Справа № 308/7544/15-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. Справа № 876/12237/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про визнання нечинним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

25.06.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради про визнання нечинним та скасування рішення Ужгородської міської ради №742 від 29 листопада 2005 року в частині передання у власність ОСОБА_4, земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків площею 0,0095га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 25 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Ужгородської міської ради, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Державної інспекції сільського господарства у Закарпатській області про визнання нечинним та скасування рішення - залишив без розгляду.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ОСОБА_1 дізналась про порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів, вимог ст. 42 ЗКУ та норм Конституції України лише 26.05.2015 року з листа Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області. Відтак, вважає, що не пропустила строк для звернення до адміністративного суду за захистом власних прав.

ОСОБА_1 також зазначає, що не приймала участі в будь-якому судовому спорі з відповідачем, не отримувала від відповідача або інших осіб жодної інформації про існування рішення відповідача, яке порушує її право, а також не мала можливості отримати інформацію про існування оскаржуваного рішення відповідача, у зв'язку з тим, що рішення відповідача датоване 2007 роком коли був відсутній механізм публічності в прийнятті рішень індивідуальної дії.

З огляду на викладене, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_4 заперечив вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача, а також інші треті особи в судове засідання не з'явились, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників процесу, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин такого пропуску.

Проте, такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права і є помилковими.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В силу ч.2 ст.100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Слід зазначити, що суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних відомостей, які б засвідчували факт поінформованості позивачки ОСОБА_1 про рішення Ужгородської міської ради №742 від 29 листопада 2005 року крім листа Державної інспекції сільського господарства в Закарпатській області від 26.05.2015 року № 04/І-171, адресованого ОСОБА_3 немає.

Відповідно до положень ст.55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) і практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно висновків, викладених у п.п.23,25 Рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив питання пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, у зв'язку із чим дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, чим фактично позбавив її можливості захистити свої права та інтереси, порушивши її права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст.6 КАС України.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2015 року у справі № 308/7544/15-а в частині залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання нечинним та скасування рішення - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 22 лютого 2015 року.