Справа № 2а/1570/10944/2011
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута Нова-К» до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 05.10.2011 року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2011 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 23.08.2011 року по 06.09.2011 року співробітники Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції провели виїзну позапланову перевірку ТОВ «Рута Нова-К» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Авитек Груп ЛТД» за період з 01.05.2011 року по 31.05.2011 року.

За результатами цієї перевірки 13.09.2011 року Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція склала акт № 691/23-50/33757245, яким встановлені порушення позивачем:

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 684950,00 грн.

На підставі цього акту перевірки відповідно до зазначених порушень Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція прийняла податкове повідомлення-рішення:

- від 05.10.2011 року № , яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 684951,00 грн., у тому числі за основним платежем 684950,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн.

Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням відповідача № від 05.10.2011 року та вважає, що воно належить до скасування.

Суд на підставі ст.122 та ст.128 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рута Нова-К» зареєстроване та перебуває на обліку в Ізмаїльській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 21.12.2005 року за № 151600293.

На підставі направлень від 23.08.2011 року № 359, № 360, наказу від 23.08.2011 року № 1328, в період з 23.08.2011 року по 06.09.2011 року співробітники Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції провели виїзну позапланову перевірку ТОВ «Рута Нова-К» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Авитек Груп ЛТД» за період з 01.05.2011 року по 31.05.2011 року.

За результатами цієї перевірки 13.09.2011 року Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція склала акт № 691/23-50/33757245 «Про результати виїзної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута Нова-К», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо взаємовідносин з ТОВ «Авитек Груп ЛТД», за період з 01.05.2011 по 31.05.2011» (т.1 а.с.9-26).

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 684950,00 грн., у тому числі за травень 2011 року - 684950,00 грн.

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що у зв'язку з отриманим листом та актом перевірки ДПІ у Печерському районі м. Києва № 1042/23-3/37046350 від 08.08.2011 року «Про результати невиїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Авитек Груп ЛТД», код за , з питань правомірності нарахування податку на додану вартість за період з 01.05.2011 по 31.05.2011» щодо визнання усіх операцій купівлі-продажу ТОВ «Авитек Груп ЛТД» за період з 01.05.2011 року по 31.05.2011 року такими, що не спрямовані на реальне настання наслідків та є нікчемними по ланцюгу до «вигодонабувача», а також отриманими поясненнями директора ТОВ «Авитек Груп ЛТД» ОСОБА_2 відповідно до службової записки ГВПМ ДПІ у Печерському районі м. Києва від 32.05.2011 року № 6512/26-06/51, який не має відношення до ведення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутні факти реальності вчинення господарських операцій.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута Нова-К» відповідно до зазначених порушень Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 05.10.2011 року № , яким позивачеві за порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 684951,00 грн., у тому числі за основним платежем 684950,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1,00 грн. (т.1 а.с.8).

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж судового розгляду справи суд встановив, що ТОВ «Рута Нова-К» уклало з ТОВ «Авитек Груп ЛТД» договір поставки нафтопродуктів № 0103-15/ДТ від 01.03.2011 року (т.1 а.с.87-91).

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти (товар) на умовах поставки в кількості, асортименті, цінам і строкам поставки відповідно до умов договору.

Згідно з п.2.1 договору товар повинен відповідати вимогам нормативних документів, діючим на території України, та підтверджуватися паспортом якості товару або сертифікатом відповідності.

Відповідно до п.4.2 договору обставини постачальника по поставці товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять до покупця з моменту підписання товарно-транспортних накладних.

З огляду на зміст вказаного договору позивача з контрагентом, суд дійшов висновку, що він містить всі істотні умови, які передбачені законодавством.

Суд встановив, що укладений договір позивача з контрагентом повністю узгоджується, є логічним та відповідає тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Також, суд встановив, що на виконання умов договору ТОВ «Авитек Груп ЛТД» у травні 2011 року поставило ТОВ «Рута Нова-К» дизельне пальне на загальну суму 4109699,00 грн., у тому числі ПДВ 684949,83 грн., що підтверджується видатковими накладними (т.1 а.с.104, 108, 113, 116, 119, 122, 125, 128).

За наслідками поставки нафтопродуктів ТОВ «Авитек Груп ЛТД» виписало ТОВ «Рута Нова-К» належним чином оформлені податкові накладні (т.1 а.с.103, 107, 112, 115, 118, 121, 124, 127).

Крім того, на підтвердження реальності виконання зазначеного договору та поставки нафтопродуктів позивач надав до суду товарно-транспортні накладні, сертифікат відповідності № UA1.035.0128406-10 терміном дії з 15.10.2010 року по 14.10.2011 року, журнал обліку надходження нафтопродуктів за 2011 рік (т.1 а.с.105-106, 109-111, 114, 117, 120, 123, 126, 129, 201; т.2 а.с.1-5).

Під час розгляду справи суд встановив, що відповідно до записів у журналі реєстрації довіреностей за травень 2011 року позивач видавав довіреності на отримання дизельного палива від ТОВ «Авитек Груп ЛТД» на ім'я водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (т.1 а.с.45-63).

Суд встановив, що відповідно до письмових пояснень від 01.09.2011 року ОСОБА_3 є водієм бензовоза МАЗ НОМЕР_1 та протягом травня 2011 року отримував дизельне паливо на наливній естокаді на території нафтової бази від ТОВ «Авитек Груп ЛТД» на підставі заявки поданої ТОВ «Рута Нова-К» наливним способом через лічильник в горловину бензовозу. На отримане дизельне паливо виписувались товарно-транспортні накладні. Паливо зливалось в резервуар ТОВ «Рута Нова-К» оператору ОСОБА_5 (т.1 а.с.100).

Також, суд встановив, що відповідно до письмових пояснень від 01.09.2011 року ОСОБА_4 є водієм бензовоза МАЗ НОМЕР_2 та протягом травня 2011 року завантажував дизельне паливо на наливній естокаді на території нафтової бази від ТОВ «Авитек Груп ЛТД» для ТОВ «Рута Нова-К». Завантаження здійснювалось наливним способом через лічильник в горловину бензовозу. На отримане паливо виписувались товарно-транспортні накладні. Паливо зливалось в резервуар ТОВ «Рута Нова-К» оператору ОСОБА_5 (т.1 а.с.101).

Крім того, суд встановив, що відповідно до письмових пояснень від 01.09.2011 року оператор ОСОБА_5 отримував дизельне паливо від ТОВ «Авитек Груп ЛТД» бензовозами МАЗ НОМЕР_2 та МАЗ НОМЕР_1 під керуванням водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до товарно-транспортних накладних та зливав у резервуари, отримання дизельного пального відповідно товарно-транспортних накладних він реєстрував у товарній книзі. Відпускав дизельне пальне оператор відповідно до товарно-транспортних накладних підприємствам та на заправки ТОВ «Рута Нова-К». Бензовози МАЗ НОМЕР_1 та МАЗ НОМЕР_2 завантажувались на наливній автоестакаді, що розташована на території нафтобази орендованої іншою організацією (т.1 а.с.102).

Під час розгляду справи суд встановив, що при придбанні дизельного палива у ТОВ «Авитек Груп ЛТД» та його реалізації ТОВ «Рута Нова-К» використовувалася схема: танкер з дизельним пальним приходив до причалу нафтобази та зливав дизельне пальне в орендовані резервуари; дизельне пальне з резервуарів по трубопроводах надходило на автоналивну естакаду, що знаходиться на території нафтобази; користувачем орендованих резервуарів, трубопроводу та автоналивної естакади є ТОВ «Тайгет»; співробітник ТОВ «Авитек Груп ЛТД» відпускав дизельне пальне з автоналивної естакади споживачам у автомобілі-бензовози; так само одержувало дизельне пальне й ТОВ «Рута Нова-К» у власні бензовози; пальне розвозилося для подальшої реалізації по АЗС, а також продавалося сільгоспвиробникам та іншим підприємствам для їх потреб, згідно оплачених рахунків; частина дизельного пального ТОВ «Рута Нова-К» зливало у свої ємкості.

Також, суд встановив, що ТОВ «Тайгет» орендувало у ТОВ «Рута Нова-К» резервуари, трубопроводи та автоналивну естакаду, які знаходяться на території нафтобази та надавало послуги оптовим продавцям нафтопродуктами. Одним із клієнтів ТОВ «Тайгет» було ТОВ «Авитек Груп ЛТД», яке через працівників користувача орендованих резервуарів, трубопроводу та автоналивної естакади ТОВ «Тайгет» відпускало дизельне пальне за документами ТОВ «Авитек Груп ЛТД».

Суд встановив, що за поставлені нафтопродукти позивач зі своїм контрагентом розрахувався, тобто сторони договору зазнали змін майнового стану, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку (т.1 а.с.242-254).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з його контрагентом в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договором укладеним з контрагентом позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), пов'язані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаним контрагентом позивачу поставлялися нафтопродукти, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці товари з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Суд зазначає, що виконання зобов'язань за договором поставки, реальність здійснення господарських операцій та використання отриманого товару у власній господарській діяльності також підтверджується тим, що ТОВ «Рута Нова-К» має працівників, автомобільний транспорт, устаткування, що необхідне для здійснення роздрібної та оптової торгівлі нафтопродуктами, зокрема дизельним паливом, приміщення та обладнання АЗС. Дані обставини підтверджується актом приймання-передачі основних засобів, договором оренди № 10-09 від 01.10.2009 року, актом приймання-передачі об'єкта нерухомості від 01.10.2009 року, договором суборенди № 103 від 15.10.2010 року, актом приймання-передачі майна цеху № 2 нафтобази, договором оренди транспортного засобу № 8/11 від 01.01.2011 року, технічними паспортами на АЗС (т.1 а.с.64-86; т.2 а.с.7-33).

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказаний контрагент видав податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи (т.1 а.с.93-99).

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагент на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків (т.1 а.с.40-44).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання податкових накладних від контрагента у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цим контрагентом до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентом позивача умов договору підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Під час розгляду справи суд встановив, що договір поставки нафтопродуктів № 0103-15/ДТ від 01.03.2011 року, укладений між ТОВ «Рута Нова-К» та ТОВ «Авитек Груп ЛТД», не віднесений законом до нікчемних, а також відсутні будь-які судові рішення про визнання його недійсним.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача, як на ознаку нікчемності зазначеного вище договору, що станом на 13.09.2011 року згідно даних системи співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів стан ТОВ «Авитек Груп ЛТД» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на матеріали справи суд встановив, що відповідно до нотаріально посвідченої заяви власника підприємства ТОВ «Авитек Груп ЛТД» ОСОБА_2 від 06.07.2011 року ТОВ «Авитек Груп ЛТД» є законно зареєстрованим підприємством, жодні ствердження про його фіктивність та непричетність ОСОБА_2 до діяльності даного підприємства є такими, що не відповідають дійсності (т.1 а.с.180-181).

Також, під час розгляду справи на вимогу суду відповідач не надав вироку суду, що набрав чинності, по кримінальній справі щодо посадових осіб ТОВ «Авитек Груп ЛТД».

Більше того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкове повідомлення-рішення № від 05.10.2011 року.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 122, 128, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 05.10.2011 року № .

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко