Справа № 335/10909/15-а (2-а/335/272/2015)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2016 року справа № 335/10909/15-а (2-а/335/272/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Коршуна А.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні йому пенсії за віком з 2 серпня 2015 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 2 серпня 2015 р. із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, зобов'язавши відповідача призначити позивачу зазначену пенсію, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком з 2 серпня 2015 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на загальних підставах з 2 серпня 2015 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач звернувся в 2005 році до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Натомість звернення позивача до пенсійного органу у 2015 році з заявою про призначення пенсії згідно ЗУ 1058, є першим звернення особи до пенсійного органу, оскільки попередня заява стосувалася призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за іншим законом, а не за законом №1058. За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган під час розгляду заяви позивача у 2015 році підстав для застосування статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не було. Посилається на правову позицію ВСУ щодо розгляду подібних справ, яка викладена в постанові від 31.03.2015 року справа № 21-612а14.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління Пенсійного фонду України в м. Орджонікідзе Дніпропетровської області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачу вже була призначена пенсія за віком, але зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка й має відповідну назву «Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення». Зазначає, що позивачу з 02.08.2005 року вже була призначена пенсія за віком відповідно до ЗУ №1058 із зменшенням пенсійного віку на 10 років як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розглянувши заяву позивача від 02.09.2015 року, пенсійний орган надіслав відповідь про відмову у призначенні пенсії на тій підставі, що пенсія за віком вже призначена позивачу 02.08.2005 року. Зазначає, порядок і підстави призначення пенсії позивачу у 2005 році застосовувалися такі, які передбачені ЗУ №1058. Позивачу вже призначена пенсія за віком у 2005 році, але з зниженням пенсійного віку, яка й мала відповідну назву «Умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення». Тому позивач не має права на ще одне призначення пенсії, крім того чинне законодавство не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Будь-який перехід з одного виду пенсії на інший після первинного призначення буде здійснюватися як переведення з одного виду пенсії на інший. Вимога позивача призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком є безпідставною т. я. законодавство передбачає застосування такого показника середньої заробітної плати лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Вказує, що посилання суду першої інстанції на постанову ВСУ від 31.03.2015 року справа № 21-612а14, як на подібну справу, є безпідставним, т.я. ВСУ розглянув зазначену справу за іншими правовідносинами, зокрема, предметом перегляду було переведення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на пенсію за віком. А у даній справі предметом спору є призначення одного й того ж самого виду пенсії, тобто пенсії за віком згідно ЗУ № 1058.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) з 2 серпня 2005 року. Дана обставина підтверджується відповідним протоколом УПФУ про призначення пенсії від 4 жовтня 2005 року № 516089, пенсійним посвідченням, заявою про призначення пенсії.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Матеріалами справи підтверджено, що Листом від 21 вересня 2015 р. за № 189/Ф-9 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що позивачеві з 2 серпня 2005 р. вже було призначено пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 25, 27, 40 цього Закону позивачеві і було розраховано пенсію.

Матеріалами справи також підтверджено, що після призначення пенсії в 2005 році позивач продовжував працювати. При цьому, 2 вересня 2015 р. позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, в якій просив здійснити розрахунок розміру пенсії з 1 вересня 2015 р. відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.

Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, дійшов висновку, що на загальних підставах пенсія позивачу не була призначена, таке право виникло лише в 2015 році, тому задовольнив позов. Натомість, з таким висновком колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися, виходячи з наступного.

Статтею 10 (ч.1) Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. При цьому частина 2 цієї статті, визначає, що особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Як підтверджено матеріалами справи, позивачу вже була призначена пенсія за віком, але зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка має відповідну назву «Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення».

Отже, позивачу з 02.08.2005 року вже була призначена пенсія за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням пенсійного віку на 10 років як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Розглянувши заяву позивача від 02.09.2015 року, пенсійний орган надіслав відповідь про відмову у призначенні пенсії на тій підставі, що пенсія за віком вже призначена позивачу 02.08.2005 року. На думку колегії суддів апеляційної інстанції така відмова є правомірною.

Матеріалами справи підтверджено, що порядок і підстави призначення пенсії позивачу у 2005 році застосовувалися саме такі, які передбачені ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№1058). Отже, Позивачу вже була призначена пенсія за віком у 2005 році, але з зниженням пенсійного віку, яка й мала відповідну назву «Умови надання пенсії за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення».

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Таким чином, позивач не має права на ще одне призначення пенсії.

При цьому слід зазначити, що будь-який перехід з одного виду пенсії на інший після первинного призначення буде здійснюватися як переведення з одного виду пенсії на інший.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, вимога позивача призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком є безпідставною т. я. законодавство передбачає застосування такого показника середньої заробітної плати лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

Слід зазначити, що що посилання суду першої інстанції на постанову ВСУ від 31.03.2015 року справа № 21-612а14, як на подібну справу, є безпідставним, т.я. ВСУ розглянув зазначену справу за іншими правовідносинами, зокрема, предметом перегляду було переведення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на пенсію за віком. А у даній справі предметом спору є призначення одного й того ж самого виду пенсії, тобто пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№ 1058).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не повно встановлені обставини справи у зв'язку з чим надана не правильна юридична оцінка, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова суду першої інстанції прийнята в скороченому провадженні. В силу ч.9, 10 ст. 183-2 КАС України, постанова прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточно. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним та оскарженню не підлягає.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя - задовольнити.

Постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: А.О. Коршун