Справа № 308/22969/13-а
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/1764/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати незаконними дії, бездіяльність та вчинення дій Управлінням праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, щодо виплат позивачу щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни 3 групи за період з 2010 року по 2012 роки, у розмірі значно заниженому ніж це визначено ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 2) зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації перерахувати розмір щорічної грошової допомоги за 2010-2012 роки, як інваліду війни 3 групи і виплатити різницю між виплаченою допомогою, обчисленою з урахуванням 7-ми розмірів мінімальної пенсії за віком і реально отриманих коштів у розмірі 14367 грн..

Одночасно позивач просив поновити строк звернення до суду із даним позовом.

Відповідачі позову не визнали, у суді першої інстанції подали заперечення, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2014 року адміністративний позов задоволено частково. Пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів ОСОБА_2 - відновлено. Визнано незаконними бездіяльність та вчинення дій Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради м. Ужгород Закарпатської області, щодо виплат ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни 3 групи за період з 2011 року по 2012 роки, у розмірі значно заниженому ніж це визначено ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради м. Ужгород Закарпатської області, Департамент соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації перерахувати розмір щорічної допомоги за 2011-2012 рік ОСОБА_2 як інваліду 3 групи і виплати різниці між виплаченою допомогою, обчисленою з урахуванням 7-ми розмірів мінімальної пенсії за віком і реально отриманих коштів.

З цією постановою суду першої інстанції від 12.12.2014 року не погодився відповідач Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради і оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що постанова суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач не навів жодних поважних причин пропуску шестимісячного строку звернення до суду, а тому суд першої інстанції безпідставно поновив йому пропущений строк подачі адміністративного позову. Крім цього судом першої інстанції не враховано те, що позовні вимоги за 2011 рік уже задоволено постановою Львівського апеляційного адміністративного суду у справі № 154190/12/9104 від 22.08.2013 р.. Разом з тим, рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/16882/13-а від 07.11.2013 р. у спорі між тими ж сторонами розглядалися позовні вимоги за 2010-2013 роки, період 2010-2012 рр. було залишено без розгляду. Тому вважає апелянт, що з урахуванням ст.109 КАС України суд першої інстанції мав відмовити позивачу у відкритті провадження в даній адміністративній справі. Крім цього, звертає увагу апелянт на те, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була запроваджена норма, яка передбачає, що порядок виплати разової грошової допомоги визначається КМ України, який щорічно у проекті Державного бюджету України повинен передбачати цільові кошти, необхідні для виплати разової грошової ветеранам війни. Змінювати розмір зазначеної допомоги не відноситься до повноважень Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 12.12.2014 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в цілому.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач є ветераном війни - інвалідом 3 групи, що підтверджено копією посвідчення Серія НОМЕР_1 виданого 18.03.2011 р. (а.с. 9).

19.03.2013 року позивач звертався з письмовою заявою до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про виплату суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з 2010 року у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком. Однак відповідач листом № Д-206 від 21.03.2013 року повідомив позивача, що нарахування та виплата цієї допомоги здійснювалась відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 8, 10).

При вирішенні даного адміністративного позову, в тому числі питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із цим адміністративним позовом, судом першої інстанції не враховано наступного.

Відповідно ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Таким чином, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом, являється обов'язком суду.

Із змісту адміністративного позову та матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 30.12.2013 року.

У заявленому позові позивач оспорює дії (бездіяльність) відповідачів за 2010-2012 роки щодо виплати йому щорічної разової грошової допомоги за період 2010 - 2012 років, а також просить зобов'язати відповідачів перерахувати розмір щорічної грошової допомоги за 2010-2012 роки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Тобто, сума щорічної разової грошової допомоги до 5 травня підлягала виплаті періодично, а тому позивач повинен був дізнаватися про факт недоплати йому даної допомоги, кожного разу при її отриманні.

Крім цього, змістом постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2011 р. в справі № 2а-4396/11, ухвали цього ж суду від 30.09.2013 року та постанови від 07.11.2013 р. в справі № 308/16882/13-а, підтверджується факт про те, що позивачу було відомо про виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010-2013 роки у меншому розмірі ніж передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 17, 23, 26).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_2 дізнався і повинен був дізнатись про недоплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2010-2012 роки одразу після її виплати, а отже, з цього часу у нього виникло право на звернення до суду із відповідними позовними вимогами.

Оскільки позивач звернувся до адміністративного суду із даним адміністративним позовом лише 30.12.2013 року, тому позивачем пропущено визначений ст. 99 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Про наявність і поважність підстав пропуску такого строку позивачем доказів та обгрунтувань не наведено.

Вищевказаних обставин справи суд першої інстанції безпідставно не врахував, а також не врахував того, що чинними нормами КАС України не передбачено можливості для суду на відновлення особі пропущеного строку для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, передбачених статтею 155 КАС України.

Статтею 155 ч.1 п.9 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Таким чином, постанову суду першої інстанції від 12.12.2014 року, яка винесена з істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід скасувати і позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 99, 100, 155, 160 ч.3, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради - задоволити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 22.02.2016 року.