Справа № 161/17365/15-а
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/38/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Педич Ю.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції, Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом доВДАІ УМВС України у місті Луцьку про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 30 травня 2015 року інспектором ДПС взводу № 3 ВДАІ УМВС у Волинькій області ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП1 № 346447, я кому вказано, що він керуючи автомобілем НОМЕР_1 перевищив швидкість на 26 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Розгляд справи за вчинене правопорушення було призначено на 26.06.2015 року за місцем його реєстрації Луцьким ВДАІ. За клопотанням позивача розгляд справи було відкладено на 10.07.2015 року. Проте, 10.07.2015 року розгляд справи про адміністративне правопорушення було відкладено на 15.07.2015 року за результати клопотання позивача.

Позивач зазначає, що під час розгляду 15.07.2015 року ним було подане письмове пояснення, яким він заперечував свою вину та обґрунтував правову позицію, щодо невизнання факту вчинення вищевказаного правопорушення.

Вказує, що 05.11.2015 року ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 15.10.2015 року для виконання та відома, винесену з метою примусового виконання постанови у справі про адміністративне правопорушення № 040791 від 24.07.2015 року, винесену старшим інспектором взводу з обслуговування стаціонарного посту № 3 роти ДПС ДАІ ОСОБА_4

З винесенням даної постанови та накладенням штрафу не погоджується, вважаючи її незаконною. Просить суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 040791 від 24.07.2015 року та закрити провадження по справі.

Ухвалою суду від 20.01.2016 року замінено відповідача з ВДАІ УМВС України у Волинській області на Управління патрульної поліції у м. Луцьку Департаменту патрульної поліції та залучено до участі в якості співвідповідача управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Волинській області.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, проте належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представників відповідачів по наявних матеріалах справи, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 128 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою старшого інспектора взводу з обслуговування стаціонарного посту № 3 роти ДПС ДАІ ОСОБА_4 серії ПС № 040791 від 24.07.2015 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

З вищезазначеної постанови вбачається, що позивач 30.05.2015 року о 14.56 год. в м. Ковелі по вул. Варшавській рухався з швидкістю 86 км/год, чим порушив швидкість в населеному пункті на 26 км/год, чим порушив п. 12.4. ПДР України (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ч. 2 ст. 276 КУпАП (в редакції від 28.06.2015 року, що діяла на період винесення постанови) передбачено, що справи про адміністративне правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-120, частиною першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався ВДАІ УМВС України у місті Луцьку, тобто за місцем проживання позивача та місцем обліку автомобіля НОМЕР_1 (а.с. 4, 6, 8).

Отже, винесення постанови у с. Вишнів Любомильського району старшим інспектором взводу з обслуговування стаціонарного посту № 3 роти ДПС ДАІ ОСОБА_4 є незаконним та не відповідає принципам провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки дана постанова повинна була виноситись за місцем розгляду справи ВДАІ м. Луцька.

Згідно ч. 2 ст. 293 КУпАП якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою) неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Судом встановлено, що при винесенні постанови були порушені права позивача в справі, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні встановлено, що про розгляд справи 24.07.2015 року позивач не був повідомлений.

Як вбачається із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На виконання даної норми Конституції України, у справах де оскаржуються рішення дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень діє норма ч. 2 ст. 71 КАС України відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України суд крім іншого звертається до ст. 251 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо належності та допустимості доказів у справах про адміністративне правопорушення відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Дані обставини не були спростовані відповідачем, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що по адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 159, 163, 167 КАС України, на підставі ст.ст. 256, ч.2 ст. 293 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії ПС2 № 040791 від 24.071.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк