Справа № 488/3973/13-а (2-а/488/10/14)
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. м. Київ К/800/61898/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28», управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії

за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

визнати неправомірною відмову управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників;

визнати неправомірними дії Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28» щодо відкликання уточнюючих довідок № 237, № 238 від 12 жовтня 2009 року та № 64, № 65 від 12 листопада 2012 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки та відповідних записів у ній, виданих на його ім'я;

визнати достовірними довідки № 237, № 238 від 12 жовтня 2009 року Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28», що підтверджують стаж його роботи на посаді монтажника та електрозварювальника 3 розряду стальних та залізобетонних конструкцій з 19 лютого 1980 року по 28 вересня 1992 року та уточнюють особливо шкідливі умови праці та безпосередню зайнятість на робочому місці протягом повного робочого дня;

зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з дня звернення за призначенням пенсії - 16 травня 2013 року.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою цього суду від 26 грудня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано рішення комісії з призначення пенсій та допомог управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 7 червня 2013 року № 18 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, починаючи з 16 травня 2013 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року постанова суду першої інстанції залишена без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні позову повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин у справі, у межах, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи по суті встановлено наступне.

11 жовтня 2012 року позивачу виповнилося 55 років.

16 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва із заявою про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон №1788-XI). При цьому до заяви позивачем було додано, зокрема, копію трудової книжки, довідки Акціонерного товариства закритого типу «Миколаївське спеціалізоване управління №28» № 237, № 238 від 12 жовтня 2009 року та довідки Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28» № 64, № 65 від 12 листопада 2012 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно записів у трудовій книжці позивач працював в Миколаївському спеціалізованому управлінні №28 в період з 19 лютого 1980 року до 1 липня 1981 року монтажником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду та в період з 1 липня 1981 року по 28 вересня 1992 року електрозварювальником стальних та залізобетонних конструкцій 3 розряду.

Рішенням комісії з призначення пенсій та допомог управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва від 7 червня 2013 року № 18 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників у зв'язку з відсутністю пільгового стажу згідно пункту «б» статті 13 Закону №1788-XI та розділу ХV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV, оскільки Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28» листом від 22 травня 2013 року № 48 відкликало довідки № 64, № 65 від 12 листопада 2012 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих ОСОБА_1

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов частково, прийшли до висновку про те, що на день подання позивачем заяви про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах були наявні всі необхідні умови та документи, що дають право призначення пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XI, а саме: досягнення позивачем 55 років, пільговий стаж роботи понад 12 років 8 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - за списком № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженим Радою Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 та списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, підтверджений записами в трудовій книжці.

Проте такий висновок судів попередніх інстанцій є передчасним.

Відповідно до статті 12 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-XII та Порядку № 442 дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731; далі - Порядок № 383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

За приписами пункту 4.5 Порядку № 383, якщо атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць.

Враховуючи періоди, за які виник спір щодо пільгового стажу роботи позивача, під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, застосуванню підлягають списки, чинні в періоди його роботи монтажником стальних та залізобетонних конструкцій з 19 лютого 1980 року по 30 червня 1981 року і електрозварювальником стальних та залізобетонних конструкцій з 1 липня 1981 року по 28 вересня 1992 року. Такими є список № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затверджений Радою Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173, та список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком (через старість) на пільгових умовах, затверджений Кабінетом Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10.

Суди, ухвалюючи судові рішення, не дослідили питання, чи віднесена робота позивача до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників та у який період.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Порядку № 383 під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов'язаних з виконанням своїх трудових обов'язків.

Суди також не з'ясували чи був позивач зайнятий на роботі впродовж повного робочого дня.

Статтею 62 Закону Закон №1788-XI передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 3 цього ж Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

За змістом пункту 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суди попередніх інстанцій не дослідили доказів щодо правонаступництва Миколаївського спеціалізованого управління №28, де згідно записів в трудовій книжці позивач працював з 19 лютого 1980 року по 28 вересня 1992 року, не з'ясували подальшу зміну організаційно-правової форми даного підприємства та можливу ліквідацію, реорганізацію тощо.

Суди не надали належної правової оцінки положенням статті 37 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (чинному на час зазначених змін підприємства, де працював позивач), за приписами якої юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов'язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов'язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Крім цього, суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили та не дали жодної правової оцінки листу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28» від 22 травня 2013 року № 48, яким було відкликано довідки № 64, № 65 від 12 листопада 2012 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих ОСОБА_1

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З наведених вимог закону вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскаржень його рішень, дій чи бездіяльності.

Таким чином, оскільки Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління № 28» не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, як правильно зазначено судом першої інстанції, то справу в частині позовних вимог, пред'явлених до цього товариства, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій помилково прийняли до свого провадження і розглянули позовні вимоги, пред'явлені до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління № 28», які не відносяться до юрисдикції адміністративних судів, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївське спеціалізоване управління №28» про визнання дій неправомірними та визнання довідок достовірними закрити.

Справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Корабельному районі м. Миколаєва про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.