Справа № 206/5091/13-а (2-а/206/92/13)
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/13952/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги "дітям війни" в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська, в якому просила суд зобов'язати відповідача виплатити на її користь належну її батькові ОСОБА_5 нараховану та недоплачену, як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року залишено без змін постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року та ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, дійшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до матеріалів справи, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2011 року було підтверджено той факт, що ОСОБА_5 має статус «дитини війни». Вказаною постановою зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська перерахувати та виплатити ОСОБА_5 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплачених сум, з 21 вересня 2010 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 05.06.2012 року.

Позивач, є дочкою померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

ОСОБА_4 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська із заявою про отримання нею підвищення до пенсії її померлого батька.

Проте, Управління Пенсійного фонду України в Самарському районі м. Дніпропетровська листом від 17.09.2012 року вказало на те, що позивач не має права на отримання суми пенсії, що належала її батьку, з посиланням на те, що позивач на час смерті спадкодавця не проживала разом з ОСОБА_5, всупереч вимогам ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний адміністративний суд дійшли висновку, що ОСОБА_4 не має права на отримання пенсії її померлого батька з підстав не проживання нею разом з пенсіонером на день його смерті.

При цьому судами встановлено, що ОСОБА_5 був прийнятий до Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» відповідно до наказу № 46 від 15.02.2012 року та на момент смерті перебував у вказаному закладі, що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська № 4791/09-17 від 17.09.2012 року .

З таким висновком погоджується суд касаційної інстанції на підставі наступного.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв'язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім'ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, у т. ч. непрацездатним членам сім'ї, зазначеним у частині 2 статті 36 вказаного Закону, які перебували на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом із померлим пенсіонером чи ні.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім'ї вважаються:

- чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вказаного Закону;

- діти (у т. ч. діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18-річного віку. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також у професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у т. ч. в період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або в період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку, та діти-сироти - до досягнення ними 23-річного віку незалежно від того, навчаються вони чи ні;

- чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один із батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працює і зайнятий(а) доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) восьмирічного віку.

Оскільки судами попередніх інстанцій встановлений факт перебування ОСОБА_5 на час смерті в Комунальному закладі «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» відповідно до наказу №46 від 15.02.2012 року, що підтверджується листом Управління Пенсійного фонду України у Самарському районі м. Дніпропетровська № 4791/09-17 від 17.09.2012 року, а також з урахуванням того, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, не перебувала на утриманні свого батька, то суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, вважає, що постанова Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року, ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків суду, тому підстави для скасування або зміни рішень відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС України суд, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець