Справа № 812/1577/15
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

18 лютого 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1577/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковальової Т.І.,

судді: Смішливої Т.В.,

судді: Тихонова І.В.,

при секретарі судового засідання: Дюкаревій М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Романенка В.В.,

представника першого відповідача Горбенка Є.С.,

представника другого відповідача Горбенка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року замінено неналежного відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області на належного ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області. Залучено в якості другого відповідача Міністерство внутрішніх справ України.

27 січня 2016 року позивачем надано уточнену позовну заяву відповідно до якої позивач просить суд: визнати противоправним та скасувати Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2014 року №2075 о/с в частині, що стосується звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Перевальського районного відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Визнати противоправним та скасувати Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 17.10.2014 року №330 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Поновити старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого слідчого відділу Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Стягнути з Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь позивача середній заробіток за період липень, серпень, вересень та 17 днів жовтня 2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він старший лейтенант міліції, працював у Перевальському районному відділі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (далі РВ ГУ МВС України) на посаді дільничного інспектора міліції в період з 14 травня 2010 року до 26 березня 2013 року та на посаді слідчого слідчого відділу в період з 26 березня.2013 року до часу коли зазначений відділ було захоплено незаконним озброєним формуванням «ЛНР».

Позивач вказує, що він до останнього виконував всі розпорядження свого керівництва відповідно своїх службових обов`язків.

В період з 04.08.2014 року позивач перебував у черговій відпустці строком на 31 добу з розрахунку на дорогу до м.Харкова, а саме до 05.09.2014 року.

У зв`язку з сімейними обставинами позивач надав рапорт до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області за адресою м.Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 16, про надання йому неоплачуваної відпустки без збереження заробітної плати в період 06.09.2014 року терміном 15 діб, тобто по 21.09.2014 року включно.

22.09.2014 року позивач надав рапорт до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на ім`я генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_2 в якому зазначив, що через численні погрози фізичною розправою зі своїми рідними, які залишилися на території, яка тимчасово непідконтрольна Україні, він не має змоги прибути до місця тимчасової дислокації ГУМВС України.

17 вересня 2015 року позивач прибув до м. Сєвєродонецька до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, де по відношенню до нього була проведена перевірка, як співробітниками відділу внутрішньої безпеки, так і співробітниками служби безпеки України. Коли позивач поцікавився подальшим проходженням служби, то йому повідомили, що він, як і інші, скоріше всього вже звільнений.

За вимогою, позивач здав своє службове посвідчення та 21.09.2015 року написав заяву про надання йому копії наказу про його звільнення, але наказу надано не було. На питання позивача відповіли, що стосовно його звільнення питання ще не вирішено і його викличуть, зателефонувавши на мобільний телефон, який він не змінював, і номер якого знаходився у відділі кадрів та списках особового складу або повідомлять за вказаною позивачем адресою.

03.11.2015 позивачу надали копію наказу про його звільнення, при цьому був присутній лейтенант міліції ОСОБА_3 , який може засвідчити факт видачі наказу, а також те, що позивачу відмовили на його прохання поставити відмітку дати видачі наказу та розписатися у відповідному журналі про ознайомленні з наказом. Трудової книжки та зарплатні за час до звільнення за період липень, серпень, вересень та 17 днів жовтня 2014 року позивач не отримав.

03.11.2015 позивач надав ще одну заяву, так як у витязі з наказу про його звільнення невірно було вказано його посаду, а саме: вказано посаду дільничного інспектора міліції, замість слідчого слідчого відділу.

04.11.2015 з метою оскарження свого звільнення, позивач звернувся до ГУ МВС України з заявою на ознайомлення з матеріалами службової перевірки та наказів МВС № 2075 о/с від 10.10.2014; № 2107о/с від 14.10.2014; № 1204 від 10.10.2014; № 1205 від 10.10.2014, але ніяких матеріалів та наказів позивачу для ознайомлення надано не було, оскільки його законне право має вирішуватися протягом 30 днів і взагалі відповідь нададуть письмово поштою.

Своє звільнення позивач вважає незаконним, посилається на Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України та зазначає, що ніяких порушень дисципліни ним за відповідний період до 17.10.2014 року, скоєно не було.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач доповнив, що 28.07.2014 року він подавав рапорт на начальника ОСОБА_4 про надання відпустки. Начальник кадрів Соловей підтвердила про надання відпустки. Потім надсилав поштою м. Сєвєродонецьк, Партизанська 16 на начальника ГУ МВС України у Луганській області рапорт про надання безоплатної відпустки, рапорт про неможливість прибуття у зв`язку з погрозами його родичам.

12.11.2014 року направляв листа до Міністерства ВСУ про його переведення в управління МВС Харьковської області, отримав відповідь 27.11.2014 року про вирішення цього питання з УВС Харьковської області, в свою чергу останні відправили до УВС Луганської області в м.Сєвєвродонецьку.

Після 22.09.2014 року звертався до Овсяннікової та другі номери УМВС.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначив, що наказом ГУМВС України від 17.10.2014 № 330 о/с ОСОБА_1 було звільнено за п. 64 „є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Зазначений наказ було видано на підставі наказів МВС України від 10.10.2014 № 1205 та № 2075.

В свою чергу накази МВС України були видані за результатами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВС України у Луганській області.

Згідно висновку службового розслідування від 01.10.2014 з 19.05.2014 після захоплення адміністративної будівлі ГУМВС України в Луганській області незаконними збройними формуваннями самопроголошеної „Луганської народної республіки" тимчасовим місцем дислокації ГУМВС України в Луганській області було визначено м. Сватове Луганської області.

До міськрайвідділів та галузевих служб ГУМВС України в Луганській області неодноразово направлялися службові телеграми щодо необхідності прибуття особового складу органів та підрозділів до тимчасового місця дислокації для реєстрації та подальшого проходження служби.

04.07.2014 на офіційному веб-сайті МВС України розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів та підрозділів Донеччини та Луганщини, згідно з яким усіх працівників органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Луганській області було зобов`язано прибути до м. Сватово Луганської області для подальшого проходження служби.

31.07.2014 ГУМВС України у Луганській області було передислоковано до м. Сєвєродонецьк Луганської області. У зв`язку з чим до органів та підрозділів ГУМВСУ було направлено службову телеграму (№6/2-17 від 20.08.2014) щодо необхідності прибуття особового складу до м.Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби.

Опитаний начальник кадрового забезпечення Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_5 пояснила, що деякі працівники районного відділу ГУМВС України у Луганській області, у тому числі ОСОБА_1 , у порушення вимог статей 1, 2, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, з серпня 2014 року не виходять на службу, керівництво підрозділу не повідомляють про своє місце знаходження, інформацію про місце перебування не повідомляють.

Порядок дій працівника міліції чітко регламентований Законом України «Про міліцію», Законом України «Про боротьбу з тероризмом», Присягою працівника органів внутрішніх справ України та зобов`язує співробітника міліції при будь - яких обставинах захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян та державний устрій від протиправних посягань.

Позивачем в свою чергу не наведено доказів поважності неприбуття до місця тимчасової дислокації ГУМВСУ у Луганській області.

ОСОБА_1 грубо порушив службову дисципліну, оскільки після того, як незаконними збройними формуваннями було захоплено територію на яку розповсюджується повноваження Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області позивач, всупереч дорученням керівництва МВС України, не прибув до тимчасових місць дислокації ГУМВС України в Луганській області (м. Сватове та м. Сєвєродонецьк), про своє місце знаходження керівництву не повідомляв, тому було прийнято законне рішення про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ України за п. 64 „є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Ка6інету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи пасивну поведінку позивача та фактично, допущення ним бездіяльності щодо повідомлення будь-якого підрозділу органів внутрішніх справ України щодо свого місця знаходження та бажання продовжити службу в лавах органів внутрішніх справ, зберігаючи вірність Присязі та захищаючи суверенітет та цілісність України, мирного населення протягом значного відрізку часу з серпня 2014 по вересень 2015 року, в той час, коли позивачу було відомо і про втягнення України у неоголошену війну, і про загибель мирних людей, знищення державного ти приватного майна, адміністративних будівель державних органів, об`єктів соціального забезпечення, відсутність будь-яких активних дій з боку позивача щодо вірності прийнятої ним Присяги, а лише очікування останнім протягом року, додатково характеризує особу позивача та дозволяє прийти до висновку про намагання перекручення обставин справи позивачем на свою користь, та необґрунтованість підстав звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Позивач з серпня 2014 року перебував у м. Харкові, де мешкають його батьки. Однак до ГУМВСУ жодних повідомлень від позивача не надходило.

Позивач проходив службу в Перевальському РВ ГУМВСУ у Луганській області, а тому відповідно до вимог вищезазначеної Інструкції, виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідно до кошторису міського відділу, який в свою чергу відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є самостійною юридичною особою та не перебуває в процесі припинення. Перевальський РВ має свої відокремленні рахунки для виплати грошового забезпечення співробітникам районного відділу.

Перевальський РВ ГУМВСУ в свою чергу не переміщений на підконтрольну українській владі території, штат міського відділу на зараз скорочений та відділ не виконує покладенні на нього функції та обов`язки.

Відповідач вважає, що вимоги позивача щодо стягнення коштів на його користь є безпідставними, тим паче з ГУМВСУ у Луганській області.

Суд заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідачів, дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється компетенція адміністративних судів.

Згідно із пунктом 15 частини 1 статті 3 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З наведеного випливає, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України Про державну службу .

Згідно з вимогами статті 9 цього Закону, правовий статус окремих категорій державних службовців регулюється Конституцією та спеціальними законами України.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься і Закон України Про міліцію .

Статтею 18 Закону України Про міліцію, встановлено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України Про міліцію № 565-ХІІ від 20.12.1990, Положенням про проходження служби рядовим і начальницькім складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин позивач працював в органах внутрішніх справ, мав звання старшого лейтенанта міліції та займав посаду на жовтень 2014 року дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (а.с.5,6).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1205 о/с від 10.10.2014 за неналежне виконання функціональних обов`язків, порушення дисципліни, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України «Про міліцію» та присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст. ст. 2,5,7,12,14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перевальського РВ ГУМВС у Луганській області, звільнити з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с.137-155).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 2075 о/с від 10.10.2014 звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС (з поставленням на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції (а.с.34-37,156).

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області № 330 о/с від 17.10.2014 відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та на виконання вимог наказів МВС від 10.10.2014 № 2075 о/с, від 14.10.2014 № 2107 о/с, від 10.10.2014 № 1204, від 10.10.2014 № 1205 звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС (з поставленням на військовий облік) за п.64 «є» (за порушення дисципліни) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції (а.с.6,38).

Позивачем суду надані копії рапортів:

06.09.2014 рапорт до начальника ГУ МВС України в Луганській області, відповідно до якого просив надати йому неоплачувану відпустку без збереження заробітної плати в період з 06.09.2014 терміном 15 діб (а.с.101);

22.09.2014 рапорт до начальника ГУ МВС України в Луганській області, відповідно до якого просив вважати його неприбуття до місця тимчасової дислокації ГУ МВС України у Луганській області у м. Сєвєродонецьку через погрози до його родичів з міркувань їх особистої безпеки (а.с.102).

При дослідженні в судовому засіданні книги реєстрації вхідної кореспонденції відповідача ГУ МВС України у Луганській області, направлених рапортів позивача не зареєстровано.

При цьому позивач пояснив, що зазначені рапорти надсилав засобами поштового зв`язку, тобто з території підконтрольній українській владі (м. Харьків), але не рекомендованою кореспонденцією.

З вищенаведеного вбачається, що позивач коли надавав зазначені рапорти був обізнаний про місце дислокації ГУ МВС України у Луганській області та необхідність прибуття до м. Сєвєродонецька, але цього не зробив.

12.11.2014 позивач звернувся з рапортом до начальника Департаменту кадрового забезпечення МВС України, відповідно до якого вказав, що неодноразово звертався до Міністерства внутрішніх справи України щодо переводу для подальшого проходження служби до органів ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

В період 2012-2014 роки він неодноразово звертався до керівників структурних підрозділів всіх рівнів ГУМВС України в Луганській області та ХМУ ГУМВС України в Харківській області, проте подальшого позитивного результату досягнуто не було. Його батьки та його дружина мешкають у м. Харкові, а позивач через службу не має змоги з ними спілкуватись та вести спільне господарство зі своєю дружиною (а.с.103).

27.11.2014 листом № 3/1/1-П-2083 начальник Департаменту кадрового забезпечення МВС України повідомив позивача, що його звернення направлено до ГУМВС України в Харківській області (а.с.104).

Комісією МВС України складено висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУМВСУ в Луганській області, який затверджено міністром внутрішніх справ України А.Б. Аваковим (а.с.127-136).

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни окремими працівниками ГУ МВС України у Луганській області встановлено, що 19 травня 2014 року після захоплення адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями самопроголошеної Луганської народної республіки тимчасовим місцем дислокації Головного управління МВС України у Луганській області було визначено м. Сватово Луганської області. До МВ-РВ та галузевих служб ГУМВС України у Луганській області неодноразово було спрямовано службові телеграми щодо необхідності прибуття особового складу до тимчасового місця дислокації Головного управління МВС України у Луганській області для реєстрації та подальшого проходження служби.

Відповідно до вищевказаного висновку встановлено, що опитана начальник кадрового забезпечення Перевальського РВ ГУМВС України в Луганській області ОСОБА_5 пояснила, що деякі працівники районного відділу ГУМВС України у Луганській області, у тому числі ОСОБА_1 , у порушення вимог статей 1, 2, 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, п. 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 № 155, з серпня 2014 року не виходять на службу, керівництво підрозділу не повідомляють про своє місце знаходження, інформацію про місце перебування не повідомляють.

Відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування визнано такими, що підтвердились. За неналежне виконання функціональних обов`язків, порушення дисципліни, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5, ст.10 Закону України «Про міліцію» та присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, керуючись ст. ст. 1,2,5,7,8,12,14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Перевальського РВ ГУМВС. звільнити з органів внутрішніх справ України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (п.178 висновку).

21.09.2015 позивач звертався до начальника управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Луганській області з заявою щодо надання витягу з наказу про його звільнення, а також дублікату трудової книжки (а.с.97).

У відповідь на вищевказану заяву листом від 17.10.2015 № 6/2-4716 управління кадрового забезпечення ГУ МВС України у Луганській області повідомило, що до Московського районного комісаріату м.Харків зроблений запит, щодо підтвердження періоду роботи у період з 10.04.2006 по 12.04.2010 та, що після отримання архівної довідки буде видано дублікат трудової книжки (а.с.98).

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 по справі № 812/1461/15, яка набрала законної сили, встановлено, що на офіційному веб-сайті МВС України було розміщено звернення колегії МВС України до особового складу органів та підрозділів Донеччини та Луганщини, згідно якої усіх працівників органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Луганській області було зобов`язано прибути до м.Сватово Луганської області для подальшого продовження служби.

Відповідно до наказу ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014 № 1363 ГУМВСУ було передислоковано до м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Органам та підрозділам ГУ МВС України у Луганській області, які перебували на підконтрольній українській владі території, направлено службову телеграму ГУМВСУ (№6/2-17 від 20.08.2014) щодо необхідності прибуття особового складу до м. Сєвєродонецька Луганської області для реєстрації та подальшого проходження служби. Одночасно була доведена інформація, що у випадку не прибуття таким працівникам буде припинено нарахування та виплату грошового утримання, а також розглянуто питання щодо звільнення з ОВС за невихід на службу під час проведення на території області антитерористичної операції.

27.09.2014 за № ВДЗ/2354 керівництвом ГУМВСУ направлена чергова службова телеграма з вимогою всім співробітникам, держслужбовцям, вільнонайманим працівникам ОВС Луганської області у період з 27 вересня до 03 жовтня прибути до Сєвєродонецького міського відділу за місцем тимчасової дислокації ГУМВС для реєстрації та подальшого проходження служби та роботи. Одночасно була доведена інформація, що у випадку не прибуття буде розглянуто питання щодо звільнення з органів внутрішніх справ за невихід на службу та прогули під час проведення АТО.

Свідок ОСОБА_3 , пояснив суду, що у вересні 2015 року вони з ОСОБА_1 прибули до м. Сєвєродонецьку дізнатись обставини на роботі. Їм сказали чекати. У листопаді 2015 року вони знов прибули до м.Сєвєродонецьку та одержали наказ, але підпис ставити відмовились.

Свідок ОСОБА_5 , яка працювала начальником кадрового забезпечення пояснила, що 19.05.2014 захватили УМВСУ у Луганській області. Перевальський районний відділ виконував свої функції до 31.07.2014.

Десь у листопаді грудні 2014 року телефонував ОСОБА_1 , питав звільнений чи ні і як йому отримати трудову книжку.

Начальник районного відділу Майорова віддала наказ про доведення до співробітників наказу начальника ГУ МВС України в Луганській області Чабана про прибуття до м.Сєвєродонецька. ОСОБА_1 про необхідність прибуття до м. Сєвєродонецька було повідомлено через соціальну мережу «в контакті», він там був зареєстрований. У жовтні свідок повідомила позивача, що його звільнено і що вона не займається кадрами, тому що вже не працівник кадрів районного відділу.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 є (за порушення дисципліни) згідно Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2014 року №2075 о/с в частині, що стосується звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Перевальського районного відділу Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, на підставі якого було прийнято другий оскаржуваний Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 17.10.2014 року №330 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів Перевальського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області.

Частиною 1 статті 18 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII Про міліцію (далі - Закон № 565-XII) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-ІV (далі - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63-65 Положення.

Відповідно до підпункту є пункту 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 4 Статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Таким чином, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).

Накази повинні відповідати таким умовам: 1) виходити від начальника як провідника державної волі, а отже, відповідати чинному законодавству; 2) носити характер однозначного, обов`язкового до виконання веління і видаватись з дотриманням встановленої законом форми. Виконавець може висловити свої зауваження до виконання, але при залишенні наказу в силі він повинен його виконувати під загрозою юридичних санкцій.

Встановлені спеціальні вимоги, що висуваються до наказів в системі органів внутрішніх справ України, в тому числі вимога конкретності, яка полягає в чіткому, ясному формулюванні цілей та завдань, шляхів і засобів їх досягнення. Наказ повинен бути сформульований однозначно, щоб було зрозуміло хто є виконавцем наказу, хто є його організатором, в які строки необхідно його виконати. Отже, чим конкретнішим є наказ, тим більші гарантії його успішного, чіткого та повного виконання. Крім того, встановлена вимога адресності, яка полягає в тому, що кожен наказ повинен бути призначеним чітко до одного чи кількох виконавців.

Згідно статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У відповідності до статті 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як зазначалося вище, за приписами частини 1 статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Наказом МВС України від 12 березня 2013 року № 230, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2013 року №541/23073, затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція).

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно підпункту 2.2.1 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Міністр внутрішніх справ України має право призначати службові розслідування за всіма підставами та відносно всіх осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України (пункти 3.1 Інструкції).

Згідно пунктів 5.2-5.4 Інструкції початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (далі - висновок службового розслідування).

Якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Як зазначалося вище, згідно положень статті 14 Дисциплінарного статуту при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що викладені у Висновку службового розслідування від 01 жовтня 2014 року факти порушення позивачем дисципліни, а саме: неприбуття з серпня 2014 року на службу без поважних причин, у тому числі під час проведення антитерористичної операції, є достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. При цьому, суд критично відноситься до доводів позивача щодо неможливості прибути до місця проходження служби з поважних причин (надходження погроз щодо прийняття до родичів позивача заходів реагування через його професійну діяльність та політичні погляди).

У відповідності до п.6.3. Інструкції про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230, позивач повинен бути ознайомлений з наказом про призначення службового розслідування, мав право отримати інформацію про підстави проведення такого розслідування, приймати участь у службовому розслідуванні, у тому числі, давати усні і письмові пояснення, робити заяви, надавати документи, що стосується підстав розслідування, знайомитися з висновками службового розслідування і матеріалами, зібраними в результаті його проведення, оскаржувати в установленому порядку прийняте за результатами службового розслідування рішення, але вважає, що при обставинах, що склалися (проведення АТО), в том числі і з вини позивача (неповідомлення тривалий час місця свого знаходження) у відповідачів не було фактичної змоги виконати зазначені вимоги Інструкції, але позивач в силу отриманої освіти, досвіду служби в органах внутрішніх справ розумів негативні наслідки своїх дій, які пов`язані з відмовою від проходження служби та мав реальну можливість з вересня 2014 року по жовтень 2014 року, як інші добросовісні працівники міліції, що попали в такі ж самі скрутні обставини, у разі наявності бажання прибути до місця проходження служби з метою її продовження, але навмисно це не зробив.

Позивач був обізнаний про передислокацію ГУ МВС в Луганській області до м. Сєвєродонецька, оскільки неодноразово звертався про надання відпусток, що підтверджується його ж поясненнями та він був ознайомлений через соцмережу «в контакті», де був зареєстрований, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_6 .

З урахуванням приведених доводів, колегія суддів вважає, що вказаними діями відповідачів права позивача не порушені, оскільки він прибувши лише у вересні 2015 року до м. Сєвєродонецьк, у разі наявності поважних причин своєї відсутності, мав змогу надати докази цього, крім того, надати усні і письмові пояснення, документи, що стосуються підстав розслідування, зробити заяви, ознайомитися з висновками службового розслідування і матеріалами, зібраними в результаті його проведення, тобто усунути наявні недоліки або оскаржити в установленому порядку прийняте за результатами службового розслідування рішення, що зроблено не було.

За порушення службової дисципліни згідно статті 12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення з органів внутрішніх справ є крайнім заходом накладення дисциплінарного стягнення, якому має передувати більш м`яке стягнення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приведені вище докази підтверджують доводи відповідачів стосовно відповідності обраного виду дисциплінарного стягнення важкості проступку, який скоїв позивач.

Положеннями частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення повкладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачами доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів про звільнення ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів дійшла до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Питання про судові витрати не вирішується у зв`язку з їх відсутністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 11, 71, 94, 128, 159, 160-163, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 23 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Т.І. Ковальова
Суддя Суддя Т.В. Смішлива І.В. Тихонов