Справа № 813/5572/14
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/27337/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міндоходів у Львівській області, у якому, з урахуванням уточнень просив: визнати протиправною бездіяльність по відмові відповідача у зарахуванні йому до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи в органах Державної податкової служби; зобов'язати зарахувати до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в органах Державної податкової служби з 12.07.1993 року по 16.12.1993 року та з 24.06.1995 року по 18.09.1997 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Міндоходів у Львівській області у зарахуванні ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії стажу роботи в органах Державної податкової служби з 12.07.1993 року по 16.12.1993 року та з 24.06.1995 року по 18.09.1997 року. Зобов'язано Головне управління Міндоходів у Львівській області зарахувати ОСОБА_4 до вислуги років для призначення пенсії стаж роботи в органах Державної податкової служби з 12.07.1993 року по 16.12.1993 року та з 24.06.1995 року по 18.09.1997 року.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач з 12.07.1993 року по 16.12.1993 року працював на посаді державного податкового інспектора відділу оподаткування доходів населення Державної податкової інспекції по Мостиському району Львівської області; з 16.12.1993 року звільнений з посади у зв'язку з призовом на строкову службу в ряди Збройних сил України; з 24.06.1995 року по 03.01.1997 року працював на посаді головного державного податкового ревізор-інспектора відділу податкових розслідувань ДПІ по Мостиському району Львівської області, а з 03.01.1997 року по 18.09.1997 року - на посаді старшого державного податкового ревізор-інспектора відділу податкових розслідувань ДПА у Мостиському районі Львівської області, з 19.09.1997 року прийнятий на службу в податкову міліцію ДПА у Львівській області. 24.06.1995 року прийняв присягу державного службовця. 21.01.1996 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу.

Листом від 25.06.2014 року (вих. № 15366/10/13-01-04-20/1154) відповідач відмовив у задоволені заяви позивача від 23.05.2014 року про зарахування до вислуги років для призначення пенсії як особи на яку поширюється дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» періоду роботи з 12.07.1993 року по 23.08.1997 року у якій вказано, що перелік посад в органах державної податкової служби України не затверджений, тому до вислуги років для призначення пенсії не враховано час роботи в ОДПС.

Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність у не зарахуванні відповідного періоду трудового стажу до вислуги років, чим позбавив його права на отримання більшого розміру надбавки за вислугу років, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій, де суд апеляційної інстанції посилаючись на постанову Верховного Суду України від 22.10.2013 року у справі №21-340а13 прийшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання,займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями. ОСОБА_4 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 3 рангу, відповідно до статті 17 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ прийняв Присягу, а тому його період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України ««Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Доводи заявника касаційної скарги, щодо невиходу позивача на пенсію жодним чином не може впливати на право останнього щодо зарахування вказаного періоду трудового стажу до вислуги років держаного службовця, адже вказане право останнього вже було порушене відмовою відповідача, викладеною у листі від 25 червня 2014 року, а тому не може слугувати як підставою для відмови у задоволені позову.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець