Справа № 208/3832/15-а
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

208/3832/15-а

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2016 року

справа № 208/3832/15-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради

на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року

у справі №208/3832/15-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМБУД»

до виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради

про визнання протиправними дій щодо визначення розміру збитків, визнання незаконними та скасування частини акту,–

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, виконавчий комітет Дніпродзержинської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 24 березня 2015 року №55 затверджено акт комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам від 12 лютого 2015 року (а.с. 7).

06 травня 2015 року товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМБУД» отримано копію рішення виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради від 24 березня 2015 року №55.

За доводами товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОПРОМБУД», за відсутності матеріалів про адміністративне правопорушення, дотримання ним податкового законодавства в частині сплати податку за землю, у відповідача відсутні правові підстави для нарахування збитків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконані зобов’язання із сплати земельного податку, як наслідок відсутні підстави для нарахування збитків, а відповідач приймаючи оскаржуване рішення не дотримався вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з правовою позицією суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про місцеве самоврядування» відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим – також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За змістом частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 189 Земельного кодексу України, статті 20 Закону України «Про охорону земель» самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Згідно з підпунктом 1 пункту «б» частини1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчі органи сільських, селищних, міських рад наділені делегованими повноваженнями здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

За змістом пункту 2 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N284 від 19 квітня 1993 року (далі – Порядок), розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

За змістом частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення.

Як підтверджується фактичними обставинами справи, під час прийняття рішення від 24 березня 2015 року №55 «Про затвердження акту від 12 лютого 2015 року про визначення розміру збитків, заподіяних міській раді, внаслідок використання земельних ділянок м. Дніпродзержинська без договорів оренди», відповідачем не встановлювалися, ані розмір земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні позивача ані період такого користування та розмір заподіяних збитків, оскільки це питання віднесено до повноважень комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам.

Згідно з частиною 1 статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є, зокрема доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Пунктом «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з пунктом 3.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284.

Відповідно до пункту 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, шкоди у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди, крім спеціальних норм, повинні брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 Цивільного кодексу України, частини другої статті 224 Господарського кодексу України.

Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини в розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

У розгляді таких справ суди мають враховувати обставини вчинення господарюючими суб'єктами дій щодо оформлення відповідного землекористування та факти своєчасного виявлення контролюючими органами користування земельними ділянками без оформлення правовстановлюючих документів, а також вчинення дій щодо спонукання суб'єкта оформити право землекористування.

Виходячи з пункту 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, повинно вирішуватись і встановлюватись при вирішенні спору за позовом органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення збитків, а не при оскарженні акту, яким визначено розмір цих збитків.

Відповідно до статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку встановлено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Аналіз положень Земельного Кодексу України, Цивільного та Господарського Кодексів України, Порядку свідчить про те, що таке відшкодування відбувається в судовому порядку на підставі відповідних позовів органів місцевого самоврядування.

Акт про визначення розміру збитків є документальним результатом роботи комісії з питань визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, проте не містить обов'язків для позивача, як землекористувача.

Обґрунтованість визначення розміру завданих збитків та наявність правових підстав для їх стягнення повинні перевірятися судами під час розгляду позову про стягнення вказаних збитків, а не під час розгляду адміністративного позову про неправомірність дій органу місцевого самоврядування компетенції по визначенню розміру збитків, шляхом затвердження акту комісії з визначення розміру завданих збитків, та акту.

Враховуючи наведене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з’ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпродзержинської міської ради – задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року – скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя: С.А. Уханенко

суддя: Ю.М. Дадим