Справа № 813/5463/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року № 813/5463/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача Кіт У.В.,

представника відповідача Чабана О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Берлин" до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивачем заявлено в суд позов до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області та з врахуванням уточнених позовних вимог просить про :

- визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області щодо стягнення з приватного підприємства "Берлин" заборгованості за інкасовим дорученням № 262 від 03.09.2015 року;

- стягнення з Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь приватного підприємства "Берлин" 5000 грн завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначає про те, що відповідач здійснив стягнення коштів з банківського рахунку позивача, що не був визначений судовим рішенням. Відтак, вважає дії податкового органу протиправними, оскільки судове рішення про стягнення податкового боргу чітко визначало реквізити банківського рахунку, з якого слід було проводити стягнення, проте відповідач не зважив на це і провів стягнення з іншого рахунку позивача, кошти на якому мали інше цільове призначення. Зважаючи на наведене, просить про задоволення позову.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що податковий орган діяв в межах, в спосіб та в порядку передбаченому законом, відтак ним були вжиті усі необхідні заходи по стягненню заборгованості. Покликається на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року про виправлення описки у резолютивній частині постанови Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2015 року у справі № 813/3319/15, згідно якої резолютивна частина рішення суду містить формулювання стягнення податкового боргу ПП "Берлин" з рахунків в установах банків та інших фінансових установ, які обслуговують такого платника податків, не конкретизуючи при цьому номерів таких рахунків. В позові просить відмовити за його безпідставністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2015 року №813/3319/15 адміністративний позов Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області задоволено повністю: стягнуто з рахунку р/р 3301, АТ "Банк "Фінанси та кредит", м. Київ, МФО 300131, обслуговуючого Приватне підприємство "Берлин" податковий борг в сумі 90274,07 грн. Дане рішення набрало законної сили, оскільки таке сторонами не оскаржувалось.

На виконання постанови суду від 24.07.2015 року в справі №813/3319/15 відповідач видає інкасові доручення №262 та № 263 щодо списання з рахунків позивача № та № відповідно суми в розмірі 90274,07 грн, які були направлені до ПАТ АКБ «Львів» для виконання.

Як встановлено судом, виконано було інкасове доручення №262.

Вирішуючи спір суд виходить з наступного.

Згідно з п.п.12.1 п.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, (далі Інструкція) органом стягнення (стягувачем) податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) відповідно до статті 41 Податкового кодексу України та статті 17 Бюджетного кодексу України є органи державної податкової служби.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Згідно з абз. 1 п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п.п. 12.2 п. 12 Інструкції стягувач ініціює стягнення коштів у випадках, визначених пунктом 12.1 цієї глави, з рахунків платників податків/суб'єктів господарювання на підставі рішення суду.

Відтак, оскільки суд стягнув борг позивача саме з конкретного розрахункового рахунку позивача № 3301, відкритого в АТ «Банк «Фінанси та кредит», м. Київ, МФО 300131, натомість ж відповідач, незважаючи на рішення суду, що набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, зокрема його сторонами, видає інкасове доручення та направляє його до виконання в інший банк, котрий обслуговує позивача, то суд за даних обставин приходить висновку про визнання протиправними його дій щодо стягнення з ПП "Берлин" заборгованості за інкасовим дорученням № 262 від 03.09.2015 року.

Покликання відповідача на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року про виправлення описки в постанові Львівського окружного адміністративного суду від 24.07.2015 року в справі №813/3319/15, суд відхиляє, оскільки в предмет даного спору входить правомірність рішення відповідача, що оцінюються судом на час його прийняття, позаяк стягнення з позивача здійснено не у спосіб, визначений рішенням суду на день такого стягнення.

Представником відповідача не наведено обгрунтування виконання рішення суду саме у такий спосіб, який суперечив резолютивній частині рішення суду, яке набрало законної сили та не надав обгрунтованих пояснень, чому податковий орган не звернувся до суду із заявою про виправлення описки та/або не оскаржив судове рішення, якщо не погоджувався із таким до того, як приступив до виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що податковий орган звернувся до суду із виправленням описки у судовому рішенні після виконання такого рішення у спосіб, який не був визначений рішенням суду та після звернення позивача до суду із даним позовом.

Щодо відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 5000 грн, суд зазначає наступне.

У відповідності до п. 3, 4 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У відповідності до ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи не вбачається, якої саме немайнової шкоди позивачу було заподіяно незаконними діями відповідача, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, чи мали такі дії відповідача вартісне вираження, тому в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1219,61 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 87 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою особою, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В заяві про відшкодування витрат на правову допомогу позивач вказує, що його представник затратив 19 днів для надання правової допомоги і ним надано довідку про середньомісячну та середньоденну заробітну плату його представника, що являється його працівником, а відтак, зазначає, що загальна вартість наданих послуг складає 1219,61 грн.

Однак, суду не надано ні акту виконаних робіт, ні розрахунку наданих юридичних послуг в межах даної адміністративної справи, які б містили інформацію про те, скільки годин представник позивача приймав участь у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, тому за таких умов суд не в змозі здійснити підрахунки у відповідності до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Позивачем суду не надано доказів фактичних витрат робочого часу приватного фахівця у галузі права на здійснення захисту інтересів позивача, а саме витрати робочого часу є підставою для розрахунку компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах.

Отже, зважаючи на відсутність документального підтвердження кількості фактично відпрацьованих представником позивача годин, суд дійшов висновку про відмову у стягненні витрат на правову допомогу.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наслідками розгляду справи, суд вважає, що дії відповідача щодо стягнення з ПП "Берлин" заборгованості за інкасовим дорученням № 262 від 03.09.2015 року слід визнати протиправними, оскільки таке стягнення вийшло за правові межі, що були визначені резолютивною частиною судового рішення, яке набрало законної сили. В решті позовних вимог належить відмовити за безпідставністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України на користь позивача слід присудити судовий збір у розмірі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області щодо стягнення з приватного підприємства "Берлин" заборгованості за інкасовим дорученням № 262 від 03.09.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь приватного підприємства "Берлин" (79026, м. Львів, вул. Ак. Є.Лазаренка, 8/12, ) судові витрати у розмірі 1218 грн (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

В задоволенні стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 23.02.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.