Справа № 22-а-1024/11
Суддя: Воробйова Н. С.
Дата ухвалення: 2011-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Київської області
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Воробйової Н.С.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Рудніченко О.М.,

розглянула в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за апеляційною скаргою управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів. -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про зобовязання провести перерахунок та виплату одноразової допомоги на оздоровлення.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2009 року позовні вимоги задоволено.

Визнано неправомірною відмову управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік та зобовязано виплатити їй 1970 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необєктивність рішення суду, неповне зясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачена щорічна допомога на оздоровлення евакуйованим із зони відчуження в 1986 році три мінімальних заробітних плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розмір допомоги на оздоровлення, визначений вказаною вище постановою КМ України, суперечить вимогам ст. 48 Закону та іншим нормам Законів.

Зазначена допомога на оздоровлення виплачується управлінням соціального захисту населення в тих розмірах, які встановлені постановою КМ України від 12 липня 2005 року за № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 2005 року.

Судом встановлено, що відповідачем виплата щорічної допомоги на оздоровлення позивачу проведена за 2008 рік в розмірі 90 грн. від лютого 2008 року. (а.с. 13).

Відповідно до ст. 95 Конституції України передбачено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір, і цільове спрямування цих видатків.

Але законами про Державний бюджет України на відповідні роки розмір вказаної допомоги не визначений, як наприклад, розмір одноразової грошової допомоги ветеранам війни, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Крім того, ст. 62 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" надає Кабінету Міністрів право визначати порядок застосування цього Закону, але не делегує йому повноважень щодо визначення розміру допомоги на оздоровлення, встановленої цим Законом.

Відповідно до ст. 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" дія положень цього Закону не призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Слід зазначити, що п. 28 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Але за рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року за № 10-рп визнано неконституційними деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", в п. 28 розділу 2 цього Закону, яким було внесено вказані вище зміни до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які Постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішення Конституційного Суду є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Отже, оскільки закони України мають вищу юридичну силу над урядовими нормативними актами, то суд обгрунтовано вважав, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню саме положення ст. 48 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та положення зазначених вище Законів про встановлення розміру мінімальної заробітної плати, а не постанови Кабінета Міністрів України .

Разом з цим, визначені постановою Кабінета Міністрів № 836 розміри щорічної допомоги на оздоровлення залишалися тривалий час незмінними, хоча розмір мінімальної заробітної плати неодноразово змінювався, а з 2005 року постановою КМ № 562 розмір цієї допомоги був змінений, але всупереч ст. 48 Закону він також визначений у твердій грошовій сумі, не змінювався цей розмір КМ України і на 2008 рік.

Крім того, відсутність належного фінансування виплат, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом враховуються також ті обставини, що виплату вказаної допомоги позивачу в розмірі 90 грн. було проведено в лютому 2008 року, про що вказано вище в постанові, а за ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто, в даному випадку з 22 травня 2008 року.

Отже, враховуючи наведене, управління соціального захисту населення повинно було виплачувати позивачу щорічну допомогу на оздоровлення виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати.

Разом з тим, колегія судців не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення конкретної суми в розмірі 1970 грн.. як різницю між фактично виплаченою сумою та належною сумою відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2008 рік, оскільки суд не вправі визначати розмір грошової суми , яку належить нарахувати та виплатити позивачу, в звязку з тим, що вчинення цієї дії є виключною компетенцією тільки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування постанови суду від 4 листопада 2008 року та винесення нової постанови.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2008 року в частині зобовязання управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради виплатити ОСОБА_1 1970 грн. за 2008 рік скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області в частині зобовязання управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради виплатити ОСОБА_2 1970 грн. за 2008 рік.

В іншій частині постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2008 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ч. 5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий:

Судді