Справа № 2а-1124/12/0970
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/16671/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Сороки М.О.,
Смоковича М.І.,
Чумаченко Т.А.,

провівши попередній розгляд адміністративної справи за позовом ТОВ «Вудгофф» до Івано-Франківської митниці Державної митної служби про визнання протиправним та скасування рішення, за касаційною скаргою Івано-Франківської митниці Державної митної служби на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ТОВ «Вудгофф» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просило скасувати рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби

№ 206000003/2012/000924/1 від 23.03.2012.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Івано - Франківської митниці Державної митної служби № 206000003/2012/000924/1 від 23.03.2012.

У касаційній скарзі Івано-Франківська митниця Державної митної служби, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 10.01.2012 ТОВ «Вудгофф» укладено контракт № 09 з юридичною особою нерезидентом - нідерландською фірмою «Shils BV», згідно з яким позивачем придбано суміші для відгодівлі тварин за цінами, вказаними у прайс-листі компанії продавця, відповідно до рахунку фактури (інвойс) компанії продавця у кількості 20000 кг., на загальну суму 141000 Євро.

Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару позивач подав до митного органу декларацію митної вартості товару № 206060000/2012/002067 від 21.03.2012, вантажну митну декларацію № 20606/01/2012/000010 від 28.02.2012, облікову картку суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності за, накладну СМR за № 80252867 від 06.03.2012, рахунок-фактуру (інвойс) № 196756 від 22.02.2012, пакувальний лист № 196756 від 22.02.2012, зовнішньоекономічний контракт № 09 від 10.01.2012, доповнення до контракту № 01 від 23.02.2012, сертифікат про походження товару невизначеної форми № S АЕ65 від 29.02.2012, сертифікат якості 196756 від 29.02.2012, акт про проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів б/н від 12.03.2012, акт про прийняття-передавання товарів на зберігання під митним контролем, ветеринарні свідоцтва форми 1, 2 від 13.02.2012, копію вантажної митної декларації іноземної країни від 06.03.2012, відомості про дотримання вимог законодавства щодо здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару, реєстраційне посвідчення про державну реєстрацію ветеринарних препаратів, кормових добавок, префіксів та готових кормів від 29.05.2008. Митна вартість товару визначена за методом № 1 - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

За наявності сумніву щодо заявленої позивачем митної вартості товару, відповідач у відповідності до пункту 11 Порядку № 1766 запросив додаткові документи: прайс-листи фірми виробника, висновок про якісні та вартісні характеристики товарів.

На виконання вказаної вимоги декларантом 22.03.2012 надано прайс-лист від фірми виробника «Shils BV» за березень 2012 року, а 23.03.2012 - висновок експерта про якісні та вартісні характеристики товару.

23.03.2012 Івано-Франківською митницею прийнято рішення про визначення митної вартості товарів № 206000003/2012/000925/1, яким визначено митну вартість товару за резервним (6) методом та збільшено митну вартість товару з 0,81 Євро до 0,97 Євро за 1 кг. імпортованого товару.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем до митного органу надані усі необхідні документи на підтвердження заявленої вартості товару за ціною договору, щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до статті 249 чинного на час спірних правовідносин Митного кодексу України (далі - МК) митна вартість товарів, які переміщуються громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування податків і зборів визначається на підставі заяви власника цих товарів чи уповноваженої ним особи за умови надання підтверджувальних документів (товарних чеків, ярликів тощо), які можна ідентифікувати з наявними товарами. При визначенні митної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

За відсутності таких підтверджень або у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відомостей стосовно заявленої вартості митні органи визначають митну вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари та відповідно до вимог цього Кодексу.

За змістом статті 266 МК визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1 згідно з положеннями статті 267 цього Кодексу, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, відповідно до вимог статей 268 і 269 цього Кодексу за основу може братися або ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному з продавцем покупцю відповідно до вимог статті 271, або обчислена відповідно до вимог статті 272 цього Кодексу вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень Порядку здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 339 від 09.04.2008, та Порядку № 1766, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

Зі змісту пункту 14 Порядку № 1766 та частини 4 статті 266 МК вбачається, що позивач не зобов'язаний надавати повний перелік документів, визначених пунктом 11 зазначеного Порядку. При цьому витребування таких документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Відповідач не надав докази на підтвердження того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

У разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару, він відповідно до вимог статті 266 МК зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав дійти висновку щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів, при цьому кожний наступний метод застосовується у разі неможливості застосування попереднього із наведенням відповідних аргументів.

У випадку, якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

З урахуванням вищевикладеного, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Івано - Франківської митниці Державної митної служби № 206000003/2012/000924/1 від 23.03.2012 про застосування одразу шостого (резервного) методу визначення митної вартості товару без послідовного застосування попередніх п'яти, як це встановлено частиною п'ятою статті 266 МК, за відсутності будь-якого обґрунтування неможливості їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України також погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій і доводи касаційної скарги його не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного суду України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної митної служби - відхилити, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: