Справа № 805/5199/15-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 р. Справа №805/5199/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 година 25 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

при секретарі судового засідання Карпенко А.В.,

за участю

представника позивача - Денщика В.І. - на підставі довіреності,

представника відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу, -

встановив:

25 грудня 2015 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (далі - позивач або КП «Компанія «Вода Донбасу»), датований 25 грудня 2015 року, до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач або СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС), в якому позивач просив:

- визнати протиправними дії СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС;

- скасувати вимогу СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3 934 566,55 грн.

Фактичні підстави для звернення до суду із вказаним позовом позивач вбачав в наступному.

09 вересня 2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» отримало вимогу СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3 934 566,55 грн., яка вникла станом на 31 серпня 2015 року.

Не погодившись з цією вимогою, КП «Компанія «Вода Донбасу» оскаржила її в адміністративному порядку до Міжрегіонального головного управління ДФС України та Міжрегіонального управління ДФС України - Центрального офісу з обслуговування великих платників, проте рішеннями від 27 жовтня 2015 року № 22562/6/99-99-10-01-07-25 та від 07 грудня 2015 року № 26585/10/28-10-10-4-33 відповідно скарги позивача залишені без розгляду.

Посилаючись на пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII (далі - Закон № 1669), п. 9-3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464), розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», позивач стверджував, що належить до категорії платників єдиного внеску, які на час здійснення антитерористичної операції звільнені від сплати сум єдиного внеску.

Такий висновок позивача ґрунтувався на тому, що він перебував на обліку в органі доходів і зборів, розташованих на території населеного пункту, визначеного переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669, де проводилась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, (місто Донецьк), і подав заяву, передбачену абз. 2 п. 9-3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

Крім того, неможливість виконання позивачем своїх зобов'язань внаслідок форс-мажорних обставин засвідчена сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України (а.с. 4-8).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в адміністративному позові, надав пояснення, аналогічні тим, що наведені у позовній заяві, просив задовольнити позов. Додатково зазначив, що оспорювані дії відповідача полягали в формуванні спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення, сутність яких полягала у наступному.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 на суму 3 934 566,55 грн. сформована СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС у зв'язку з наявністю по КП «Компанія «Вода Донбасу» боргу зі сплати єдиного внеску.

Відповідач доводив, що під час формування спірної вимоги діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені Законом № 2464.

Зазначав, що положення Закону № 1669, п. 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 мають застосовуватись з урахуванням наступного.

Платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах, розташованих на територіях, визначених переліком населених пунктів, де проводилась антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан в період антитерористичної операції, звільняються від своїх обов'язків, зокрема щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, подання звітності тощо.

Відповідач наголошував, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, а надає можливість платникам єдиного внеску на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та у повному обсязі.

Умовою такого звільнення (відстрочення) є заява у довільній формі, яка подається до фіскального органу за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції, та сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідач доводив, що згідно з вимогами Закону № 1669 вказані обов'язки мають бути виконані платниками єдиного внеску після закінчення антитерористичної операції у повному обсязі.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання, несвоєчасне виконання, виконання не в повному обсязі обов'язків платників єдиного внеску, у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції до платників, які не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції подали до фіскального органу заяву та сертифікат Торгово-промислової палати України, не застосовуються.

При цьому платники єдиного внеску, які перебувають на обліку у фіскальних органах, розташованих на території, де проводилась антитерористична операція або було оголошено військовий чи надзвичайний стан, і продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, зобов'язані виконувати всі зобов'язання, встановлені Законом № 2464.

Крім того, посилаючись на ст. 1 Закону № 2464, відповідач наголошував, що у разі несплати страхувальником єдиного внеску, застраховані особа втрачає за такий період страховий стаж і статус застрахованої особи.

З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 75-78).

Про дату, час і місце судового розгляду відповідач повідомлений належним чином з дотриманням вимог ст.ст. 33-36, 38 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), про що свідчать звіти про надіслання електронної судової повістки (а.с. 92-93).

Відповідач явку свого представника до судового засідання не забезпечив, 19 січня 2016 року через відділ діловодства та документообігу суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, одночасно вказавши, що заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с. 79).

З огляду на це та відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України справа розглянута за відсутності представника відповідача.

На підставі ч. 1 ст. 41 КАС України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

З'ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

Позивач - комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678) зареєстроване як юридична особа, про що 03 вересня 2007 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за номером 1 026990.

Основним видом економічної діяльності позивача є код КВЕД 36.00 Збір, очищення та постачання води.

З час державної реєстрації у якості юридичної особи місцезнаходження позивача було зареєстровано за адресою: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 85.

В подальшому у зв'язку з проведенням антитерористичної операції з 04 грудня 2014 року місцезнаходження КП «Компанія «Вода Донбасу» змінено та зареєстровано за адресою: 87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 177а.

Як платник єдиного внеску позивач перебуває на обліку за реєстраційним № 05-15-01-0281; за класом професійного ризику виробництва платника єдиного внеску за основним видом його економічної діяльності: 37.

Вказані обставини встановлені на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі - ЄДР) від 05 серпня 2015 року № 20979882 (а.с. 9-16), витягу зі статуту КП «Компанія «Вода Донбасу», затвердженого розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28 серпня 2007 року № 98р, зареєстрованого в ЄДР 03 вересня 2007 року, про що внесений запис за номером 1 026990 (із змінами та доповненнями) (а.с. 17-20), змін до статуту КП «Компанія «Вода Донбасу», затверджених розпорядженням голови Донецької обласної ради від 28 листопада 2014 року № 245р та зареєстрованих в ЄДР 04 грудня 2014 року, про що внесений запис за номером 1 026990 (а.с. 21), а також даних он-лайн сервісу отримання відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 50-60).

Відповідач - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (ідентифікаційний код 39789047) зареєстрована як юридична особа, про що 13 травня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис за номером 1 011629.

Згідно з письмовими поясненнями СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 15 лютого 2016 року № 1713/10/2803 станом на 15 лютого 2016 року як платник єдиного внеску позивач перебуває на обліку у відповідача (а.с. 95).

05 листопада 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників з заявою № 17/1792, поданою відповідно до п. 9-3 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в якій просило звільнити його від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, а саме від нарахування, утримання, сплати єдиного внеску та подання звітності (а.с. 22-23).

Вказана заява отримана Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників 05 листопада 2014 року та зареєстрована за вхідним № 99, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на примірнику заяви (а.с. 22).

Починаючи з 10 червня 2014 року провадження позивачем господарської діяльності у Донецькій області та дотримання ним нормативно-правових актів України, що стосуються справляння податків та обов'язкових платежів, стало неможливим внаслідок проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з цим КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Торгово-промислової палати України з заявами від 04 вересня 2014 року № 01/1506 та № 01/1202 про засвідчення факту настання обставин непереборної сили (форс-мажору).

Сертифікатом (висновком) № 1735 про настання обставин непереборної сили від 25 листопада 2014 року № 5270/05-4 Торгово-промислова палата України відповідно до п.п. 100.4 і 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України, на підставі наданих документів засвідчила КП «Компанія «Вода Донбасу» настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються сплавлення та сплати податків та обов'язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити було неможливо (а.с. 25-26).

Сертифікатом (висновком) № 1736 про настання обставин непереборної сили від 25 листопада 2014 року № 5268/05-4 Торгово-промислова палата України відповідно до п. 5.4 Порядку застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року № 1044, на підставі поданих документів засвідчила КП «Компанія «Вода Донбасу» настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України обставини непереборної сили тривали та дату закінчення їх терміну встановити було неможливо (а.с. 27-28).

Листом від 17 лютого 2015 року № 17/199 КП «Компанія «Вода Донбасу» повідомило СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС про те, що у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області ним отримані сертифікати про настання обставин непереборної сили від 25 листопада 2014 року № 5270/05-4 та № 5268/05-4, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, а також продовження граничного строку подачі податкових декларацій.

До листа, адресованого відповідачу, позивач додав копії сертифікатів (висновків) Торгово-промислової палати України (а.с. 24).

Вказаний лист отриманий СДІП з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС 03 березня 2015 року, про що посадовою особою відповідача зроблена відповідна відмітка на примірнику заяви (а.с. 24).

04 вересня 2015 року СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-35-11, згідно з якою станом на 31 серпня 2015 року за позивачем обліковувалась недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 3 934 566,55 грн. за відсутності штрафів та пені (а.с. 29).

Відповідачем надана картка особового рахунку КП «Компанія «Вода Донбасу» за платежем код класифікації доходів бюджету 71010000, сформована за період з 06 жовтня 2014 року по 31 грудня 2015 року (а.с. 97-192).

Картка особового рахунку позивача за платежем 71010000 свідчить про наступне.

Станом на 06 жовтня 2014 року за КП «Компанія «Вода Донбасу» обліковувалась переплата зі сплати єдиного внеску в розмірі 324 088,26 грн.; позивачем нарахований єдиний внесок в розмірі 464 704,29 грн., внаслідок чого у позивача виникла недоїмка у розмірі 140 616,03 грн. (а.с. 97-98, 100).

Починаючи з 06 жовтня 2014 року за КП «Компанія «Вода Донбасу» постійно обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмка), здійснювалося нарахування єдиного внеску та мала місце його часткова сплата.

Внаслідок цього станом на 31 серпня 2015 року за позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 3 934 566,55 грн. (недоїмка за відсутності штрафів та пені) (а.с. 133-134).

Ухвалами від 28 грудня 2015 року та від 28 січня 2016 року суд витребовував у відповідача розрахунок суми недоїмки з відображенням підстав та періодів, за які вона виникла (а.с. 49, 86).

Витребуваний розрахунок суду не наданий.

За даними позивача сума єдиного внеску, яка вказана у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11, виникла за період з серпня 2014 року по липень 2015 року, про що свідчить довідка КП «Компанія «Вода Донбасу» від 28 січня 2016 року № 12/121 (а.с. 83).

Не погодившись із спірною вимогою, КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України зі скаргою від 25 вересня 2015 року № 03/02/1412, в якій на підставі пп. 8 п. 4 ст. 11 Розділу VIIІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669, п. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464, пп. 20 п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р просило скасувати вимогу СПДІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3 934 566,55 грн. (а.с. 30-32).

27 жовтня 2015 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення № 22562/6/99-99-10-01-07-25 про залишення скарги без розгляду на підставі п. 4.3. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року № 452, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 вересня 2013 року за № 1593/24125 (а.с. 34-35).

Рішення мотивовано тим, що на день подання КП «Компанія «Вода Донбасу» скарги до Державної фіскальної служби України вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників в адміністративному порядку не оскаржувалася.

Рішення Державної фіскальної служби України від 27 жовтня 2015 року № 22562/6/99-99-10-01-07-25 отримане позивачем 05 листопада 2015 року та зареєстроване за вхідним № 4-1111, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на примірнику рішення (а.с. 33).

10 листопада 2015 року КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників зі скаргою № 03/02/1651/1, в якій просило поновити строк на оскарження вимоги СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3 934 566,55 грн. та скасувати вимогу СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 3 934 566,55 грн. (а.с. 35-38).

07 грудня 2015 року Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників прийнято рішення № 26585/10/28-10-10-4-33 про залишення скарги без розгляду на підставі п. 4.3. Порядку розгляду органами доходів і зборів скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу (а.с. 39-42).

Рішення мотивовано тим, що скарга КП «Компанія «Вода Донбасу» подана до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників після спливу граничного строку оскарження.

Рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 07 грудня 2015 року № 26585/10/28-10-10-4-33 отримане позивачем 11 грудня 2015 року та зареєстроване за вхідним № 5-3692-15, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції на примірнику рішення (а.с. 39, 41) та конверт, в якому надіслане поштове відправлення (а.с. 43-44).

Докази, які б спростовували наведені вище обставини, суду не надані.

Доводячи порушення своїх прав і інтересів спірною вимогою та обґрунтовуючи необхідність її скасування, позивач посилався на те, що вимога є виконавчим документом.

Так, 07 вересня 2015 року Державною податковою інспекцією у Волноваському районі Головного управління ДФС у Донецькій області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ю-90-25, відповідно до якої станом на 31 серпня 2015 року у Волноваського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства КП «Компанія «Вода Донбасу» існувала заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 1 169 193,75 грн. (недоїмка, за відсутності штрафів та пені) (а.с. 84).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07 вересня 2015 року № Ю-90-25у була пред'явлена до примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції, за цим виконавчим документом відкрито виконавче провадження ВП № 48895807.

10 грудня 2015 року в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції Вороніною Н.В. у виконавчому провадженні ВП № 48895807 винесена постанова про арешт коштів боржника (а.с. 85).

З урахуванням наведеного позивач стверджував, що сума недоїмки, відображена у вимозі від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11, яка є предметом спору у справі, також може бути стягнута з КП «Компанія «Вода Донбасу» у позасудовому порядку шляхом її звернення до примусового виконання.

З приводу дотримання позивачем строку для звернення до суду із вказаним позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що КП «Компанія «Вода Донбасу» скористалося досудовим порядком оскарження, передбаченим ч. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 07 грудня 2015 року № 26585/10/28-10-10-4-33 про залишення скарги без розгляду КП «Компанія «Вода Донбасу» отримало 11 грудня 2015 року (а.с. 39, 41).

При цьому правова норма, що міститься у ч. 4 ст. 99 КАС України, пов'язує початок перебігу строку звернення до суду з днем, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги (незалежно від того чи розглянув суб'єкт владних повноважень таку скаргу по суті, чи прийняв рішення про залишення її без розгляду).

Таким чином, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом розпочався з 12 грудня 2015 року і сплинув 12 січня 2016 року.

Із вказаним позовом КП «Компанія «Вода Донбасу» звернулося до суду 25 грудня 2015 року (а.с. 4), тобто в межах місячного строку, визначеного ч. 4 ст. 99 КАС України.

Як наслідок правові та фактичні підстави для вирішення судом питання про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду відсутні.

Вирішуючи справу по суті, до спірних правовідносин суд застосовує наведені нижче правові норми.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства, крім іншого, є захист прав, свобод та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, що передбачено ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Закон № 2464 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав наступне.

П. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, що визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464.

Ч. 1 ст. 2 Закону № 2464 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами: законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов'язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску; захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків, що визначено ч. 1 ст. 3 Закону № 2464.

Платники єдиного внеску визначені ст. 4 Закону № 2464.

Так, відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 крім іншого платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені в пункті 1 частини першої цієї статті, є страхувальниками для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої цієї статті.

Права та обов'язки платників єдиного внеску визначені ст. 6 Закону № 2464.

Відповідно до п.п. 4-5 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб; захищати свої права та законні інтереси, а також права та інтереси застрахованих осіб, на користь яких він сплачує єдиний внесок, у тому числі в суді.

П.п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ст. 25 Закону № 2464 регламентовані заходи впливу та стягнення за порушення вимог цього Закону.

Так, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 25 Закону № 2464 положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За правилами ч. 2 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Абз. 2 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно з абз. 3-5 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку, що передбачено абз. 8 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464.

Відповідно до абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно з абз. 10 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у випадках, зазначених в абзаці дев'ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Ч. 5 ст. 25 Закону № 2464 встановлено, що вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Аналіз наведених вище положень Закону № 2464 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зумовлює висновок, що за загальним правило платники єдиного внеску, в тому числі юридичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Орган доходів і зборів (орган Державної фіскальної служби України) наділений повноваженнями у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилати платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Така вимога є виконавчим документом.

Разом з цим 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669).

Закон № 1669 визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Ст. 1 Закону № 1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Ч. ч. 1-3 ст. 11 Закону № 1669 передбачають, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

На підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнений пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Аналіз абз. 1 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 зумовлює висновок, що правові норми, закріплені у цьому пункті, поширюються на платників єдиного внеску, визначених ст. 4 Закону № 2464, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція.

Абз. 1 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 передбачає звільнення таких платників єдиного внеску від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою звільнення платників єдиного внеску, згаданих у абз. 1 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, є заява, подана ними до органу доходів і зборів, про що свідчить абз. 2 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

Крім того, в силу положень абз. 3 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 до платників єдиного внеску, зазначених у абз. 1 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, не застосовується відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені Законом № 2464 за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

При цьому, на відміну від звільнення від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, незастосування до платників єдиного внеску, зазначених в абз. 1 п. 9-3 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, відповідальності, штрафних та фінансових санкцій за невиконання обов'язків платника єдиного внеску законодавець не обумовлював додатковими умовами, зокрема необхідністю подання відповідної заяви.

Суд відзначає, що пп. 8 п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» від 12 серпня 2014 року № 1636-VII (далі - Закон № 1636) внесені зміни до Закону № 2464, а саме розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 доповнено пунктом 9-3 такого змісту:

«9-3 Тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Податкова інформація про суми недоїмки платників єдиного внеску, визначених абзацом першим цього пункту, зберігається та опрацьовується в інформаційних базах контролюючих органів в окремому (позабалансовому) порядку».

Внаслідок цього зміни до Закону № 2464, внесені на підставі пп. «б» пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669, включені до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 як пункт 9-4.

На виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком.

Місто Донецьк включене до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, (пп. 1 п. 1 Переліку).

Предметом спору у справі є вимога СПДІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11, згідно з якою КП «Компанія «Вода Донбасу» зобов'язана була сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску, яка існувала станом на 31 серпня 2015 року.

Судом встановлено, що з моменту державної реєстрації у якості юридичної особи і до 04 грудня 2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» було зареєстроване за адресою: 83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 85.

Як платник єдиного внеску КП «Компанія «Вода Донбасу» перебуває на обліку у СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС.

Наведене зумовлює висновок про належність позивача до категорії платників єдиного внеску, зазначених в абз. 1 п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464.

Отже в силу положень абз. 1-2 п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 КП «Компанія «Вода Донбасу» звільняється від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, в тому числі щодо нарахування та сплати єдиного внеску, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідна заява 05 листопада 2014 року була подана КП «Компанія «Вода Донбасу» до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників не є органом, в якому позивач безпосередньо перебуває на обліку як платник єдиного внеску. Таким органом є СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС.

Разом з цим як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час судового розгляду граничний строк подання відповідної заяви, встановлений абз. 2 п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, ще не сплинув.

Крім того, неможливість виконання КП «Компанія «Вода Донбасу» з 10 червня 2014 року своїх зобов'язань щодо сплати податків та інших обов'язкових платежів внаслідок обставин непереборної сили засвідчена сертифікатами Торгово-промислової палати України, які надані відповідачу 03 березня 2015 року.

Як наслідок, спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 підлягає скасуванню, позовні вимоги в цій частині - задоволенню.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що скасування оспорюваної вимоги є належним та ефективним способом захисту його порушених прав, оскільки остання як виконавчий документ може бути пред'явлена до примусового виконання органами державної виконавчої служби.

Позовні вимоги КП «Компанія «Вода Донбасу» про визнання протиправними дій СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС, які полягали у формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11, задоволенню не підлягають.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що повноваження відповідача щодо надіслання платнику єдиного внеску, який має недоїмку, вимоги про сплату боргу передбачені ст. 25 Закону № 2464.

Ні Закон № 1669, ні інші законодавчі акти не містять заборони щодо формування та надіслання вимог про сплату боргу (недоїмки) на період проведення антитерористичної операції.

Крім того, самі по собі оспорювані дії відповідача правових наслідків для позивача не мають, а тому окремої оцінки суду не потребують. Правові наслідки для позивача має вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04 вересня 2015 № Ю-35-11, яка скасована судом.

З приводу доводів відповідача, які фактично відтворюють зміст роз'яснення Державної фіскальної служби України від 05 грудня 2014 року № 13656/7/99-99-17-03-01-17, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 КАС України законність є одним із принципів здійснення адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись принципом законності, при вирішенні публічно-правового спору між сторонами, суд не застосовує роз'яснення Державної фіскальної служби України від 05 грудня 2014 року № 13656/7/99-99-17-03-01-17, оскільки останнє не є законом чи нормативно-правовим актом.

Щодо можливості застосування до спірних правовідносин п. 28 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911) суд зазначає наступне.

На підставі п. 28 розділу І Закону № 911 виключений підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Закон № 911 набрав чинності з 01 січня 2016 року, що передбачено п. 1 розділу ІІ цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на положення ч. 1 ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного Суду України від лютого 1999 року у справі № 1-7/99 до спірних правовідносин суд не застосовує п. 28 розділу І Закону № 911 як такий, що не має зворотної дії.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд входить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, на користь якого ухвалено судове рішення, документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 59 018,50 грн., про що свідчить платіжне доручення від 24 грудня 2015 року № 1442 (а.с. 3).

Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 59 018,50 грн. підлягають присудженню на користь КП «Компанія «Вода Донбасу» за рахунок бюджетних асигнувань СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. 2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними дій та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити частково.

2. Скасувати вимогу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС від 04 вересня 2015 року № Ю-35-11 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 3 934 566,55 грн.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (ідентифікаційний код 39789047) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (ідентифікаційний код 00191678) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 59 018 (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімнадцять) гривень 50 копійок.

5. Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частина проголошені у судовому засіданні 16 лютого 2016 року.

6. Повний текст постанови виготовлений 19 лютого 2016 року.

7. Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

8. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

9. Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кравченко Т.О.