Справа № 824/434/15-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/434/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Маренича І.В.

секретаря судового засідання - Бідней О.В.

за участю:

представника позивача - Бурми С.В.

представників відповідача - Олара В.Г., Шеромова В.Д.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «міський торгівельний комплекс "Калинівський ринок" до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові комунальне підприємство « міський торгівельний комплекс "Калинівський ринок" (далі - позивач, КП МТК "Калинівський ринок") просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області (далі - відповідач, ДПІ у м. Чернівцях) від 13.03.2015 року №, № та №.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити та надали пояснення аналогічні викладеним у запереченнях проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Комунальне підприємство «міський торгівельний комплекс "Калинівський ринок" (58020,Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Калинівська, будинок 13А, ) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 01.07.1997 року та взяте на облік, як платник податків.

На підставі направлень від 10.11.2014 року №004587, №004588, від 24.11.2014 року №004706, №004708, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20 ст. 20, п. 77.1.4 п. 77.1. ст.77 Податкового кодексу України та на підставі наказу №1468 від 30.10.2014 р. інспекторами відповідача проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, законодавства за період з 01.10.2011 р. по 31.12.2013 р. валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, результати якої зафіксовані в акті від 26.12.2014 року №2546/24-12-22-01/22849693.

Під час проведення перевірки, за даними бухгалтерського та податкового обліку встановлено, що у 2012 році та у 2013 році КП МТК"Калинівський ринок" отримувало послуги з вивезення снігу від фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5, та комплекс робіт з поточного ремонту асфальтобетонного покриття на території КП МТК "Калинівський ринок" від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 надавалися послуги з вивезення снігу автомобілями марки КАМАЗ, КРАЗ-250, навантажувачем Fermйe, екскаватором JCB, бульдозером ДТ, бульдозером Т 100, навантажувачем JCB 436 на суму всього 849280,00 грн., в тому числі за ІV квартал 2012 року - в сумі 672319,00 грн., за І квартал 2013 року - в сумі 176961,00 грн.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 надавалися послуги з вивезення снігу автомобілями марки самоскид HOWO, на суму всього 287142,51 грн., в тому числі за І квартал 2012 року - в сумі 90047,51, за ІV квартал 2012 року - в сумі 171895,00 грн., за І квартал 2013 року - в сумі 25200,00 грн.

Вказані господарські операції відображено у бухгалтерському обліку записами по Д-ту рахунку 903 та К-ту рахунку 631.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 надавались роботи з поточного ремонту асфальтобетонного покриття на території КП МТК"Калинівський ринок", на суму всього 460377,98 грн., в тому числі за II квартал 2013 року - в сумі 460377,98 грн.

Вказані господарські операції відображено у бухгалтерському обліку записами по Д-ту рахунку 910 та К-ту рахунку 631.

Не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки від 26.12.2014 року №2546/24-12-22-01/22849693 позивач подав до ДПІ у Чернівцях заперечення до висновків, фактів та даних викладених у вказаному акті.

14.01.2015 року відповідач розглянувши заперечення позивача, на підставі п.п. 78.1.5 п.78.1. ст. 78 Податкового кодексу України призначив позапланову документальну перевірку КП МТК "Калинівський ринок" з питань, що стали предметом оскарження.

На підставі направлень від 06.02.2015 року №005116, №005117, №005118, №005187, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п 78.1.5, п.78.1, ст. 78, п.82.2 ст. 82 Податкового кодексу України та на підставі наказу №97 від 06.02.2015 р. інспекторами відповідача проведено позапланова виїзна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток, податку на додану вартість, податку з доходів з фізичних осіб за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року з питань що стали предметом заперечень, результати якої зафіксовані в акті від 25.02.2015 р. №226/24-12-22-01/22849693.

Під час перевірки КП МТК"Калинівський ринок" відповідачем виявлено наступні порушення:

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України, в результаті чого: занижено податок на додану вартість на загальну суму 15264,00 грн., в тому числі, за жовтень 2011 року на 5949,00 грн., за листопад 2011 року на 2832,00 грн., за травень 2013 року в сумі 326,00 грн., за липень 2013 року в сумі 3120,00 грн., за жовтень 2013 року в сумі 3037,00 грн.

- п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134, п.п.138.1.1 п. 138.8 ст.138, п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого: занижено податок на прибуток на загальну суму 322078,00 грн., в т.ч. за 2012 рік на 196 195 грн.. за 2013 рік на 125 883 грн.

- пп. а) п.171.2 ст.171, пп. а) п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України, а саме податковим агентом не нараховано, не утримано та не сплачено (перераховано) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платників податку фізичних осіб ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в результаті чого донараховано ППФО за 2012-2013 р. в загальній сумі 260296,09 грн.

03.03.2015 року не погоджуючись із висновками викладеними в акті перевірки від 25.02.2015 р. №226/24-12-22-01/22849693 позивач подав до ДПІ у Чернівцях заперечення до висновків, фактів та даних викладених у вказаному акті.

Розглянувши подані позивачем заперечення відповідач зазначив, що висновки викладені в акті документальної планової перевірки КП МТК "Калинівський ринок відповідають вимогам чинного податкового законодавства.

На підставі висновків викладених в актах перевірки, відповідачем прийнято наступні податкові повідомлення - рішення від 13.03.2015 р.:

форми "Р" №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 402597,50 грн, в т. ч. за основним платежем 322078,00 грн. та 80519,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

форми "Р" № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 455579,36 грн., в т. ч. за основним платежем 260296,09 грн. та 195283,27 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

форми "Р" № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 11643,75 грн., в т. ч. за основним платежем 9315,00 грн. та 232875,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення закону та робить висновки по суті спору.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755- IV (далі - ПК України).

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта

оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п. 139.1.1 ст. 139.1 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат на формування резервів та забезпечень для відшкодування наступних (майбутніх) витрат (крім забезпечень на відпустки працівникам та інші виплати, пов'язані з оплатою праці, та резервів, визначених пунктами 139.2-139.3 цієї статті) відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Підпунктом 168.1.3 пункту 168.1 стетті 168 ПК України визначено, що якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Згідно п. 177.8 ст. 177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб'єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що між КП МТК 'Калинівський ринок" та фізичними особами-підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договори про надання послуг з прибирання території.

Відповідно до вказаних договорів фізичним особами-підприємці ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зобов'язувалися надати послуги з експлуатації механізмів та спеціальної техніки для виконання робіт з прибирання снігу, льоду, глину та іншого сміття на території КП МТК 'Калинівський ринок", а позивач приймає виконані послуги та оплачує їх вартість на умовах договору.

27.05.2013 року між КП МТК 'Калинівський ринок" та фізичною особою особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено договір підряду №120д.

Згідно вказаного договору підрядник зобов'язується на свій ризик власними і залученими силами та засобами виконати комплекс робіт з поточного ремонту асфальтобетонного покриття на території КП МТК 'Калинівський ринок" за адресою : Україна, Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Калинівська, 13-а, відповідно до затвердженої кошторисної документації. Замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконані роботи.

Судом встановлено, що на виконання вказаних договорів КП МТК 'Калинівський ринок" та фізичними особами - підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено акти виконаних робіт, в яких сторони засвідчували, що роботи (послуги) виконані повністю і обумовлений термін, претензій по об'єму, якості та терміну виконання робіт (надання послуг) немає.

Доводи відповідача щодо відсутності у фізичних осіб - підприємців ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 основних засобів, виробничих потужностей трудових ресурсів, транспортних засобів, суд відхиляє, оскільки наявність або відсутність матеріально-технічної бази у контрагента господарюючого суб'єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними угодами або порушення позивачем правил оподаткування.

Крім того, суд звертає увагу, що укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 року (справа №21-43а15).

Також суд не бере до уваги, доводи відповідача стосовно того, що шляхові листи заповнені не належним чином, тому вони не можуть підтверджувати реальність здійснення операції, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 року № 3565-VI, скасовується необхідність застосування подорожнього листа в рамках документального оформлення автомобільних перевезень та відповідальність за його незастосування.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, сукупність первинних, платіжних, звітних та інших документів, які зазвичай супроводжують такого роду операції, підтверджує фактичне здійснення господарських операцій і не дає підстав для сумніву у їх реальності та безтоварності. Характер спірних операцій відповідає звичайній господарській діяльності позивача та її основним видам.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність прийнятих Державною податковою інспекцією у м. Чернівці податкових повідомлень - рішень від 13.03.2015 року №, № та про наявність підстав для їх скасування.

З досліджених в ході судового розгляду справи письмових доказів, пояснень представників сторін, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №, яким КП «МТК «Калиніський ринок» збільшено грошові зобов'язання з податку на додану вартість на суму 11643,75 грн, суд зазначає наступне.

Так, згідно із п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними), що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак, такі докази на порушення вимог ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит, не спростовано.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України податкова накладна повинна містити зазначені окремими рядками: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи-продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу вказаних норм випливає, що при постачанні імпортованих товарів платник податку повинен в графі 4 "Код товару згідно з УКТ ЗЕД" податкової накладної зазначати виключно код УКТ ЗЕД, вказаний у вантажній митній декларації, якою були оформлені такі товари при їх ввезенні на митну територію України, в тому числі і у тому випадку, якщо вказаний у вантажній митній декларації код УКТ ЗЕД змінився на момент постачання товару.

Судом встановлено, що КП «МТК «Калиніський ринок» за перевіряємий період здійснювало операції з придбання товарів у ТОВ «Стек-Компютер» за період травень 2013 року, липень 2013 року, жовтень 2013 року.

Судом встановлено, що позивачем при здійсненні операцій з придбання комп'ютерної техніки, будівельних матеріалів, канцтоварів на суму 8781,00 грн без зазначення в податкових накладних обов'язкового реквізиту, а саме коду УКТ ЗЕД щодо таких товарів.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду доказів, що придбані товари є товарами вітчизняного походження.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Органів місцевого самоврядування" їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З досліджених в ході судового розгляду справи письмових доказів, пояснень представників сторін, відповідач, як суб'єкт владних повноважень не довів суду правомірність прийнятого рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-12, 17, 18, 71, 94, 157, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення винесені Державною податковою інспекцією у м. Чернівцях Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області № та № від 13.03.2015 року .

3. В іншій частині відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Постанову виготовлено в повному обсязі 23 лютого 2016 року.

Суддя І.В. Маренич