Справа № 338/1687/14-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/9626/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області на постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправною відмову управління Пенсійного Фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області в перерахунку пенсії з урахуванням пільгового стажу; зобов'язати відповідача зарахувати в пільговому обчисленні (зарахувавши кожний рік роботи за один рік і шість місяців) період роботи з 12.03.1972 року по 15.12.1973 року, з 18.02.1975 року по 22.01.1977 року, з 18.03.1980 року по 01.01.1984 року, з 02.01.1984 року по 31.12.1994 року, з 02.01.1995 року по 01.01.1999 року, з 02.01.1999 року по 25.03.1999 року, з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 15.11.2005 року, як трудовий стаж в районах Крайньої Півночі, та зобов'язати зробити перерахунок та виплатити йому пенсію з врахуванням пільгового обчислення стажу з грудня 2004 року до моменту призначення пенсії.

Постановою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2015 року адміністративний позов задоволено частково: зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1, зарахувавши в пільговому обчисленні період роботи з 18.03.1980 року по 01.01.1984 року, з 02.01.1984 року по 31.12.1994 року, з 02.01.1995 року по 01.01.1999 року, з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 15.11.2005 року, як трудовий стаж в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі та в районах Крайньої Півночі, зарахувавши один рік роботи за один рік шість місяців і зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області зробити перерахунок пенсії, що виплачується ОСОБА_1 з врахуванням пільгового стажу з 30 квітня 2014 року.

Відповідач - управління Пенсійного Фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської області постанову суду першої інстанції оскаржив, подавши апеляційну скаргу. Зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що обов'язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості. До заяви ОСОБА_1 не було додано необхідних підтверджуючих документів, а саме - письмових договорів про роботу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, тому немає правових підстав для обчислення позивачу стажу роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі в кратному розмірі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що період роботи позивача з 18.03.1980 року по 01.01.1984 року, з 02.01.1984 року по 31.12.1994 року, з 02.01.1995 року по 01.01.1999 року, з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 15.11.2005 року в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, тому відповідачем було безпідставно відмовлено позивачеві у врахуванні його періоду роботи до пільгового стажу.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 12.03.1972 року по 15.12.1973 року, з 18.02.1975 року по 22.01.1977 року, з 18.03.1980 року по 01.01.1984 року, з 02.01.1984 року по 31.12.1994 року, з 02.01.1995 року по 01.01.1999 року, з 02.01.1999 року по 25.03.1999 року, з 26.03.1999 року по 31.12.2001 року, з 01.01.2002 року по 15.11.2005 року працював вахтово-експедиційним методом в місцевостях, які відповідно постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 року № 1029 відносяться до районів Крайньої Півночі та місцевості прирівняної до районів Крайньої Півночі.

Крім того, характер роботи саме, вахтово-експедиційним методом в районах Крайньої Півночі, позивач ОСОБА_1 визначає, про, що зазначає у своїй позовній заяві

За правилами абзаців першого та другого пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року. Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі»(далі - Указ від 10 лютого 1960 року), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі (далі - постанова № 148), Указу від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг на осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і у місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ від 26 вересня 1967 року).

Указом від 10 лютого 1960 року передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4).

Статтею 5 цього Указу встановлено надання додаткових пільг, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п'ять років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Аналогічні умови щодо застосування пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, передбачені й Інструкцією про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженою постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16 грудня 1967 року № 530/П-28.

Абзацом першим пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров'я СРСР від 31 грудня 1987 року № 794/33-82 встановлено, що працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, з врахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26 вересня 1967 року.

Таким чином, пільги передбачені статтею 5 Указу від 10 лютого 1960 року, в тому числі зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються на працівників, що працювали вахтовим методом.

З огляду на викладене, на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10 лютого 1960 року, а додаткові пільги, передбачені статтею 5, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі №338/1079/14-а, яка відповідно до ст. 244-2 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального права, а тому постанову суду першої інстанції необхідно скасувати і винести нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.41, ч. 3 ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Богородчанському районі Івано-Франківської задовольнити.

Постанову Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року у справі № 338/1687/14-а скасувати і прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий суддя Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Постанова складена в повному обсязі 19.02.2016 року