Справа № 810/290/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року (17:20) м. Київ 810/290/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., за участю секретаря судового засідання Касьянової О.В., представника позивача Оліної О. М., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11.02.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі у розмірі 9 843,8 грн., в тому числі за основним платежем - 7 875,0 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 1 968,8 грн. та № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 10 602,97 грн., в тому числі за основним платежем - 8 482,37 грн. та штрафних (фінансових) санкцій на суму 2 120,6 грн.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, по взаємовідносинам з контрагентами ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг», оскільки реальність господарських операцій з вказаними суб'єктами господарювання підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які були надані до перевірки, а чинне законодавство не ставить право добросовісного покупця - платника податку на формування податкових вигод за фактично вчиненою операцією в залежність від дотримання вимог податкового законодавства постачальниками, або їх контрагентами.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях до позову.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки у судове засідання не повідомив, документів, які були витребувані ухвалою від 01 лютого 2016 року, та заперечень на позов суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

На підставі ч. 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту» зареєстровано як юридичну особу 06.04.1998 року, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У період з 05.12.2013 року по 21.01.2014 року Ірпінською об'єднаною Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів у Київській області, правонаступником якої є Ірпінська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області, була проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові засоби індивідуального захисту" з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт від 27.01.2014 року №55/22-4/25585987.

Під час перевірки податковим органом зроблено висновок про порушення позивачем, крім іншого:

- п.44.1 ст.44, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 319037 грн., в т.ч. по періодам: за 3 квартал 2011 року на суму 10107 грн., за 4 квартал 2011 року на суму 77524 грн., за 1 квартал 2012 року на суму 2454 грн., за 2 квартал 2012 року на суму 123748 грн., за 3 квартал 2012 року на суму 97329 грн., за 4 квартал 2012 року на суму 7875 грн..;

- п.198.2 (з урахуванням пункту 187.9 статті 187), 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 238626 грн., в т.ч. по періодам: за липень 2011р. на суму 5793 грн., за жовтень 2011р. на суму 7190 грн., за листопад 2011р. на суму 863 грн., за грудень 2011р. на суму 4324 грн., за січень 2012р. на суму 2338 грн., за квітень 2012р. на суму 31142 грн., за травень 2012р. на суму 53078 грн., за червень 2012р. на суму 60078 грн., за липень 2012р. на суму 65340 грн., за серпень 2012р. на суму 788 грн., за жовтень 2012р. на суму 192 грн., за листопад 2012р. на суму 3750 грн., за грудень 2012р. на суму 3750 грн.

Як вбачається з акта перевірки, висновок податкового органу про порушення позивачем зазначених вище статей Податкового кодексу України, в частині взаємовідносин позивача з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг», ґрунтується на аналізі довідки №90/22-02/32019384, складеної ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міндоходів Донецької області 28.08.2013 «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Спец-Контакт» () щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Венера Інвест» () за період листопад-грудень 2012 року», та акта від 11.10.2013 № 385/3-22-08-35791183 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Техно-торг» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за 2012 рік», складеного ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

З огляду на вказане, відповідач під час перевірки позивача не взяв до уваги первинні бухгалтерські документи по операціям із ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг», що призвело до встановлення відповідачем порушень формування позивачем податкового кредиту по податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

На підставі акта перевірки відповідачем 11 лютого 2014 року були винесені наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 376888,50грн., в тому числі за основним платежем - 319037,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - на суму 57851,50 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 298282,50 грн., у тому числі за основним платежем - 238626,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції на суму 59656,50 грн.

Судом встановлено, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2014 у справі № 810/1862/14 визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 11.02.2014 року № - в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 367 044, 72 грн., із яких - 311 162,00 грн. основний платіж, 55 882,72 грн. - сума штрафних (фінансових) санкцій, та № - в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 287 679,53 грн., у тому числі за основним платежем - 230 143,63 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 57 535,90 грн.

Вказана постанова суду першої інстанції залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2014р. та згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2014 року № К/800/51660/14 є остаточним рішенням у даній справі.

У той же час позивач, вважаючи, що наведені податкові повідомлення - рішення прийняті на підставі неправомірного застосуванням норм законодавства України і в частині збільшення суми грошового зобов'язання з операцій, здійснених з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг», звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів / послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України у цьому розділі об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

П.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Відповідно до п. 138.6 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи первинні документи бухгалтерського та податкового обліку є належним доказом здійснення позивачем господарської діяльності з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг» та підставою для відображення сум за угодами в податковому обліку.

Судом встановлено, що фактично висновок податкового органу про заниження податкового кредиту та завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, за результатом здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг» ґрунтується на фіктивності цих господарських операцій, реальність проведення яких не підтверджена первинною документацією, зокрема, посилаючись при цьому на матеріали перевірок щодо зазначених контрагентів позивача, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 р. № 88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, суд приходить до висновку, що договори, видаткові і податкові накладні, рахунки є первинними документами, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між суб'єктами господарювання.

Таким чином, з урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Абзацом 4 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. N 996-XIV встановлено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Отже, фактично здійснена господарська операція характеризується тим, що остання призводить до настання реальних змін майнового стану платника податків.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11 про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Суд зазначає, що спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ «Спец-Контакт» та ТОВ «Техно-торг», їх реальність безпосередньо підтверджується наявними в матеріалах справи документами, які в своїй сукупності свідчать про вчинення господарських операцій, виникнення об'єктів оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість, понесення позивачем певних витрат, які підлягають врахуванню при визначенні об'єктів оподаткування зазначеними податками.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі усної домовленості позивач за видатковими накладними № 563 від 29.11.2012 та № 586 від 12.12.2012 придбав у ТОВ «Спец-Контакт» респіратори Лепесток в кількості 30 000 шт. на загальну суму 45 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 7 500,00 грн.

Наведений товар супроводжувався позитивним висновком державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 05.03.02-04/51173 від 29.05.2012 р., декларацією про відповідність засобу індивідуального захисту вимогам технічного регламенту засобів індивідуального захисту від 28.04.2012 р. № UA.TR.005.D.10304-12 та сертифікатом перевірки типу.

Доставка товару здійснювалась фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 на підставі укладеного з позивачем договору № 01/1 від 03.01.2012, та товарно-транспортних накладних № PRZ00000948 від 29.11.2012 та № PRZ00001013 від 12.12.2012.

Оплата отриманого товару відбулась шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку статті 601 ЦК України, що оформлено актом взаємозаліку від 31.03.2013р., копія якого разом із бухгалтерською довідкою та актами звірки взаєморозрахунків залучені до матеріалів справи.

За настанням першої події постачальником було складено податкові накладні № 563 від 29.11.2012 та № 586 від 12.12.2012, які позивач відобразив у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за листопад та грудень 2012 року, а суми податку на додану вартість згідно додатків № 5 до податкових декларацій з ПДВ за вказані періоди включив до податкового кредиту.

Право ТОВ «Спец-Контакт» на складання податкових накладних підтверджується роздруківкою інформації з офіційного сайту Державної фіскальної служби України, згідно якої ТОВ «Спец-Контакт» зареєстровано як платник податку на додану вартість 09 серпня 2002 року і така реєстрація не анульована.

Залучені до матеріалів справи копії вищевказаних податкових накладних свідчать про їх відповідність вимогам, встановленим статтею 201 Податкового кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що отриманий у ТОВ «Спец-Контакт» товар був використаний в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а саме - був реалізований іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується належним чином засвідченими копіями видаткових накладних і довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та податковими накладними, відображеними позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, додатках № 5 до відповідних податкових декларацій з податку на додану вартість (а. с. 51-66).

На кожне переміщення товару позивачем додатково оформлювались прибуткові та видаткові ордери, копії яких є в матеріалах справи (а. с. 94-102).

При цьому ціна подальшої реалізації респіраторів є вищою за ціну їх придбання, що свідчить про досягнення позивачем позитивного економічного ефекту від господарських операцій.

Отже, матеріали справи свідчать, що господарські операції з ТОВ «Спец-Контакт» пов'язані з господарською діяльністю позивача, мають реальний характер та засвідчені оформленими у відповідності до вимог законодавства первинними документами, у той час як висновок податкового органу про нереальність таких операцій, всупереч того, що оцінці підлягають відносини, які відбулись безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, ґрунтується на податковій інформації про не підтвердження реальності здійснення господарських відносин ТОВ «Спец-Контакт» із його контрагентом - ТОВ «Венера Інвест».

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «Спец-Контакт» та правомірність віднесення позивачем витрат, пов'язаних з придбанням товарів у цього контрагента до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

З аналогічних підстав суд відхиляє доводи відповідача про неправомірне віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених іншому постачальнику - ТОВ «Техно-торг».

Так, судом встановлено, що за видатковими накладними № 24799 від 30.08.2012 та № 30164 від 24.10.2012 додаються) позивач придбав у ТОВ «Техно-торг» комп'ютерне обладнання на загальну суму 5 878,40 грн. в т.ч. ПДВ 979,73 грн.

Суми податку на додану вартість за виписаними постачальником податковими накладними № 3838 від 29.08.2012 та № 1643 від 24.10.2012, які відображені у реєстрах отриманих податкових накладних та відповідають даним додатку № 5 до податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень, жовтень 2012 року, віднесені до сум податкового кредиту відповідних періодів.

Копії вказаних податкових накладних знаходяться в матеріалах справи та свідчать про їх відповідність вимогам, встановленим статтею 201 Податкового кодексу України.

Оплата отриманого обладнання підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться у матеріалах справи.

Як пояснив представник позивача, вказане комп'ютерне обладнання було придбано для його використання у власній господарській діяльності, зокрема в роботі відділу логістики, що підтверджується відповідними наказами по підприємству від 30.08.2012 № 75 та від 24.10.2012 № 98 «Про введення в експлуатацію об'єктів основних засобів» та актами приймання-передачі (внутрішнього переміщення).

За інформацією, відображеною на офіційному сайті Державної фіскальної служби України «Анульовані свідоцтва платників ПДВ» реєстрація ТОВ «Техно-торг» як платника податку на додану вартість була анульована 28 травня 2013 року за ініціативою такого платника податку, в той час як податкові накладні на користь позивача видавались у серпні та жовтні 2012 року.

Таким чином на момент здійснення господарських операцій та складання податкових накладних свідоцтво платника податку на додану вартість вказаного контрагента було чинним і він мав право складати податкові накладні на поставлений товар, а подальше анулювання свідоцтва платника ПДВ не позбавляє правового значення податкові накладні, які були видані ним до прийняття рішення про його анулювання.

З приводу посилань контролюючого органу на акт ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.10.2013 №385/3-22-08-35791183 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Техно-Торг» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за 2012 рік» як на доказ безтоварності господарських операцій позивача зі вказаним контрагентом, суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України не ставиться в залежність право платника на формування валових витрат чи податкового кредиту від можливості податкового органу провести зустрічну звірку постачальника такого платника.

Відповідно до абз. 2 п. 73.5 ст. 73 Податкового кодексу України зустрічною звіркою вважається порівняння даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами ДПС з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків. Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

Згідно з п. п. 6, 7 Порядку проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. № 1232, у разі отримання від суб'єкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження (протягом одного місяця з дня, що настає за днем надходження суб'єкту господарювання запиту) орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку. За результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка, яка підписується суб'єктом господарювання (законним чи уповноваженим представником) і посадовими особами органу державної податкової служби.

Отже, висновки щодо підтвердження (не підтвердження) здійснення господарських операцій та відображення (невідображення) їх в податковому обліку можуть міститися виключно в довідці про результати проведення зустрічної звірки, а не в акті про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання, оскільки такі висновки можна робити лише за наслідками проведеної зустрічної звірки.

Таким чином, у податкового органу відсутні повноваження на здійснення в рамках проведення зустрічних звірок (неможливості її проведення) контролю за додержанням податкового законодавства.

Більше того, зустрічна звірка є заходом інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби, в той час, як функція податкового органу щодо контролю за дотриманням податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, реалізується останніми шляхом проведення перевірок у випадках та в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

За таких обставин, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може бути покладений в основу висновку про фіктивність (безтоварність) операцій між платниками податків, та, як наслідок, не є підставою для здійснення донарахувань податкових зобов'язань.

Таким чином, наведені вище документи у їх сукупності є належними доказами того, що придбання комп'ютерного обладнання у ТОВ «Техно-торг» є реальним, оформлено необхідними документами і здійснювалось з метою його використання у власній господарській діяльності, а тому віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, отриманим у цього постачальника, є правомірним.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих товарів до складу валових витрат та сум податку на додану вартість до податкового кредиту у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. («Булвес» АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

За таких обставин суд приходить до висновку про дотримання позивачем необхідних умов для формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за результатом здійснення господарських операцій з ТОВ «Спец-Контакт» і ТОВ «Техно-Торг» та про відсутність у податкового органу підстав для здійснення оспорюваних донарахувань.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідачем не були надані належні та допустимі докази на підтвердження правомірності викладеного в акті перевірки висновку про заниження позивачем податку на додану вартість та податку на прибуток, у той час як матеріали справи свідчать, що позивач в даному випадку здійснював податковий облік відповідно до вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим донарахування відповідачем сум податкових зобов'язань суд вважає протиправними.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв'язку із цим, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. підлягає стягненню на його користь з відповідача у справі.

У судовому засіданні 18.02.2016 були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Повний текст постанови складений та підписаний 23.02.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області від 11.02.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 9843,80 грн., у тому числі за основним платежем - 7875,0 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 1 968,8 грн., та від 11.02.2014 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 10602,97 грн., у тому числі за основним платежем - 8482,37 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на суму 2120,60 грн.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові засоби індивідуального захисту" (08298, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 32, ідентифікаційний код 25585987) судовий збір в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Ірпінської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2а).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.