Справа № 397/487/15-а (2а/397/12/15)
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м.Київ К/800/32458/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до голови Ясинівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Верболоз Людмили Володимирівни про визнання недійсними договорів оренди та визнання протиправними та нечинними дії та рішення сільського голови, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до голови Ясинівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області Верболоз Людмили Володимирівни, у якому просив визнати недійсними договори оренди водних об'єктів від 28 серпня 2013 року та від 01 жовтня 2001 року, визнати протиправними та нечинними дії та рішення відповідача по укладенню договорів оренди водних об'єктів від 28 серпня 2013 року.

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що спір у справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до ст.15 Цивільного процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішеннями, ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить судові рішення скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справа адміністративної юрисдикції, згідно п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України, це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім тих, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Частиною 1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Як встановлено п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства. Як вбачається із матеріалів позовної заяви та обґрунтовано встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, предметом позовних вимог є визнання на підставі ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України недійсними договорів на право тимчасового користування землею водного фонду від 02 жовтня 2001 року та договорів про внесення змін до договорів на право тимчасового користування землею водного фонду від 02 жовтня 2001 року, визнання недійсними та нечинними дії та рішення відповідача по укладенню вказаних договорів.

Отже, спір у даній справі фактично стосується не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а права користування рибогосподарським водним об'єктом.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої та апеляційної інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді