Справа № 2а/0270/5645/12
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 лютого 2016 р. Справа № 2а/0270/5645/12

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Могиль Т.О.

представників позивача: Мельника І.В., Широкого С.В., Панченко Н.С.

представників відповідача: Волошенюк Є.А., Зорі І.А., Морозової Н.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Стрижавської виправної колонії УДПтС України у Вінницькій області (№81)

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України направлено на новий розгляд адміністративну справу за позовом Стрижавської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№81) до Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Так, відповідно до судового рішення у даній справі, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, адміністративний позов задоволено частково. Постановою ВОАС від 22.01.2013 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби № від 29.11.12 р. В решті позовних вимог відмовлено.

Переглядаючи постанову та ухвалу І та ІІ інстанцій, Вищий адміністративний суд України в частині задоволених вимог рішення скасував, а справу направив на новий розгляд. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Відтак судовим дослідженням було податкове повідомлення-рішення Вінницької об`єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби № від 29.11.12 р.

Ухвалою суду від 13.01.2016 адміністративну справу прийнято до провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2016 допущено заміну первинного відповідача у справі - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби (Вінницьке районне відділення) його правонаступником - Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом проведено перевірку з питань достовірності нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, за наслідками якої складено акт, в якому зафіксовані виявлені перевіркою порушення. Зокрема зазначено, що позивачем порушено ряд положень Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством несвоєчасно перераховано податок з доходів фізичних осіб до бюджету. В подальшому, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів найманих працівників за основним платежем - 1 574055,13 грн., за штрафними санкціями - 394 023, 78 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням та висновками акту перевірки позивач звернувся з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили його задовольнити, обґрунтовуючи підставами, наведеними у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечили та просили в його задоволенні відмовити, посилаючись на правомірність прийнятого рішення.

Відповідно до вимог ухвали суду 13.01.2016 відповідачем надано розрахунок суми грошового зобов'язання Стрижавської виправної колонії УДПтС України у Вінницькій області (№81) з детальною розбивкою періодів виникнення податкового боргу з доходів фізичних осіб.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу Вінницької ОДПІ Вінницької області ДПС № 2712/22 від 26.10.12 р. та на підставі направлень від 26.10.12 р. № 2712/22, №2713/22 та № 2711/22, податковими ревізорами проведено позапланову виїзну документальну перевірку Стрижавської виправної колонії № 81 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2009 р. по 30.06.2012 р., за результатом якої складено акт № 2901/22/08562588 від 15.11.12 р. (акт перевірки), в якому зафіксовані виявлені порушення.

Зокрема, у пункті 3.5.1 акту перевірки вказано, що перевіркою своєчасності внесення утриманих сум податку до бюджету встановлено порушення:

- пункту 54.2 статті 54, пункту 57.1 статті 57 ПК України, відповідно до яких грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом в момент виникнення податкового зобов'язання.

- пункт 176.2 "а" статті 176 ПК України, відповідно до якого підприємство зобов'язано своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Далі в акті перевірки процитовані положення пункту 31.1 статті 31 ПК України, відповідно до якого момент виникнення податкового обов'язку податкового агента визначається календарною датою та пункту 36.1 статті 36 ПК України згідно якого податковим обов'язком визначається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

На підставі перелічених норм ПК України податковим інспектором зроблено висновок про те, що сума узгодженого податкового зобов'язання самостійно визначеного платником податку та не сплачена до бюджету, та станом на 01.07.12 р. становить - 1574055,13 грн. При цьому зазначено, що порушення встановлено при перевірці оборотно-сальдових відомостей по рахунках 301, 311, 661, 641, 631 бухгалтерського обліку за перевіряємий період.

Водночас, з посиланням на пункт 119.2 статті 119 ПК України вказано про застосування штрафу у розмірі 510 грн. за неподання, подання з порушення встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку.

У висновку акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення: "п.54.2 ст.54, п.57.1 ст.57, п. 176.2 "а" ст. 176 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання в сумі 1574055,13 грн., вважати узгодженим податковим агентом в момент виникнення податкового зобов'язання".

За результатом проведеної перевірки та складеного акту податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №0 від 29.11.12 р., яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок з доходів найманих працівників (нарахування)" за основним платежем - 1 574 055,13 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) -394 023,78 грн.

Оцінюючи правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб до бюджету врегульований розділом ІV Податкового кодексу України (ст.ст. 162-178).

В свою чергу, оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом регламентується пунктом 168.1 статті 168 ПК України.

Так, відповідно до вимог зазначеної норми, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Якщо оподатковуваний дохід надається у не грошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом банківського дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Як встановлено судом, податковий орган ставить в провину позивачу несплату/ несвоєчасну сплату податку з доходів фізичних осіб за 2009 - 2012 роки. При цьому, посилається виключно на положення пункту 54.2 статті 54, пункт 57.1 статті 57, пункт 176.2 "а" ст. 176, пункт 31.1 статті 31, пункт 36.1 статті 36 ПК України, які не регулюють порядок нарахування/сплати саме податку з доходів фізичних осіб. Більш того, який виник до 01.01.2011 р.

В даному випадку слід зазначити, що Податковий кодекс України набрав чинності з 01.01.2011 р.

В свою чергу, спеціальним законом з питань оподаткування, який діяв до 01.01.2011 року та встановлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), та визначав процедуру оскарження дій органів стягнення був Закон України "Про порядок погашення зобов'язання платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Проте, у акті перевірки як і в самому податковому повідомлені-рішенні не вказано, які саме норми законів, чинних до 01.01.2011 р., позивачем порушені.

Відповідно до мотивів адміністративного позову однією із підстав для скасування оскаржуваного рішення є те, що контролюючий орган вийшов за межі перевіряємого періоду.

За правилами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Зазначений документ надає контролюючому органу право на проведення перевірки та визначає період, що охоплюється такою перевіркою.

Відтак здійснення перевірки за період, який не обумовлений у наказі, свідчить про перевищення податковим органом повноважень при проведенні такої перевірки, призводить до визнання перевірки за цей період незаконною та відсутності правових наслідків такої.

До аналогічного висновку прийшов і ВАСУ в своїй ухвалі від 17.12.2015 у даній справі.

Перевіряємий період - це період, протягом якого платником податків вчинені порушення податкового законодавства, що характеризується активною винною поведінкою платника податків в певний період, в певний час.

Отже, якщо податковий орган чітко встановлює період перевірки, в даному випадку з 01.07.2009 р. по 30.06.2012 р., то він позбавлений права перевіряти період, який не визначений наказом про проведення перевірки та направленням на перевірку.

Однак, незважаючи на вказане, податковий орган вийшов за межі вказаного періоду та при прийнятті оскаржуваного рішення та врахував суму, яка виникла до 01.07.2009 р.

Згідно пункту 78.7 статі 78 ПК України, перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 83.1 статті 83 ПК України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки;. судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

В свою чергу, згідно положень пункту 44.1 статі 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В порушення наведених норм, податковий інспектор не досліджував первинні документи, які б підтверджували суму грошового зобов'язання, яке існувало станом на 01.07.2009 р. та період його виникнення. Відтак, зазначена у акті сума (що існувала станом на 01.07.09 р.) не може вважатись доведеною, а враховуючи період, що входить за межі перевірки - є безпідставно визначеною податковим органом.

Щодо підстав для нарахування контролюючим органом суми грошового зобов`язання з податку доходів фізичних осіб за період з 01.07.2009 по 01.07.2012, то суд зважає на таке.

Так, Вищий адміністративний суд України, скасовуючи рішення І та ІІ інстанцій, в своїй ухвалі від 17.12.2015 в даній справі вказав, що за об'єктивної наявності факту порушення, не зазначення в оскаржуваному акті індивідуальної дії норми Закону №889-1V, порушеної позивачем до 01 січня 2011 року, склад якого за правовим регулюванням подібний положенням ПК України, не може бути єдиною та достатньою підставою для висновку про незаконність такого донарахування.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 13 Закону України від 23 червня 2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Частиною 1 статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - КВК України) визначено, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України.

За правилами статті 118 КВК України засуджені до позбавлення волі повинні працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних . виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров'я і спеціальність. Засуджені залучаються до праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Адміністрація зобов'язана створювати умови, що дають змогу засудженим займатися суспільно корисною оплачуваною працею.

Умови праці засуджених до позбавлення волі, зокрема, норми тривалості робочого часу, правила охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітари встановлюються законодавством про працю (стаття 119 КВК України).

Відповідно до частини 1 статті 120 КВК України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Пунктом 4.1 Інструкції з оплати праці засуджених до обмеження та позбавлення волі, затвердженої наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 04 жовтня 2004 року № 191 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що із заробітної плати, отриманих пенсій та інших доходів засуджених здійснюються утримання відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів (крім сум отриманих пенсій) фізичних осіб; аліменти; вартість харчування, одягу, взуття, білизни, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецодягу і спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

При цьому згідно з підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону № 889-IV (чинного до 01 січня 2011 року) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний оподатковуваний дохід.

За правилами підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4 цього Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору.

ПК України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року, передбачено подібне за змістом правове регулювання.

Так, згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, відповідно до підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України, включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

За змістом підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються також інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.48 пункту 14.1 статті 14 ПК України заробітна плата -це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Примусовість характеру трудових відносин засуджених, а також мета їх виправлення та перевиховання зумовлює особливість регулювання таких відносин шляхом поєднання норм законодавства про працю та вимог кримінально-виконавчого законодавства, що, однак, не позбавляє виплачених засудженим сум доходу за виконану ними роботу ознак заробітної плати.

ВАСУ в своєму рішенні від 17.12.2015 по даній справі зазначив, що норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі та отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці, у зв'язку з чим оподаткування цих доходів має здійснюватись у загальному порядку.

Відтак, правомірність підстав для оподаткування вказаних доходів, досліджена судом касаційної інстанції, та з`ясуванню в даному судовому розгляді не потребує.

В той же час, необхідним є встановити включення відповідачем до розрахунку грошового зобов'язання суми, яка виникла в період, що не охоплювався даною перевіркою.

Згідно розрахунку суми грошового зобов`язання з ПДФО Стрижавської виправної колонії УДПтС України у Вінницькій області №81 з`ясовано, що сума сальдо за звітний період до 01.07.2009 року у розмірі 866129,0 К-т виходить за межі податкової перевірки, відтак безпідставно включена до грошового зобов`язання. Відповідно до копій головної книги, меморіальних ордерів, сальдо станом на 01.07.2009 становить 866 129,0 грн., а станом на 01.07.2012 року - 1574055,13 грн. Отже, сума несплаченого податку за перевіряємий період за основним платежем становить 707 812,57 грн.

Щодо штрафної санкції визначеної у податковому повідомлені-рішенні суд зазначає.

Відповідно до розрахунку, що наданий контролюючим органом (а. с. 222) убачається, що на суму грошового зобов`язання 1 574 055,13 грн. застосовано штрафну санкцію у розмірі 25%, що становить 393 513,78грн. В подальшому, відповідачем визнано, що у період з 01.07.2009 до 01.07.2011 неправомірно застосовано розмір ставки за штрафними санкціями, в зв`язку з чим, надано інший розрахунок.

Визначаючись щодо розміру штрафних санкцій за порушення податкового законодавства, суд виходить з наступного.

Згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України", штрафні санкції за податкові правопорушення, вчинені до набрання чинності Податковим кодексом України, але виявлені після 01 січня 2011 року, застосовуються згідно з приписами пункту 11 підрозділу 10 розділу XIX Податкового кодексу України. Тобто заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи-порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій, зокрема, винесення податкового повідомлення - рішення.

За податкові правопорушення, вчинені до набрання чинності Податковим кодексом України, може бути застосовано відповідальність, передбачену цим Кодексом, у тому разі, якщо їх склад є тотожним зі складом правопорушення, визначеним Податковим кодексом України.

Водночас, як установлено пунктом 11 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, що набули чинності з 06 серпня 2011 року, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій (з урахуванням норм пункту 7 цього підрозділу).

Зі змісту наведеної норми Перехідних положень Податкового кодексу України вбачається, що нею врегульовано розмір санкцій, що підлягає застосуванню за порушення, виявлених після набрання чинності Податковим кодексом України, у тому числі за вчинені раніше.

Таким чином, незалежно від дати вчинення або виявлення певного діяння таке діяння може кваліфікуватися як порушення норм податкового законодавства лише в тому разі, якщо воно визнавалося протиправним згідно з нормами, чинними на час вчинення відповідного діяння.

Закон України "Про податок з доходів фізичних осіб", який втратив чинність 01.01.2011 р., не передбачав застосування штрафних санкцій за зазначені податкові правопорушення, а відтак до 01.01.2011 року відповідальність у вигляді штрафної санкції не застосовується.

Згідно перехідних положень підрозділу 9 Податкового кодексу України штрафні санкції за порушення податкового законодавства за період з 01 січня по 30 червня 2011 року застосовуються у розмірі не більше 1 гривні за кожне порушення. Тобто в період з 01.01.2011 року по 01.07.2011 року штрафна санкція до суми податкового зобов`язання повинна бути застосована у сумі однієї гривні за кожен місяць.

В той же час, пунктом 127.1 статті 127 ПК України передбачено, що ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені частиною першою цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положення статті 126 ПУ щодо застосування штрафної санкції застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійного визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених ПК України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України. Положення статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідальність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Згідно розрахунку суми грошового зобов"язання з детальною розбивкою періодів виникнення такого боргу, що міститься в матеріалах справи (а.с. 222) убачається, що податковим органом у період з 01.07.2011 по 01.07.2012 року застосовано штрафну санкцію у розмірі 25 % від суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Як підтверджено відповідачами, з чим погодились представники позивача у судовому засіданні, сума від якої повинна застосовуватись штрафна санкція у розмірі 25% становить 157 074,19 гривень.

З огляду на вищенаведене, у період з 01 січня по 30 червня 2011 року штрафна санкція застосовується у розмірі 1 гривні, та становить 6 гривень за І півріччя 2011; з 01.07.2011 року по 01.07.2012 року штрафна санкція застосовується у розмірі 25% від загальної суми податкового зобов`язання за цей період та становить 39 268,55 гривень. Щодо решти суми нарахованої штрафної санкції, то суд вважає, що вона є протиправною, оскільки податковим законодавством у період до 01.01.2011 відповідальність у вигляді штрафної санкції за таке правопорушення не застосовувалось.

Щодо штрафу у розмірі 510 грн., який застосовано до позивача за неподання, подання з порушення встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, та який включено до оскаржуваного рішення, то дана сума позивачем не оскаржувалась, а отже судом не досліджувалась.

Відповідно до частин 2, 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року у К/800/20044/13, суд приходить до висновку про необхідність відокремити правомірно донараховану суму грошового зобов`язання за основним платежем від тієї, що збільшена протиправно, та необхідність зменшити суму штрафної санкції, згідно чинного Податкового кодексу України за періодами її нарахування.

За сукупністю вищенаведених обставин та враховуючи, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Вінницької області Державної податкової служби № від 29.11.12р. в частині нарахованого обов'язкового платежу по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 866 129,0 грн. та в частині нарахованої штрафної фінансової санкції в розмірі 354 239,23грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя./підпис/. Дмитришена Руслана Миколаївна

Копія вірна.

Суддя:

Секретар: