Справа № 815/6649/15
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6649/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м .Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бутенко А.В.,

за участю секретаря - Рачкова О.І.

сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 (по довіреності),

представник відповідача - Єсепьонк В.Г. (по довіреності).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу справу за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.10.2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.10.2015 року.

В судовому засіданні 18.02.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав, зазначених в адміністративному позові (а.с. 3-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими, податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2015 року підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає чинному законодавству, оскільки прийнято на підставі невірних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки та вважає, що рішення прийняте незаконно.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що при перевірці виявлені порушення податкового законодавства, в зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення прийнято в межах повноважень і на підставі діючого законодавства, а тому є правомірним з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов (а.с. 31-32).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача та представником відповідача докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Відповідач є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування, стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, а тому справи за позовами щодо правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17, ст. 50 КАС України віднесені до юрисдикції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що на підставі ст. 20, пп. 80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями), на підставі направлення на перевірку від 05.10.2015 року № 740, № 741 № 742 (а.с. 33-35), проведено фактичну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3, з питань дотримання податкового законодавства, регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, наявності документів що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, ЗУ від 06.07.1995 року № 265/95-ВР « Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями.

Перевірка проводилась з 05.10.2015 по 12.10.2015 року. Термін перевірки не продовжувався.

За результатами перевірки складений акт № 000311 від 12.10.2015р. (а.с. 7-8), а також протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 6).

На підставі зазначеного акту перевірки № 000311 від 12.10.2015р. ДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2015р. (а.с. 5).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_3 оскаржила його у судовому порядку.

Оцінюючи оскаржене рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом, метою фактичної перевірки було дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій за наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР « Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями.

Підставою для проведення перевірки був пп. 80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, а саме, неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками.

Відповідно до п. 80.1. п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків. Фактична перевірка може проводитьсь на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки та за наявності підстав, зазначених у п.п. 80.2.1. - п.п. 80.2.7 п. 80.2. ст. 80 ПКУ.

Згідно з положеннями ст. 81 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках визначених Податковим кодексом України, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид, підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

На виконання зазначених норм, Головним управлінням ДФС в Одеській області було винесено наказ про проведення фактичної перевірки № 1202 від 02 жовтня 2015 року та видані направлення на перевірку від 05.10.2015 року № 740, № 741 № 742.

В направленнях на проведення перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки № 1202 від 02.10.2015 року та ознайомлено з вищезазначеними направленнями на проведення перевірки, про що свідчить особистий підпис ФОП ОСОБА_3 (а.с. 33-35).

З наявних у справі доказів вбачаться, що наказ на проведення перевірки та направлення складені відповідно до вимог податкового законодавства.

В позові та поясненнях позивачем зазначено, що на підставі неналежним чином оформленого наказу на перевірку та за відсутності направлень на перевірку, позивач у подальшому не допустила державних інспекторів у визначений законом спосіб до проведення перевірки. Однак, суд не погоджується з такими обставинами, оскільки в матеріалах справи міститься копія додатку до акту, а саме опис наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків, відповідно до якого, за місцем реалізації, яке належить ФОП ОСОБА_3, проводився опис готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків, в якому наявний підпис позивача (а.с. 77), опис товарно-матеріальних цінностей із підписом позивача, що свідчить про фактичне допущення посадових осіб відповідача до перевірки.

Таким чином, суд вважає, що Позивачем було отримано документи щодо підстав проведення перевірки, допущено посадових осіб до перевірки ведення касових операцій, ведення обліку та з інших питань, тому вона погодилась з законністю проведення перевірки, при цьому вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо призначення та здійснення перевірки позивачем не заявлені.

Як встановлено судом, перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 п.п. 7, 11, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР « Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» із змінами та доповненнями, а саме: не забезпечено друкування та передачу до органів ДФС обов'язкову звітність, пов'язану із застосуванням РРО, не забезпечено встановлення режиму попереднього програмування найменування, цін на товари на РРО, також встановлено не оприбуткування готівкових коштів в книгу КОРО, не забезпечено ведення обліку ТМЦ на місці здійснення розрахункових операцій згідно з додатками до акту перевірки.

Статтею 6 зазначеного Закону передбачено, що облік товарних запасів фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 перебуває на загальній системі оподаткування, про що в судовому засіданні зазначив представник позивача, тому відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у спорах цієї категорії, зокрема у Постанові від 25 лютого 2014 року у справі N 21-19а14, позивач повинна вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Листом Державної податкової адміністрації України від 03.03.2009 року №4364/7/23-7017/159 повідомлено, що до документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать накладні та товарно - транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно - матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку (а.с. 84-86).

Приписами ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом, у Позивача при перевірці, були відсутні деякі накладні на групу товарів, що підтверджується додатком до акту від 05.10.2015 року (а.с. 36-37).

Фінансові санкції, передбачені відповідно до Положення про ведення касових операцій в Національній валюті України, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004 року № 637 із змінами та доповненнями, та Законом України « Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 року № 265/95-ВР, із змінами та доповненнями, застосовуються до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також перевіркою встановлено не оприбуткування готівкових коштів в книгу КОРО 17.07. на суму 2824 грн., 21.07 на суму 1363 грн., 28.07 на суму 915 грн., 03.08 на суму 1345 грн., а також 06.08, 11.08,16.08, 18.09.2015 року, що підтверджено копією книги (а.с.39-54) та не спростовується позивачем.

Інші обставини, викладені у позові також не спростовують висновків акта перевірки та правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення.

За результатами перевірки представниками відповідача складено акт про результати фактичної перевірки № 000311 від 12.10.2015р., до акту складений додаток від 05.10.2015 року із переліком фактичних залишків товарно-матеріальних цінностей, опис наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахунків.

ФОП ОСОБА_3 від підписання акту та його отримання відмовилась, у зв'язку з чим посадовими особами був складений акт відмови від підписання акту проведення фактичної перевірки №88/11/15-32-22-03-17 від 12.10.2015 року (а.с. 38).

Відповідно до п. 86.3 ст. 86 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта, посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати виїзної планової чи позапланової документальної перевірки у день його підписання або відмови від підписання вручається або надсилається платнику податків чи його законному представнику.

На підставі акта про результати фактичної перевірки № 000311 від 12.10.2015р., винесено протокол про адміністративне правопорушення та податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2015 року.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представником відповідача надані відповідні докази на підтвердження правомірності прийнятого рішення та спростування обґрунтованості вимог позивача, натомість останнім не доведено належними засобами доказування правомірності заявленого позову, у зв'язку з чим, в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем оскаржене рішення прийнято у межах компетенції та повноважень та є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17, 158-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 23.02.2016 року.

Суддя Бутенко А.В.

В задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - відмовити.

23 лютого 2016 року