Справа № 826/23460/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2016 року № 826/23460/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до відповідачаГоловного управління Державної міграційної служби України в місті Києві
провизнання протиправним та скасування рішення від 31.07.2014 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, звернулася в Окружний адміністративний суд м. Києва з позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення від 31.07.2014 р. про оформлення набуття громадянства України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про безпідставність оскаржуваного рішення відповідача, адже при поданні позивачем документів до відповідних міграційних органів при їх перевірці до оформлення набуття громадянства України ГУ ДМС України в м. Києві не було встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про порушення позивачем процедури отримання документів та їх достовірності, внаслідок чого позивачу було видано довідку про реєстрацію його громадянином України і в подальшому паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, як також йдеться у позові, інформації про прийняте рішення стосовно скасування рішення про надання позивачу громадянства України із зазначенням причин, у встановлений законом двохтижневий строк не надходило, про можливість отримання такого рішення не повідомлялось, а відтак, на переконання позивача, фактично відповідачем було скасовано набуття позивачем громадянства України та визнано недійсними його паспорти всупереч чинному законодавству України, а тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Під час судового засідання 17.12.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав їх необґрунтованості, зазначивши серед іншого про те, що відповідно до наказу ДМС України від 19.06.2014 р. №139 «Про проведення перевірки реалізації працівниками ГУ ДМС України в місті Києві положень законодавства про громадянство під час прийняття рішень про реєстрацію іноземців та осіб без громадянства громадянами України відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» комісією ДМС було здійснено перевірку підстав набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» осіб - вихідців з арабських країн (Палестина, Сирія, ОАЕ, Кувейт, Ліван, Лівія та ін.).

За результатами перевірки виявлено 10 фактів незаконного оформлення набуття громадянства України особам вказаної категорії, у тому числі позивача, з огляду на що позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В той же час представником позивача під час судового засідання заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження, проти задоволення якого представник відповідача не заперечувала, з огляду на що згідно до ч. 4 ст. 122 КАС України суд продовжив розгляд справи в письмовому провадженні.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як пояснено представником позивача, у липні 2015 р. позивач при перетині кордону отримала від представників паспортного контролю інформацію про те, що її паспорт є недійсним та підлягає вилученню, оскільки скасоване набуте нею громадянство України.

Так, згідно акта від 24.06.2014 р., складеного за матеріалами перевірки ГУ ДМС України в м. Києві за фактами набуття громадянства України за територіальним походженням громадянами Сирійської Арабської Республіки та особами без громадянства - палестинськими біженцями, документальним підтвердженням факту постійного проживання іноземців, в тому числі позивача, на території України до 24.08.1991 р. слугували копії архівних карток прописки (Ф-16) заявників або їх батьків на території України.

Зокрема, як зазначено відповідачем та встановлено судом, документальним підтвердженням факту постійного проживання позивача на території України до 24.08.1991 р. слугували копії архівних карток прописки (Ф-16) на території Залізничного району м. Сімферополя.

У наданих копіях карток прописки, як йдеться у акті, зазначено, що прописка цих осіб або їх батьків на території України здійснювалася за проїзними документами палестинських біженців, виданих у 1980-х роках, або взагалі не вказувався вид документа, а зазначався тільки його номер та орган видачі - Палестинська влада.

Крім того, як йдеться, у даному акті, копії карток, які нібито, засвідчували прописку за документами іноземців, в тому числі позивача, не узгоджувались з реаліями, а саме: прописка за документами, виданими іноземними державами, як за законодавством Радянського союзу, так і за законодавством України не здійснювалася, тому подані документи потребували обов»язкового проведення додаткової перевірки, яка не була здійснена і будь-які запити з цього приводу не надсилалися.

31.07.2014 р. посадовими особами відповідача оформлено подання №12/07-2014 по скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивача.

Також відповідачем оформлено довідку про наявність підстав для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Листом від 01.08.2014 р. №1/16вх5835 Головним управлінням ДМС України в м. Києві визначено перелік осіб, яким рішенням відповідача від 31.07.2014 р. згідно ст. 21 Закону України «Про громадянство України» скасовано рішення про набуття громадянства України та визнано недійсними паспорти громадянина України та паспорти громадянина України для виїзду за кордон (серед яких і позивач).

Вважаючи оскаржуване рішення відповідача про скасування набуття громадянства України протиправним та таким, що прийняте без законних підстав, позивач звернувся за захистом власних прав та інтересів із позовною заявою до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та вивчивши норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, зважаючи на наступне.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України» № 2235-III від 18.01.2001 року (далі Закон № 2235-III).

За приписами ст.1 вказаного Закону громадянство України це правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках, громадянство України набувається, зокрема, за територіальним походженням. Особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16.07.1990 року на території, яка стала територією України відповідно до ст.5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.

Згідно з п.п. 5, 8 ч.1 ст.24 зазначеного Закону (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваних рішень) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених ст.21 цього Закону; вилучення у осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасоване рішення про оформлення набуття громадянства України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон та видання довідок про припинення громадянства України.

Відповідно до ст.21 цього ж Закону рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до ст.ст 8, 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок №215.

Відповідно до п.88 зазначеного Порядку для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, відповідно до ст.21 Закону органами міграційної служби, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу міграційної служби, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (ч.5 ст.8 ч.2, ч.2 ст.10 Закону); інформація органу міграційної служби про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (ч.8 ст.8, ч.7.ст.10 Закону № 2235-III); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України ( ч.ч. 1, 2 (з урахуванням ч.5 ст.9), ч.5. ст.10 Закону № 2235-III); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до ст.ст. 8, 10 Закону № 2235-III, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до ст. ст. 8, 10 Закону № 2235-III.

Отож, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши повідомлені представниками сторін обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем було встановлено та підтверджено належними доказами наявність підстав, передбачених ст. 21 Закону України "Про громадянство України", для скасування рішення про оформлення набуття громадянства України позивача, зазначені обставини були встановлені і в ході судового розгляду даної адміністративної справи.

З огляду на зазначене, суд вважає, що оскаржуване рішення винесено відповідачем з додержанням вимоги чинного законодавства України, а отже, таке рішення не є протиправним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська