Справа № 416/2241/2012
Суддя: Попов В. В.
Дата ухвалення: 2012-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

г Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 416/2241/2012
Номер провадження 2-а/416/139/2012
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2012 року суддя Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_1, розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні інвалідності та стягнення належних до виплати коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати дії відповідача неправомірними, зобовязати відповідача провести перерахунок за 2011 рік і нарахування на 2012 рік щорічної допомоги на оздоровлення в мінімальному обємі в розрахунку мінімальної заробітної плати, стягнути з відповідача на його користь недораховану йому різницю з щорічної допомоги на оздоровлення за 2011 рік, зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат та підвищувати йому розмір щорічної допомоги на оздоровлення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати та стягнути з відповідача різницю між сплаченою йому виплати одноразової компенсації при встановленні першої групи інвалідності і належної до виплати компенсації згідно з Законом України №796-ХІІ.

Суддя за результатами розгляду справи приходить до наступного висновку.

Позивач ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії та є інвалідом І групи, що посвідчується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та випискою з акту огляду МСЕК.

Відповідно до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу, зазначеній категорії громадян повинна виплачуватись компенсація за шкоду заподіяну здоровю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на час виплати та одноразова компенсація в розмірі 60-ти мінімальних заробітних плат.

18.01.2012 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу була виплачена щорічна допомога на оздоровлення за 2011 рік у розмірі 120 грн. та одноразова компенсація при встановленні І групи інвалідності в сумі 379,30 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року №836 № Про компенсаційні виплати особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується поясненнями позивача та листом від 02.03.2012 року за підписом начальника управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу.

Позивач звернувся з заявою на адресу відповідача щодо виплати допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації у відповідності до ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, однак листом від 02.03.2012 року за підписом начальника управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу останньому було відмовлено з посиланням на постанови Кабінету Міністрів України №562 та №836.

Судом встановлено, що відповідна сума компенсаційних виплат у розмірі 90 грн. була виплачена позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 , а сума 379,30 грн. - на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836

Згідно з ст.63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1998 року № 796-ХІІ - фінансування витрат пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок державного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції України, ст. 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що виключно Законом України „Про державний бюджет України" визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби і положення нормативних актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать Конституції України, вказаному Закону та кодексу.

Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм пов'язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 20.09.2005 року №936. Відповідно до п.2 вищезазначеного Порядку головним розпорядником коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є Міністерство праці та соціальної політики України (01023, м. Київ - 23, вул. Еспланадна, 8/10). Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня за програмами визначаються головні управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрацій, управління (відділи) праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад.

Відповідно до ст.117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими для виконання.

Статтею 48 Закону передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

В заключних положеннях Закону, а саме в ст.62 зазначено, що роз'яснення порядку застосування цього закону провадяться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, усіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форми власності.

Відповідно до ст.67 Закону конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 р. №20-рп/2011, від 25.01.2012 р. З-рп/2012 встановлено, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюється з урахуванням фінансових можливостей держави. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Верховна рада відповідно до Законів України «Про державний бюджет України» визначає Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного бюджету України, що узгоджується з функціями уряду України визначеними Конституцією. Метою і особливістю Закону України «Про державний бюджет України» є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

За змістом ч.3 ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим для виконання на всій території України. Отже, за наявності декількох законів, норми яких по різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Рішення Конституційного Суду України можуть бути виконані тільки шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних змін до чинного законодавства України.

Прийняття рішень провадити компенсаційні виплати постраждалим, які звертаються до суду, виходячи з мінімальної заробітної плати, яка встановлена на момент виплати означає, що не беруться до уваги вищезазначені законодавчі та нормативно - правові акти, наслідками залишення оскаржуваної постанови без змін є виникнення загрози невиконання поточних зобов'язань та утворення заборгованості з цих виплат перед постраждалими громадянами, які не зверталися до суду. Це порушує ст.24 Конституції України, якою передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

За таких обставин судом встановлено, що право позивача на отримання компенсаційних виплат не порушено, а від так позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 92 Конституції України, ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 94, ч. 3 ст. 105, 158 - 160, 161 - 163, 167 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання дій неправомірними, зобовязання провести перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації при встановленні інвалідності та стягнення належних до виплати коштів відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова набирає законної сили у порядку встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя В.В. Попов.