Справа № 805/5183/15-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

805/5183/15-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 р. Справа №805/5183/15-а

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «СИНТОП» м. Курахове

до Мар'їнської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача надав через канцелярію суду пояснення по справі та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача надав через канцелярію суду заперечення до позовної заяви та просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі та справу розглянути в порядку письмового провадження.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням вимог ст. 41, ст. 122, ст. 128 КАС України, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за наявними в справі матеріалами та доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «СИНТОП» зареєстрований як юридична особа, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України за кодом 35559523, знаходиться на податковому обліку Мар'їнської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області.

Відповідач в свою чергу, листом від 18.05.2015 року за №1127/10/05-38-15-13-4 повідомив позивача про невизнання податкової декларації з податку на прибуток підприємства як податкової декларації, а тому вона вважається не поданою. В обґрунтування, посилався на те, що діючою редакцією Податкового кодексу не передбачено подання звітності з податку на прибуток за 1 квартал 2015 року оскільки п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України норму щодо можливості припинення сплати авансових внесків у зв’язку з неотриманням за підсумками І кварталу звітного (податкового) року прибутку або отримання збитку вилучено.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України.

Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків і зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків і зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з підпунктом 9.1.1 п. 9.1 статті 9 Податкового кодексу України податок на прибуток належить до загальнодержавних прямих податків, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу III ПК України.

Відповідно до положень п. 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Порядок подання податкової декларації врегульований положеннями статтею 49 Податкового кодексу України, де закріплено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо коленого окремого податку, платником якого він є.

Позивач зазначив, що за результатами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об'єднання «СИНТОП» у першому кварталі 2015 року з податку на прибуток було отримано збитки

Так, відповідно до положень абзацу 9 пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (в редакції діючий на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник додатку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Законом України №71-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року внесені зміни до статті 57 Податкового кодексу України, які вступили в силу 01.01.2015 року, зокрема п. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України викладено у новій редакції.

Дійсно, пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України в редакції Закону України від 28.12.2014 року право платника податків на подання податкової декларації за перший квартал у разі отримання збитку за підсумками першого кварталу звітного року не передбачене.

Однак, суд звертає увагу на те, що положеннями вищезгаданого Закону України від 28.12.2014 року передбачено внесення змін до підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме пункт 9 викладено у наступній редакції: «У січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний податковий) рік".

Таким чином, з огляду на положення пункту 9 підрозділу 4 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, при розрахунку та сплаті щомісячних авансових внесків з податку на прибуток у звітному (податковому) 2015 році мають застосовуватися положення пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла до 01.01.2015 року.

Крім того, суд вказує, що у відповідності до положень пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Доказів на підтвердження порушення позивачем вимог пункту 48.3 та пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України у декларації з податку на прибуток відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо неправомірної відмови відповідача у прийняті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об’єднання «Синтоп» податку на прибуток за 1 квартал 2015 року.

Щодо визнання нечинною податкової вимоги від 12.10.2015 року №563-23 на суму 177601,59 грн. суд зазначає наступне.

12 жовтня 2015 року Мар'їнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області було направлено на адресу позивача податкову вимогу форми «Ю» якою повідомлено про податковий борг за узгодженими грошовими зобов’язаннями з податку на прибуток приватних підприємств на 177603,59 грн.

Також вказав, що наказом Державної казначейської служби від 24.07.2015 року №213 «Про затвердження змін до Довідника відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету» були затверджені зміни до Довідника відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету, згідно яких включено код бюджетної класифікації 11024000 «Авансові внески з податку на прибуток приватних підприємств». Тому на забезпечення виконання вимог наказу Міністерства фінансів України від 20.07.2015 року №651 «Про затвердження змін до бюджетної класифікації» 05.10.2015 року податковою були перенесені сальдові показники з картки позивача 11024000 на карту 11021000 «Податок на прибуток приватних підприємств». Таким чином, закрито рахунок з обліку надходжень до бюджетів авансових внесків з податку на прибуток підприємств (11024000).

В зв’язку з чим відповідачем було направлено податкову вимогу від 12.10.2015 року №563-23 на суму податкового боргу 177603,59 грн. за кодом бюджетної класифікації 11021000 «Податок на прибуток приватних підприємств», що включає до себе заборгованість що виникла за карткою 11024000.

Доказів на підтвердження вищевикладеного відповідачем до суду не надано.

Таким чином, Мар'їнською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій в результаті збільшені суми боргу було направлено на адресу позивача дві податкові вимоги.

Відповідно до пункту 59.1. Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 59.4. Податкового кодексу України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому суд зауважує, що згідно пункту 59.5. Податкового кодексу у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Оскільки, діючими законодавчими та нормативно-правовими актами не передбачається повторного направлення податкових вимог на збільшену суму податкового боргу, судом робиться висновок про відсутність у органу податкової служби повноважень щодо повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Крім того, суд також зазначає, що податкова вимога також не надсилається платнику податків незалежно від того, з якого податку збільшився податковий борг - із того, який був зазначений у податковій вимозі, чи з іншого податку (збору).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статі 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Конституцією України, ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 45-46, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Визнати нечинною податкову вимогу Мар'їнської об’єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Донецькій області від 12.10.2015 року №563-23 на суму 177603,59 грн.

Повний текст постанови складено та підписано 23 лютого 2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кониченко О.М.