Справа № 825/26/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/26/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

при секретарі - Пушенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11.01.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської обласної державної адміністрації та просить визнати бездіяльність відповідача в частині невидачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та вкладки до нього, на підставі довідки МСЕК, у (місячний термін з дня подання документів); зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та вкладки до нього, згідно довідки МСЕК № 1 сер. АВА № 018279 від 16.09.2015; зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію подати, у встановлений судом строк, звіт про виконання судового рішення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що у нього є захворювання, яке виникло внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та призвело до інвалідності, що підтверджується експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 24.07.2015 № 3814 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 16.09.2015. Відповідно до ст. 65закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Постанови КМУ № 51 від 20 січня 1997р. «Про порядок видачі посвідчень особам які, постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач має право на отримання посвідчення особи яка, постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) та на пільги передбачені ст. 19-20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, вважає, протиправною бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації в частині невидачі йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього.

Представник позивача в письмовому клопотанні просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 24), про причини неявки не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за наявних в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що 01.08.2006 року ОСОБА_1 було видано дублікат посвідчення серії НОМЕР_1 громадянина, яка постійно проживає, або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4). Відповідно до цього посвідчення ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років (а.с. 27).

Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 24.07.2015 № 433 встановлено, що ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.12).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВА № 018279 від 11.03.2015 ОСОБА_1 присвоєно ІII групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС - безстроково (а.с.11).

ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області за видачею їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього.

Листом від 06.10.2015 № 05-17/3943 Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області повідомило позивача про те, що 25.09.2015 року документи позивача були надані Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації. За результатами розгляду документів було відмовлено позивачу у видачі посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього на підставі того, що Законом України від 28.12.2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно з яким абзац п'ятий частини другої статті 2 виключено, та Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - статтю 2 виключено. (а.с.14).

Позивач звернувся із заявою та пакетом документів до Чернігівської обласної державної адміністрації, в якій просив, видати йому посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Листом від 30.11.2015 № 10-11/11986 Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації повідомив позивача про відсутність підстав для видачі ОСОБА_1. відповідного посвідчення, оскільки з 01.01.2015 смт.Замглай Ріпкинського району Чернігівської області, де проживає позивач, не відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю (а.с.13).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до абзацу 5 частини 2 статті 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка діяла до 01.01.2015, було передбачено, що зона посиленого радіоекологічного контролю - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 1,0 до 5,0 Кі/кв. км, або стронцію від 0,02 до 0,15 Кі/кв. км, або плутонію від 0,005 до 0,01 Кі/кв. км за умови, що розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів перевищує 0,5 мЗв (0,05 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Однак, з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", на підставі якого із Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виключено абзац п'ятий частини другої статті 2, якою визначалася зона посиленого радіоекологічного контролю як категорія зон радіоактивно забруднених територій.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

В силу статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, для встановлення пільг і компенсацій визначаються такими категоріями осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та належать до категорії 1.

Таким чином, позивач до 1 січня 1993 року, не менше чотирьох років, проживав у зоні радіоактивно забруднених територій - зоні посиленого радіологічного контролю, що підтверджується, наявним посвідченням особи, постраждалої від Чорнобильської катастрофи (4 категорії). ОСОБА_1 має захворювання, пов'язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, яке згідно з висновком МСЕК виникло внаслідок дії іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому, виключення з тексту Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» положень про категоризацію зон радіоактивно забруднених територій і зону посиленого радіоекологічного контролю не може позбавити позивача гарантованого державою, відповідно до статті 13 вказаного Закону, права на охорону життя і здоров'я та соціального захисту.

Отже, з системного аналізу положень пункту 2 частини 1 статті 9, пункту 4 частини 1 статті 11 та статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що будь-яка особа з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо якої встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, належить до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Згідно із ч. 1, 3, 4 ст. 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, положенням пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 (далі - Порядок №51) встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом №796-XII, іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 3 Порядку №51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А.

До посвідчення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, додається вкладка за встановленим зразком.

Зазначене посвідчення без вкладки з 01.01.1997 вважається не дійсним.

Видача посвідчень провадиться, зокрема, потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання

Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення (пункт 10 Порядку №51).

Виходячи з наведеного, а саме з того, що відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач не менш як чотири роки до 1 січня 1993 року проживав у зоні радіоактивно забруднених територій - зоні посиленого радіологічного контролю, висновком Медико-соціальної експертизи встановлено причинний зв'язок між інвалідністю позивача та Чорнобильською катастрофою, отже ОСОБА_1 належить до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та має право на отримання відповідного посвідчення. Однак, відповідачем, у порушення Порядку №51, у місячний строк рішення щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього не приймалось та відповідне посвідчення із вкладкою до нього не видавалось.

При цьому, під бездіяльністю суб'єкта владних повноважень слід розуміти пасивну поведінку суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Отже, Чернігівською обласною державною адміністрацією при невидачі ОСОБА_1 у місячний термін посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього було допущено саме протиправну бездіяльність.

Суд приходить до висновку про те, що посилання Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації на внесення змін до Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2015 року відповідно до Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», згідно з якими виключено абзац п'ятий частини другої статті 2, що визначав зону посиленого радіоекологічного контролю до якої відносився населений пункт смт. Замглай, Ріпкинського району, є протиправними, оскільки захворювання позивача, внаслідок якого йому встановлено другу групу інвалідності пов'язано з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, а виключення категоризації зон радіоактивно забруднених територій і зону посиленого радіоекологічного контролю не може позбавити позивача права на соціальний захист.

Як свідчать наведені вище норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51 обов'язок щодо видачі посвідчення лежить на обласній державній адміністрації, за місцем проживання заявника, а тому суд приходить до висновку, що саме Чернігівська обласна державна адміністрація здійснює видачу дублікатів посвідчень особам постраждалим від Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Таким чином, позовні вимоги про зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 дублікат посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1 з вкладкою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У судовій практиці Європейського Суду з прав людини закріплено принцип "належного урядування", який передбачає, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах: "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy[GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000-І; "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-ХІІ; "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 08.04.2008 і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15.09.2009).

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункт 73).

З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58, ECHR 2002-VIII).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункт 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincovd and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява №32457/05, пункт 40, від 13.12.2007 та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, пункт 67, від 11.06.2009).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача щодо визнання бездіяльності Чернігівської обласної державної адміністрації в частині невидачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та вкладки до нього та зобов'язання відповідача видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та вкладки до нього, згідно довідки МСЕК № 1 сер. АВА № 018279 від 16.09.2015 року.

Щодо вимог про зобов'язання Чернігівської обласної державної адміністрації подати, у встановлений судом строк, звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 267 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду складається з вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин.

При цьому, в резолютивній частині постанови суду, крім: висновку суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновку суду по суті вимог; розподілу судових витрат; інших правових наслідків ухваленого рішення; строку і порядку набрання постановою законної сили та її оскарження, зазначається встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю та останній звернувся із заявою про надання звіту про виконання судового рішення до прийняття такого рішення, тому наявні всі підстави для зобов'язання суб'єкта владних повноважень - Чернігівської обласної державної адміністрації у місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/26/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати бездіяльність Чернігівської обласної державної адміністрації в частині не видачі ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та вкладки до нього, на підставі довідки МСЕК.

Зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію видати ОСОБА_1 посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та вкладки до нього, згідно довідки МСЕК № 1 сер. АВА № 018279 від 16.09.2015.

Зобов'язати Чернігівську обласну державну адміністрацію у місячний строк, з дня набрання законної сили постановою суду у справі № 825/26/16, подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Присудити здійснені ОСОБА_1 (15005, АДРЕСА_1) судові витрати в розмірі 974,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської обласної державної адміністрації (14000, м. Чернігів, вул.. Шевченка, 7).

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя підпис О.В. Кашпур