Справа № 202/1573/15-а (2-а/0202/57/2015)
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/46426/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Калашнікової О.В., Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 202/1573/15-а (2-а/0202/57/2015) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська про визнання протиправною бездіяльності та спонукання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати їй пенсії за віком; зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії за віком з 9 січня 2012 року у розмірах відповідно до чинного законодавства України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до лютого 1997 року позивач проживала в Індустріальному районі міста Дніпропетровська по вул.Осінній 3/54, та отримувала пенсію за віком, а надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсії їй була припинена.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року скасована постанова Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2015 року та прийнята нова про часткове задоволення позову.

Визнана протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії за віком та не прийняття рішення, щодо заяви від 09.01.2015 року.

Зобов'язане управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська розглянути заяву ОСОБА_1М від 09.01.2015 р. про поновлення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду апеляційної інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 14 грудня 1994 року по 24 лютого 1997 року перебувала на обліку та отримувала пенсію за віком на загальних умовах.

З 24.02.1997 року виплата пенсії позивачці припинена у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Позивач 09.01.2015 р. через свого представника звернулася до управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська з заявою про поновлення пенсії, але відповідач своїм листом вих. №773/10/40 від 28.01.2015р. повідомив, що для поновлення пенсії необхідно надати документи, підтверджуючі факт проживання (реєстрації) в Україні, і саме таке рішення відповідача у вигляді листа оскаржується позивачем відповідно до його позовної заяви.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем був порушений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №22-1, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи нову про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, а тому, зважаючи на те, що відповідачем була допущена протиправна бездіяльність щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви позивача, суд з метою захисту прав позивача має право вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути дану заяву та прийняти відповідне рішення.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно п.2 ч.1 ст.49 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року за №1-32/2009 (№25-рп/2009) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п.3.3 мотивувальної частини вищезазначеного рішення, виходячи із правової, соціальної природи пенсії право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія,- в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, позивач проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як громадянин України проживаючий на території України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання громадянина України, тому суд апеляційної інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням звернення з відповідною заявою позивача до відповідача, Судами встановлено, що ОСОБА_1, через свого представника, звернулась до УПФУ з заявою про поновлення пенсії, однак за результатами розгляду зазначеної заяви, відповідачем рішення не приймалось.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У зв'язку з тим, що відповідачем вмотивованого рішення щодо розгляду заяви не приймалось, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла обґрунтованого висновку про можливість виходу за межі апеляційної скарги та зобов'язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1М від 09.01.2015 р. про поновлення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: