розкривати зміст господарської операції, а сама господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Водночас колегія суддів зазначає, що надані позивачем копії актів наданих послуг не містять конкретно визначених змісту та обсягу господарської операції, що не дає можливості пов'язати такі документи з конкретною господарською операцією.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вищенаведені акти наданих послуг складено з порушенням вимог часини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, а відтак, вони не являються первинними документами бухгалтерського обліку в розумінні частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України не приймаються судом в якості належних доказів у справі.

Жодних інших документів, що підтверджували б понесення підприємцем витрат у зв'язку з наданням послуг ПрАТ "Джей Ті Інтернешнл Компані Україна", ПАТ "Філіп Морріс Україна", ПП "Парадігм Консалтінг Група" позивач до суду першої та апеляційної інстанції не надав.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами відповідача щодо завищення ФОП ОСОБА_1 витрат за 2013-2014 роки загалом у розмірі 41 768,33 грн.

Також, позивачем до матеріалів справи залучено копії договорів оренди, за змістом яких останній зобов'язувався передати в оренду фізичним особам - підприємцям ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 об'єкти нерухомого майна (окремі частини нежитлових приміщень) /а.с. 69-81/.

За змістом зазначених договорів у суму орендної плати враховано вартість всіх комунальних послуг, електроенергії, плати за землю, інших платежів за утримання помешкання.

Разом з цим, перевіркою встановлено та не спростовано позивачем, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2013-2014 року проводив оплату вартості використаної у переданих в оренду приміщенням електроенергії, за рахунок чого формував витрати та податковий кредит.

Доказів укладення додаткових угод до зазначених вище договорів оренди, якими було б по іншому урегульовано порядок оплати вартості використаної електроенергії, суду не надано.

Оскільки за умовами згаданих договорів оренди відповідні витрати входять до суми орендної плати, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивач у спірний період безпідставно здійснював оплату вартості використаної електроенергії і формував за рахунок цього витрати та податковий кредит.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами контролюючого органу про завищення ФОП ОСОБА_1 витрат на суму 181 553,80 грн та податкового кредиту з ПДВ у розмірі 55 114,00 грн.

З урахуванням встановлених обставин та наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком Кременчуцької ОДПІ щодо порушення позивачем вимог пункту 177.4 статті 177, пункту 198.4 статті 198 Податкового кодексу України.

Враховуючи зазначене, спірними податковими повідомленнями-рішеннями правомірно збільшено суми грошових зобов'язань ФОП ОСОБА_1 зі сплати податку на доходи фізичних осіб загалом в розмірі 42 834,83 грн та з податку на додану вартість загалом в розмірі 82 671,00 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено правомірність доводів контролюючого органу про заниження позивачем зобов'язань зі сплати податку на доходи фізичних осіб та ПДВ за 2013-2014 роки, що у свою чергу, призвело до заниження платником зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 80 821,91 грн, рішення про застосування штрафних санкцій від 15 липня 2015 року №1/11002 та вимога від 15 червня 2015 року №ф-/843 ґрунтуються на приписах чинного законодавства та скасуванню не підлягають.

Згідно частини першої статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 - необґрунтовані, безпідставні та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, постанова суду ухвалена з дотриманням норм процесуального права, у відповідності до вимог норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 24.12.2015р. по справі № 816/4524/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар В.О.
Судді(підпис) (підпис) Калитка О.М. Кононенко З.О.
Повний текст ухвали виготовлений 22.02.2016 р.