Справа № 816/4253/15
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/4253/15

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

суддів - Петрової Л.М. , Бойка С.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача (управління МВС України в Полтавській області) ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4, Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_5 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

21 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4, Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_5 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про

визнання незаконним рішення Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та скасування наказу № НОМЕР_1 України від 24.07.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України у запас за порушення службової дисципліни;

визнання протиправним та скасування наказу № 1457 о/с МВС України від 24.07.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України у запас за порушення дисципліни за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

визнання протиправним та скасування наказу № 458 о/с від 03.08.2015 УМВС України в Полтавській області про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України з запас за порушення дисципліни за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України на посаді першого заступника начальника ОСОБА_5 МВС України в Полтавській області начальника слідчого управління;

стягнення з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.07.2015 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. У письмових запереченнях відповідач зазначив, що у період з 08.07.2015 по 09.07.2015 ОСОБА_1 здійснив виїзд за межі Полтавської області без погодження начальника УМВС, чим порушив вимоги наказу УМВС від 16.07.2014 № 682. ОСОБА_6 відповідач зазначив, що 16.07.2015 підполковник міліції ОСОБА_1 Б на робочому місці не перебував, що підтверджується відповідними актами, а отже, на думку відповідача, ОСОБА_1 допустив прогул. З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. Тому, на думку відповідача, при накладенні на позивача стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ та при виконанні даного стягнення відповідач діяв виключно в межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством, процедура звільнення, визначена Дисциплінарним статутом та Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ була дотримана у повному обсязі, жодних порушень прав на законних інтересів позивача не допускалось.

Відповідачі - Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_4, Міністерство внутрішніх справ України у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 14.08.1999 року по 03.08.2015.

Згідно п. 1 наказу МВС України № 1042 від 24.07.2015 р. Про притягнення до дисциплінарної відповідальності першого заступника начальника ОСОБА_5 МВС України в Полтавській області начальника слідчого управління підполковника міліції ОСОБА_1 Б. за порушення службової дисципліни, що виявилося в ігноруванні вимог статей 1, 2, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС від 22.02.2012 № 155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", наказу УМВС від 16.07.2014 № 682 "Про деякі питання з організації належного забезпечення оперативно-службової діяльності", невихід на службу 16.07.2015 без поважних причин підполковника міліції ОСОБА_1, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1457 о/с від 24.07.2015 підполковника міліції ОСОБА_1, першого заступника начальника управління МВС України в Полтавській області начальника слідчого управління звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановленням на військовий облік) за п. 64 "є" (за порушення дисципліни).

Вказаний наказ реалізований наказом ОСОБА_5 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області № 458 о/с від 03.08.2015. Відповідно до вказаного наказу згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача було звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 є (за порушення дисципліни) з 03.08.2015.

Позивач не погодився з вказаними наказами у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить із такого.

08.07.2015 позивач надав начальнику УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7 рапорт про надання чергової відпустки за 2015 рік з 09.07.2015 з виїздом до м. Дрогобича Львівської області та країн Європейського союзу та покладення обов'язків по посаді начальника слідчого управління на заступника начальника СУ ОСОБА_8

У відповідності до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах і організаціях 09.07.2015 позивача було проінструктовано, як особу, яка допущена до державної таємниці, про що на рапорті позивача від 08.07.2015 є відповідна відмітка.

Як зауважив позивач, 09.07.2015 виїхав до м. Дрогобич Львівської області через Одеську область. 09.07.2015 у зв'язку з травмою позивачу було видано довідку про тимчасову непрацездатність, якою позивача звільнено від служби з 09.07.2015 по 15.07.2015, а також зазначено про те, що ОСОБА_1 стати до роботи з 16.07.2015. Вказану довідку позивач направив УМВС України в Полтавській області 23.07.2015 /а. с. 37-38, 40/.

15.07.2015 УМВС України в Полтавській області прийнято наказ № 680 "Про призначення та проведення службового розслідування".

Позивач зазначив, що 15.07.2015 виїхав з Одеської області та поїхав до м. Дрогобича. Позивач зауважив, що 16.07.2015 засобами факсимільного зв'язку направив УМВС України в Полтавській області рапорт про надання позивачу невикористаної частини відпустки за 2014 р. терміном шість діб з 17.07.2015 з виїздом до м. Дрогобича Львівської області. Цього ж дня начальником УМВС України в Полтавській області було погоджено вказаний рапорт, а наказом від 17.07.2015 № 426 о/с надано ОСОБА_1 частину невикористаної чергової відпустки за 2014 рік тривалістю шість діб.

16.07.2015 позивач прибув до м. Дрогобича та знову звернувся до лікарні з приводу лікування отриманої травми. Так, позивачу видано довідку Дрогобицької міської лікарні № 1 про те, що ОСОБА_1 з 15:00 год. по 16:00 год. 16.07.2015 перебував на амбулаторному лікуванні в ДМЛ № 1 травмпункті, а 17.07.2015 позивачу видано довідку № 102 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, якою позивача звільнено від служби з 17.07.2015 по 07.08.2015, та зазначено про те, що ОСОБА_1 необхідно приступити до служби з 08.08.2015. 10.08.2015 ОСОБА_1 видано довідку № 120 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, якою позивача звільнено від служби з 10.08.2015 по 27.08.2015 та зазначено про те, що ОСОБА_1 необхідно приступити до служби 28.08.2015.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Тобто, будь-яка державна служба є публічною службою.

Питання повязані з проходження публічної служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки врегульовані спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України Про міліцію, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, чинними на момент виникнення спірних правовідносин. Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначено Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

В силу положень статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Статтею 8 Дисциплінарного статуту визначені обов'язки начальника. Так, начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов'язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов'язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України /частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073, чинної на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника /пункт 2.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України/.

15.07.2015 УМВС України в Полтавській області прийнято наказ № 680 "Про призначення та проведення службового розслідування" за фактом відсутності на службі з 13.07.2015 першого заступника начальника УМВС начальника слідчого управління підполковника міліції ОСОБА_1

УМВС України проведено службове розслідування за фактом відсутності на службі з 13.07.2015 першого заступника начальника УМВС начальника слідчого управління підполковника міліції ОСОБА_1, за результатом якого складено висновок від 24.07.2015. Відповідно до вказаного висновку, з якими не погодився позивач, у період часу з 08.07.2015 по 09.07.2015 підполковник міліції ОСОБА_1 здійснив виїзд за межі Полтавської області без погодження начальника УМВС, чим порушив вимоги наказу УМВС від 16.07.2014 № 682 та своєї вказівки у якості т. в. о. начальника УМВС від 17.12.2014 № 3164/ОСОБА_6. 16.07.2015 підполковник міліції ОСОБА_1 на робочому місці не перебував, про причини невиходу керівництво ОСОБА_5 не повідомив, що підтверджується актом № 1/7-2568 від 16.07.2015, актом № 1/9-2573 від 16.07.2015, листом СУ УМВС від 24.07.2015 за вих. № 8/6136 та факсом рапорту з м. Києва від 16.07.2015. За висновками службового розслідування позивачем допущено порушення службової дисципліни, що виявилось в ігноруванні вимог ст. 7 і ст. 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, наказу МВС України від 22.02.2012 № 155 "Про затвердження Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України", недотримання вимог наказу УМВС від 16.07.2014 № 682 і телеграми УМВС від 17.12.2014 № 3164/Бл, скоєння 16.07.2015 прогулу.

Позивач обґрунтовував протиправність оскаржених наказів тим, що його позбавили можливості надати пояснення з приводу відсутності на робочому місці і виїзду за межі гарнізону, а звільнення позивача відбувалось в той час, як ОСОБА_1 перебував на лікуванні в м. Дрогобичі Львівської області. Позивач звернув увагу, що особисто засобами телефонного зв'язку повідомив ОСОБА_9 про те , що у період з 24.07.2015 по 03.08.2015 проходив курс лікування у Дрогобицькій міській поліклініці. ОСОБА_6 позивач зауважив, що єдиними доказом того, що він був повідомлений про відмову у наданні відпустки і тому свідомо вчинив прогул 16.07.2015 є акт від 09.07.2015, складений за результатами телефонної розмови, яка, як зауважив позивач, нібито відбулась між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в цей день.

Позивач зауважив, що під час подання рапорту про надання відпустки 08.07.2015 начальнику УМВС України в Полтавській області ОСОБА_7, останній на вказаному рапорті поставив резолюцію "ОСОБА_9. До наказу. 08.07.15 р.". Отже, позивач 09.07.2015 пройшов інструктаж відповідно до Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємства, в установах і організаціях, як особа, яка допущена до державної таємниці, про що на рапорті позивача від 08.07.2015 є відповідна відмітка, та виїхав 09.07.2015 до м. Дрогобич.

Суд вважає за доцільне зауважити, що позивач не заперечує того, що йому до початку відпустки наказ про надання йому відпустки з 09.07.2015 не видавався, також, у судовому засіданні від 08.02.2016 допитаний у якості свідка ОСОБА_9, т. в. о. начальника УКЗ УМВС України в Полтавській області, підполковник міліції, зауважив, що 09.07.2015 телефонував на номер телефону ОСОБА_1 та повідомив про те, що рапорт позивача від 08.07.2015 про надання відпустки не був погоджений, оскільки керівник змінив резолюцію, а наказ про надання відпустки не видавався (про що було складено відповідний акт, копія якого міститься в матеріалах справи), що свідчить про те, що виїжджаючи на відпочинок ОСОБА_1 знав про відсутність відповідного наказу /а. с. 19/. З матеріалів справи також вбачається, що про те, що рапорт позивача про надання відпустки від 08.07.2015 не було погоджено, а наказ про надання позивачу відпустки з 09.07.2015 не було видано, позивач знав ще 14.07.2015, про що особисто зазначив в заяві на ім'я міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 від 31.08.2015 /т. 1 а. с. 39/.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом МВС України 22 лютого 2012 року № 155, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки), встановлюють моральні зобовязання працівника органів внутрішніх справ, зокрема пунктом 4.1 розділу ІІІ "Моральні основи служби в органах внутрішніх справ" визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обовязку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобовязання:

визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності;

бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

ОСОБА_6, поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника (пункт 1.1 розділ IV "Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ" Правила поведінки).

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 05 жовтня 2000 року за № 7КМ/8, також зобов'язує працівника міліції у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної (пункт 7). Виявляти стійкість, принциповість, непримиренність у боротьбі зі злочинністю, мужність і сміливість, високу фізичну, вольову та інтелектуальну готовність до дій у складних, нестандартних ситуаціях (пункт 8). Критично ставитися до власних професійних якостей та поведінки. Постійно працювати над самовдосконаленням, підвищенням свого професійного та загальнокультурного рівня (пункт 9). Стверджувати та відстоювати честь і гідність правоохоронця як посадової особи, уповноваженої державою і народом України захищати законні права і інтереси громадян. Всіляко сприяти підвищенню авторитету органів внутрішніх справ серед населення (пункт 10). У разі недотримання взятих зобов'язань бути готовими понести відповідальність, передбачену законодавством України, іншими чинними нормативними актами, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ (пункт 11).

Суд звертає увагу, що довідкою від 09.07.2015 про тимчасову непрацездатність, якою позивача звільнено від служби з 09.07.2015 по 15.07.2015, зазначено про те, що ОСОБА_1 необхідно стати до роботи 16.07.2015. Також суд звертає увагу на той факт, що про те, що рапорт позивача про надання відпустки від 08.07.2015 не було погоджено, а наказ про надання позивачу відпустки з 09.07.2015 не було видано, позивач знав ще 14.07.2015, про що особисто зазначив в заяві на ім'я міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 від 31.08.2015 /т. 1 а. с. 39/. В той же час, позивач 16.07.2015 не з'явився на роботі, що також ним не заперечується, а натомість виїхав до м. Дрогобич Львівської області, і лише 17.07.2015 позивачу видано довідку № 102 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, якою позивача звільнено від служби з 17.07.2015 по 07.08.2015.

Тобто, позивачем не спростовано відсутність порушень з його боку службової дисципліни, а саме: допущення прогулу 16.07.2015, і суд звертає увагу на те, що саме з цих підстав було винесено оскаржені накази про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Також суд зазначає, що статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що з метою встановлення всіх обставин дисциплінарної провини, вчиненої особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, порядок проведення якого встановлюється міністром внутрішніх справ України. Згідно п. 7.3 Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» підставами для проведення службового розслідування, зокрема, є повідомлення органів дізнання, попереднього слідства, прокурора, суду. Відповідно ч. 5 ст. 14 Дисциплінарного статуту перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення, а в п. 14.8 Інструкції передбачено, що посадова особа при проведенні службового розслідування зобов'язана ознайомити з затвердженим висновком службового розслідування особу, у відношенні якої воно проводилося, за бажанням на те останньої, якщо це не суперечить вимогам дотримання державної або службової таємниці. Крім того, згідно п. 15.3 цієї Інструкції особа, у відношенні якої проводиться службове розслідування, має право знайомитись по закінченню службового розслідування з затвердженим висновком, а з дозволу керівника, що призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, яка його стосується, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної та службової таємниці.

Позивач зауважив, що його не було повідомлено про проведення службового розслідування стосовно нього, а отже позбавлено права надати пояснення та відповідні докази на підтвердження обґрунтованості пояснень. В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивача засобами телефонного зв'язку на номер телефону неодноразово попереджали про необхідність надання пояснень з приводу відсутності на робочому місці 13.07.2015, 14.07.2015, 15.07.2015 та 16.07.2015, що підтверджується актами № 1/7-2556 від 15.07.2015 /т. 1 а. с. 26/, № 1/9-2573 від 16.07.2015 /т. 1 а. с. 31/, № 1/9-2586 від 20.07.2015 /т. 1 а. с. 36/, № 1/7-2623 від 23.07.2015 /т. 1 а. с. 33/. ОСОБА_6, свідок ОСОБА_10 , в. о. заступника начальника УКЗ - начальник ВІОС, майор міліції, допитаний у судовому засіданні 08.02.2016, зазначив, що дійсно спілкувався з позивачем по мобільному телефону з приводу проведення службового розслідування та пропонував позивачу надати відповідні пояснення, проте ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Стосовно посилання позивача на те, що під час проведення службового розслідування та винесення оскаржених наказів від фактично перебував на лікуванні в м. Дрогобич, яке закінчилось 27.08.2015, суд зазначає таке.

Положеннями п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що звільнення з органів внутрішніх справ є видом дисциплінарних стягнень та накладається на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, а в ч. 6 ст. 14 передбачено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Згідно абз. 5 ст. 18 Дисциплінарного статуту такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу. В ст. 18 Дисциплінарного статуту, яка регулює питання виконання та зняття дисциплінарних стягнень, передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

ОСОБА_6 дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 09.07.2015 у зв'язку з травмою позивачу було видано довідку про тимчасову непрацездатність, якою позивача звільнено від служби з 09.07.2015 по 15.07.2015, а також зазначено про те, що ОСОБА_1 стати до роботи з 16.07.2015. Вказану довідку позивач направив УМВС України в Полтавській області 23.07.2015 /а. с. 37-38, 40/. Отже, відповідач знав про перебування ОСОБА_1 на лікуванні саме в період з 09.07.2015 по 15.07.2015 включно. В той же час, твердження позивача в позовній заяві про те, що він повідомляв ОСОБА_9 засобами телефонного зв'язку про тимчасову непрацездатність у період з 17.07.2015 по 27.08.2015 є необґрунтованими, оскільки доказів надання відповідачу довідок про перебування позивача на лікарняному в період з 17.07.2015 по 27.08.2015 включно позивачем до суду не надано.

З викладеного вбачається, що у відповідача на момент проведення службового розслідування була виключно довідка про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 у період з 09.07.2015 по 15.07.2015 включно, і, тому, відповідачем складено висновок про проведення службового розслідування 24.07.2015, а оскаржені накази видані 24.07.2015 та 03.08.2015, тобто у той час, коли відповідач не міг знати про те, що ОСОБА_1 тимчасово непрацездатний.

Також суд вважає за необхідне звернути уваги на такі обставини. Відповідно до статті 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, особа рядового або начальницького складу має право усно чи письмово послідовно звернутися зі скаргою щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення до старшого прямого начальника - аж до міністра внутрішніх справ України або до суду. Забороняється пересилати скарги на розгляд тих начальників, дії чи рішення яких оскаржуються.

Дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено (стаття 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач 31.08.2015 звернувся з заявою до міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4 стосовно скасування наказу МВС України про звільнення позивача з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, а також проведення комісійного службового розслідування /а. с. 39/.

Як пояснив в судовому засіданні позивач він не надавав відповідачам довідок (листків тимчасової непрацездатності) як під час притягнення до відповідальності, так і під час оскарження наказу Міністру внутрішніх справ України 31.08.2015 /т. 1 а. с. 39/.

Як зазначалось судом вище, ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ звільнено за порушення службової дисципліни, тобто, за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. При цьому, допущення позивачем такого порушення підтверджено результатами службового розслідування.

Проходження служби в органах внутрішніх справ, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії і вчинки. Матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово попереджався про притаманні даному виду публічної служби обмеження, необхідність дотримання вимог законодавства щодо неухильного виконання положень Присяги працівника органів внутрішніх справ, статутів і наказів начальників. Відповідно до змісту Присяги працівника органів внутрішніх справ, яку позивач приймав, він клявся завжди бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим.

За вищенаведеного, суд вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ відповідає характеру та тяжкості вчиненого ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. А відтак, підстави для скасування оскаржених наказів - відсутні.

Отже, у задоволенні позову в даній частині необхідно відмовити.

Як наслідок, не належать до задоволення і позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу .

За таких обставин, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністра внутрішніх справ України ОСОБА_4, Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_5 Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 12.02.2016.

Головуючий суддя ОСОБА_11
суддя суддя ОСОБА_12 ОСОБА_13