Справа № 813/387/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Справа № 876/4922/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось в суд з адміністративним позовом до Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 14.01.2015 р. ВП№43929278; визнання протиправною та скасування зазначеної постанови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2014 р. із наданням строку на добровільне виконання до 17.07.2014 р. була відправлена позивачу лише 22.07.2014 р. та отримана позивачем лише 24.07.2014 р. Після поновлення виконавчого провадження постановою від 12.01.2015 р. за наслідками розгляду питань про заміну сторони виконавчого провадження, 20.01.2015 р. позивач самостійно виконав виконавчий документ, а тому примусового виконання рішення не відбувалось.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції відповідач- Галицький ВДВС Львівського міського управління юстиції оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що не зважаючи на невчасне отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий документ не був добровільно виконаний ним у семиденний строк з дати його отримання.

Суд у відповідності до ч.1 ст.41 КАС України відзначає, що коли відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі ( у тому числі у разі неявки осіб, які беруть участь у справі ) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, та цього не заперечують сторони, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/2717/13-ц вирішено стягнути з ПАТ «Фольксбанк» на користь ОСОБА_2 38649,15 грн. коштів, отриманих за недійсним правочином. На виконання цього рішення, 04.06.2014 р. видано виконавчий лист.

Позивач є правонаступником ПАТ «Фольксбанк», що підтверджується п. 1.1. статуту ПАТ «ВіЕс Банк», нова редакція якого зареєстрована 16.12.2013 р.

10.07.2014 р. відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№43929278, якою зобов'язано боржника добровільно виконати виконавчий документ в строк до 17.07.2014 р. Така постанова отримана позивачем 24.07.2014 р. у відповідності до відмітки поштового штемпеля на конверті. Ця обставина сторонами не заперечувалась.

25.07.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про відкладення виконавчих дій. Однак, така постанова винесена не була, заява позивача не задоволена.

30.07.2014 р. позивач звернувся із заявою про зупинення виконавчого провадження. Таке виконавче провадження зупинене постановою від 31.07.2014 р. Виконавче провадження поновлене постановою від 12.01.2015 р. Виконавчий документ виконаний позивачем 20.01.2015 р. ПАТ «ВіЕС Банк» самостійно перераховано на депозитний рахунок Галицького ВДВС ЛМУЮ 38649,15 грн. та 85,87 грн. витрат на проведення виконавчих дій, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

14.01.2015 р. відповідачем винесено оскаржувану постанову про стягнення з позивача виконавчого збору.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини 4 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Отже, у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

У разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України 1963 року, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця особами, які не є учасниками виконавчого провадження така скарга підлягає розгляду відповідно до ст. 181 КАС України.

Оскільки у справі, яка переглядається, ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до суду з позовом про визнання неправомірними дій та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, а виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Виноградівським районним судом 04.06.2014 року за рішеннм суду прийнятим після 18.03.2004 року ухваленого за правилами ЦПК України про стягнення з ПАТ «Фольксбанк» на користь ОСОБА_2 38649,15 грн коштів, отриманих за недійсним правочином, то така справа має розглядатися судом за правилами цивільного судочинства.

Наведена правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду України у справі №6-2850цс15 від 13.01.2016 року, яку у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України мають враховувати суди загальної юрисдикції під час застосування відповідних норм права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі

За правилами ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи й відповідно до частин 3, 4 ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та закриття провадження у справі.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. ст. 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції частково задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 року у справі № 813/387/15 скасувати та закрити провадження у даній адміністративній справі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 24.02.2016 р.