Справа № 815/6277/15
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 815/6277/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Єщенка О.В.
судді - Потапчука В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Евгенії Валеріївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_6, на стороні відповідача - ОСОБА_7, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 31.12.2013 року №9715893, -

встановиЛА:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Евгенії Валеріївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_6, на стороні відповідача - ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення від 31.12.2013 року №9715893.

Суд першої інстанції своєю постановою від 15 грудня 2015 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Евгенії Валеріївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_6, на стороні відповідача - ОСОБА_7, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 31.12.2013 року №9715893- відмовив повністю.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_4 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, або у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянта в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена відповідним Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 22 червня 2011 року № 703 (Далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводить в тому числі орган державної реєстрації прав. Орган державної реєстрації прав проводить, в тому числі державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Згідно п. 4 Порядку у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення.

Пунктом 6 Порядку встановлено, що Державна реєстрація прав, надання відмови в ній проводяться у строк, що не перевищує 14 робочих днів з моменту прийняття заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (далі - заява про державну реєстрацію), крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 7 Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п. 10 Порядку).

Документи, необхідні для проведення державної реєстрації, що подані з порушенням вимог, установлених законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами, є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію або відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а не для відмови в прийнятті заяви про державну реєстрацію (п. 11 Порядку).

Пунктом 12 Порядку встановлено, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Відповідно до п.п. 16, 17 Порядку за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації. На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об'єкта нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор відкриває розділ у Державному реєстрі прав, реєстраційну справу та присвоює реєстраційний номер такому об'єкту.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до Державного реєстру прав (п. 18 Порядку).

Пунктом 12 Порядку визначено, що Державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, в тому числі право власності на нерухоме майно

У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення (Стаття 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно п. 27 Порядку встановлено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є в тому числі укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.

З матеріалів справи вбачається, що 30.12.2013 року ОСОБА_7 звернувся із відповідною заявою до Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області щодо проведення реєстрації права власності на 1/2 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. До заяви ОСОБА_7, на підтвердження виникнення права власності на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 надав, в тому числі договір купівлі продажу від 13 грудня 1988 року, який було укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, згідно якого, ОСОБА_8 продала ОСОБА_7 1/2 частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями, що знаходиться в м. Одесі по АДРЕСА_1. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 4-4055. Окрім того, вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Відтак, ОСОБА_7 було надано відповідачу всі необхідні докази на підтвердження виникнення в нього права власності на нерухоме майно - домоволодіння по АДРЕСА_1 та таке право підлягало реєстрації відповідачем.

Окрім того, позивачем не було надано будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності або нікчемності вказаного договору купівлі-продажу. В свою чергу, мати позивачки ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 залишила позивачу спадщину у вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 13.12.2014 року, тобто після укладення договору купівлі-продажу майна з ОСОБА_7

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Державний реєстратор реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Евгенія Валеріївна, приймаючи рішення від 31.12.2013 року №9715893 про державну реєстрацію права власності на 1/2 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 діяв відповідно до приписів чинного на той час законодавства та в межах компетенції, у зв'язку з чим у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Мидляр Евгенії Валеріївни, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: на стороні позивача - ОСОБА_6, на стороні відповідача - ОСОБА_7, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Одеського міського управління юстиції Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення від 31.12.2013 року №9715893, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя О.В. Єщенко
суддя В.О. Потапчук