Справа № 505/5309/15-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 505/5309/15-а

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Вергопуло А.К.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області; третя особа - ОСОБА_5 про визнання рішення нечинним та скасування його, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області; третя особа - ОСОБА_5 про визнання рішення нечинним та скасування його.

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволені адміністративного позову.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрації.

Будинок за адресою: АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, після смерті ОСОБА_6 він уклав домашню угоду зі спадкоємцем про придбання зазначеного будинку та переїхав до нього. Разом з тим, спадкоємцем не оформлено право спадщини та як слід право власності на означений будинок.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області №1710 від 26 листопада 2015 року, згідно господарської книги особовий рахунок НОМЕР_1 за ОСОБА_6 налічується у користуванні земельна ділянка площею 0,374 га за адресою: АДРЕСА_1, на даний час ОСОБА_4 обробляє земельну ділянку площею 0,184 га.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись з заявами до Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області про надання однієї і тієї ж земельної ділянки площею 0,19 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Борщівської сільської ради Котовського району Одеської області №12-VII ви 16 листопада 2015 року надано перевагу у виділенні земельної ділянки площею 0,19 га ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства, так як земельна ділянка обробляється вже 10 років і використовується за цільовим призначенням, та дано дозвіл на виготовлення проект відведення даної земельної ділянки. Відмовлено ОСОБА_4 у виділенні даної земельної ділянки та запропоновано обробити земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з статями 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно у відповідності до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбаченими Конституцією та законами України.

Зі змісту статті 12 Земельного кодексу України вбачається, що розпорядження землями територіальної громади селища, у тому числі надання їх у власність та користування, належить до повноважень селищної ради та здійснюється відповідно до вимог цього кодексу.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відтак підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статі 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, щогромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі статтею 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності розміром не більше 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та розміром не більше 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є дискримінаційним, оскільки фактично позбавляє його можливості користуватися земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України, - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Як вже раніше було зазначено, ОСОБА_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1, без реєстрації та обробляє земельну ділянку площею 0,184 га. Означений будинок не належить позивачу на праві власності.

Приймаючи рішення про надання переваги у виділенні земельної ділянки площею 0,19 га за ОСОБА_5, було враховано те, що з загальної площі земельної ділянки у 0,374 га за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4 обробляється земельна ділянка площею 0,184 га. Крім того, земельна ділянка площею 0,19 га ОСОБА_5 обробляється вже 10 років і використовується за цільовим призначенням.

За таких обставин твердження апелянта про невідповідність рішення відповідача про відмову у виділенні земельної ділянки для ведення особистого фермерського господарства вимогам чинного законодавства в момент його прийняття не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання рішення нечинним та скасування його недійсним належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року по справі № 505/5309/15-а, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук