Справа № 2а-9050/12/1370
Суддя: Борисенко І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/56436/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого суддіБорисенко І.В.
суддів Кошіля В.В.
Моторного О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 05.06.2013
та постановуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014
у справі № 2а-9050/12/1370

за позовомВідкритого акціонерного товариства «Нафтопереробний комплекс - Галичина»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Львові Державної податкової служби
проскасування податкового повідомлення-рішення ,-

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Нафтопереробний комплекс-Галичина» звернулось до суду з адміністративний позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великим платниками податків у м. Львові Державної податкової служби, в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення №/534/4221 від 13.06.2012, №/9099, №/9100 від 04.09.2012.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 у справі № 2а-9050/12/1370 в частині визначення суми 468 787,5 грн. сумою податкового зобов'язання ВАТ «Нафтопереробний комплекс - Галичина» та в частині застосування штрафних санкцій у сумі 117 196,88 грн. скасовано, в решті - постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 по справі № 2а-9050/12/1370 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що їх було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст.222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне:

- відповідачем проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань достовірності обчислення та повноти сплати частини чистого прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, за 2008 рік, а також, авансового внеску з податку на прибуток, нарахованого на суму дивідендів, призначених для виплати, за результатами якої складено акт №175/08-20/00152388 від 24.05.2012;

- названим актом перевірки встановлено порушення позивачем вимог ст.59, ст.60 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2009 «Про затвердження базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави», пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого позивачем не нараховано і не сплачено у встановлений законодавством термін частину чистого прибутку, що підлягає сплаті до державного бюджету господарськими організаціями, на суму 468 787,50 грн. та авансовий внесок з податку на прибуток за 2008 рік на суму 117 196,88 грн.;

- на підставі вказаного акту перевірки відповідачем було прийнято:

1) податкове повідомлення-рішення №/534/4221 від 13.06.2012, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем: частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій на суму 468 787,50 грн. - основний платіж та 117 196,88 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

2) податкове повідомлення-рішення №/9099 від 04.09.2012, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 117 196,88 грн. - основний платіж;

3) податкове повідомлення-рішення №/9100 від 04.09.2012, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 29 299,22 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Задовольняючи позов та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Закон України «Про систему оподаткування» та Податковий кодекс України не містять норм, які б регулювали порядок сплати підприємствами частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до бюджету за результатами щоквартальної фінансово-господарської діяльності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визначення суми 468 787,5 грн. сумою податкового зобов'язання позивача та в частині застосування штрафних санкцій у сумі 117 196,88 грн., суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначення такого платежу податковим зобов'язанням на підставі абз.«б» пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» та штрафних санкцій на підставі пп.17.1.3 п.17.1 ст.17 цього Закону є неправомірним, оскільки в переліку загальнодержавних податків та зборів, встановленому ст.14 Закону України «Про систему оподаткування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), відсутній такий платіж, як частина прибутку (дивіденди), що сплачуються до бюджету таким суб'єктом господарювання, як акціонерне товариство, у статутному фонді якого є державна частка.

Суд касаційної інстанції вважає висновки суду першої та апеляційної інстанцій передчасними та такими, що зроблені без всебічного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи. При цьому, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом частини 8 ст.59 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» господарські товариства, у статутному фонді яких є корпоративні права держави (крім Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»), сплачують до 1 червня 2009 року до Державного бюджету України дивіденди, нараховані за результатами фінансово-господарської діяльності за 2008 рік пропорційно розміру державної частки (акцій, паїв) у їх статутних фондах у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів.

Порядок відрахування частини чистого прибутку (доходу) встановлюється Кабінетом Міністрів України. (ч.2 ст.59 названого Закону)

Згідно частини 1 ст.60 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік» у разі неприйняття господарськими товариствами, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, та господарськими товариствами, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутних фондах господарських товариств, частка держави яких складає не менше 50 відсотків (крім закритого акціонерного товариства «Укргаз-Енерго»), рішення про нарахування дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності за 2006, 2007 та 2008 роки до 1 червня 2009 року, такі господарські товариства сплачують частину чистого прибутку до державного бюджету у розмірі, визначеному за базовими нормативами відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, встановлених на відповідний рік, до 1 червня 2009 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, у 2008 році» №315 від 08.04.2009 затверджено базові нормативи, розмір яких вказано в додатку до цієї постанови. Так, для господарських товариств, що провадять діяльність у галузях, реалізацію державної політики в яких забезпечує Мінпаливенерго, частка прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських товариств у 2008 році, становить 15 відсотків.

Отже, на позивача, як на господарське товариство, у статутному фонді якого є корпоративні права держави, поширювалися вимоги ст.60 Закону України «Про Державний бюджету України на 2009 рік» щодо обов'язку сплати частини чистого прибутку до державного бюджету.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що виплата частини чистого прибутку до державного бюджету господарськими товариствами, у статутному фонді яких є корпоративні права держави, не є дивідендами в розумінні п.1.9 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». При цьому, такі виплати здійснюються на виконання вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», а не внаслідок прийняття емітентом корпоративних прав рішення в порядку, передбаченому п.7.8 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції щодо правомірності визначення позивачеві контролюючим органом до сплати до Державного бюджету України частини чистого прибутку (доходу) господарського товариства, у статутному фонді якого є корпоративні права держави, що передбачено ст.59, 60 Закону України «Про Державний бюджету України на 2009 рік».

Проте, як вбачається з матеріалів справи, суди попередніх інстанцій при розгляді справи по суті, на підставі належних та допустимих доказів не дослідили та не перевірили правильність визначення відповідачем позивачу розміру внеску «частина чистого прибутку (доходу) господарської організації», визначеного податковим повідомленням-рішенням №/534/4221 від 13.06.2012, що має суттєве значення для вирішення даної справи в цій частині спірних правовідносин.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції про помилковість визначення податковим органом такого внеску (частина чистого прибутку (доходу) господарського товариства, у статутному фонді якого є корпоративні права держави) саме податковим зобов'язанням, оскільки суд помилково застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень втратив чинність.

При цьому, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем у період дії Податкового кодексу України, п.54.3 статті 54 якого зобов'язує податковий орган самостійно визначити суму грошових зобов'язань (а не податкових).

Також, колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними висновки суду апеляційної інстанції, що у податкового органу не було правових підстав вважати суму вказаних внесків податковим зобов'язанням, та, відповідно, визначати таку суму, застосовуючи положення пп. «б» пп.4.2.2 п.4.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», та визначати штрафні санкції на підставі пп.17.1.3 п.17.1 ст. 17 названого Закону, оскільки судом застосовано положення названого Закону, який на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень втратив чинність.

Таким чином, під час нового розгляду справи судам слід врахувати все вищезазначене та перевірити правильність визначення відповідачем розміру внеску «частина чистого прибутку (доходу) господарської організації», визначеного податковим повідомленням-рішенням №/534/4221 від 13.06.2012, та встановити наявність у відповідача підстав для: визначення внеску - частини чистого прибутку (доходу) господарської організації, у статутному фонді якої є корпоративні права держави, грошовим (податковим) зобов'язанням в розумінні Податкового кодексу України та, як наслідок, можливість для нарахування штрафних санкцій на суму такого внеску; нарахування відповідних сум грошових зобов'язань з податку на прибуток за порушення пп.7.8.2 п.7.8 ст.7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті ненарахування та несплати авансового внеску з податку на прибуток.

Враховуючи усе вищезазначене, колегія суддів касаційної інстанції вважає рішення судів попередніх інстанцій необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням вимог, встановлених ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ч.2 ст.227 КАС України.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального головного управління Міндоходів задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Борисенко
СуддіВ.В. Кошіль
О.А. Моторний