Справа № 816/3041/14
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/64904/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф., (суддя-доповідач),

Малиніна В.В.,

Швеця В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и в :

01 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, третя особа - Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, в якому просила: визнати неправомірним та скасувати наказ УМВС України в Полтавській області від 04.07.2014 № 287 о/с про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ згідно п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України; визнати неправомірним та скасувати наказ УМВС України в Полтавській області від 09.06.2014 № 546 про неналежне виконання службових обов'язків та притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ; зобов'язати УМВС України в Полтавській області поновити ОСОБА_4 на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого СВ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області та виплатити грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області "Про неналежне виконання службових обов'язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 09 червня 2014 року № 546.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 04 липня 2014 року № 287 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас за порушення дисципліни) капітана міліції ОСОБА_4, слідчого відділення Кобеляцького районного відділу.

Поновлено ОСОБА_4 в органах внутрішніх справ на посаді слідчого відділення Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області з 13 липня 2014 року.

Зобов'язано Кобеляцький районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_4 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 13 липня 2014 року по 22 серпня 2014 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року залишено без змін постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року.

Не погоджуючись з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області звернулось до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, суд, в межах ст. 220 КАС України, прийшов до висновку про задоволення касаційної скарги частково, на підставі наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 проходила службу в органах внутрішніх справ з 17.01.2002 по 04.07.2014, що підтверджується даними послужного списку, копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Наказом УМВС України в Полтавській області від 18 травня 2013 року №212 о/с позивач призначена на посаду слідчого відділення Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

09.06.2014 УМВС України в Полтавській області прийнято наказ № 546 "Про неналежне виконання службових обов'язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності", пунктом 2 якого ОСОБА_4 звільнено з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІV, непрофесійні дії під час несення служби в добовому наряді в складі слідчо-оперативної групи, порушенні вимог пунктів 2.7.1., 2.7.2., 2.7.3. Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 № 700, що виявилося в неналежній організації дій членів СОГ на місці події, невжиття заходів щодо виявлення слідів злочину та речових доказів, внаслідок чого були втрачені докази, що мали б значення у кримінальному провадженні.

На підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 09.06.2014 № 546 та подання Кобеляцького РВ від 27.06.2014 УМВС України в Полтавській області видано наказ (по особовому складу) від 04.07.2014 № 287 о/с, яким капітана міліції ОСОБА_4, слідчого відділення Кобеляцького районного відділу, звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас за порушення дисципліни).

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності прийняття вищевказаних наказів УМВС України в Полтавській області від 09.06.2014 № 546 та від 04.07.2014 № 287 о/с.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при звільнення позивача були порушені норми чинного законодавства, а обставини звільнення складаються з низки фактів, які беззаперечно вказують на незаконність прийнятих рішень.

Проте, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність оцінки обставин у справі та застосовуючи відповідні норми матеріального права, суд касаційної інстанції не погоджується з такими висновками судів на підставі наступного.

Згідно з підпунктом "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту, яка регулює порядок накладання дисциплінарних стягнень, встановлено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Зробивши висновок про неспіврозмірність обраного відповідачем дисциплінарного стягнення дисциплінарному проступку, суди не врахували застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани №1 від 06.01.2010, за порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінальних справ; суворої догани № 381 від 10.08.2010 за безвідповідальне ставлення виконання службових обов'язків, грубе порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при розслідуванні кримінальних справ; догани від 06.04.2011 № 192 за неналежне розслідування кримінальної справи №09080059; сувора догана від 29.09.2011 № 553 за неналежне розслідування кримінальної справи 09080059; догани від 29.08.2012 року 1298 за порушення службової дисципліни; суворої догани №635 від 27.05.2013 за неналежне ставлення до своїх службових обов'язків; зауваження від 24.05.2014 № 448 за неналежне ставлення до виконання службових обов'язків.

Як встановлено висновком службового розслідування позивачем порушенні вимоги пунктів 2.7.1., 2.7.2., 2.7.3. Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 № 700, що виявилося в неналежній організації дій членів СОГ на місці події, невжиття заходів щодо виявлення слідів злочину та речових доказів, внаслідок чого були втрачені докази, що мали б значення у кримінальному провадженні.

23.05.2014 висновком службового розслідування також встановлено, що об 05.40 год. в черговій частині Кобеляцького районного відділу УМВС України в Полтавській області зареєстровано повідомлення інспектора регіонального ландшафтного парку «Нижньоворсклянський» ОСОБА_5 про те, що поблизу с. Вільховатка Кобеляцького району лунають постріли. Дане повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 1341, а на місце події направлено слідчо-оперативну групу в складі слідчого СВ Кобеляцького РВ капітана міліції ОСОБА_4 та ін., члени якої на місці події допустили ряд грубих порушень.

Встановлено, що на момент прибуття слідчо-оперативної групи на місці пригоди перебувало чотири чоловіки, підозрювані у браконьєрстві. Один з цих чоловіків у подальшому зник. Жодних заходів щодо встановлення його особи та затримання вжито не було.

Окрім того на місці пригоди знаходився автомобіль Тойота білого кольору без державних номерних знаків, який застряг у полі. Автомобіль мав на собі сліди вчиненого правопорушення та його володілець був причетний до незаконного полювання.

Вказаний автомобіль не був оглянутий слідчо-оперативною групою, залишився на місці пригоди без нагляду і в подальшому також зник.

Зазначені обставини встановлені висновком службового розслідування та показами свідків.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень, затвердженої наказом МВС України від 14.08.2012 №700 (надалі - Інструкція № 700 /а.с. 96-113/), завданням слідчо-оперативної групи є виявлення, фіксація, кваліфіковане вилучення та пакування слідів кримінального правопорушення, речових доказів, встановлення свідків та потерпілих, з'ясування обставин кримінального правопорушення, що мають значення для всебічного, повного і неупередженого їх дослідження та встановлення осіб, причетних до його вчинення.

Згідно пункту 2.6 Інструкції № 700 після прибуття на місце події члени слідчо-оперативної групи з'ясовують обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлюють свідків, прикмети осіб, які вчинили кримінальне правопорушення та ймовірні шляхи їх відходу. У разі необхідності вживають заходів для переслідування транспортних засобів, якими заволоділи особи, що вчинили кримінальне правопорушення, або тих, що використовувалися при його вчиненні. Беруть участь у розшуку та затриманні осіб, які підозрюються в учиненні цих кримінальних правопорушень.

Пунктом 2.7. Інструкції № 700 визначено обов'язки слідчого, а саме слідчий керує діями членів слідчо-оперативної групи та несе персональну відповідальність за якість проведення огляду місця події. Слідчий разом з членами групи, залученими спеціалістами, запрошеними потерпілим, свідками та іншими учасниками кримінального провадження проводить огляд місця події, у ході якого в установленому КПК України порядку фіксує відомості щодо обставин учинення кримінального правопорушення, вилучає речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, та речі, вилучені з обігу, у тому числі матеріальні об'єкти, придатні для з'ясування обставин, що підлягають доказуванню. Забезпечує їх належне зберігання для подальшого направлення для проведення експертного дослідження. Має право заборонити будь-якій особі залишати місце огляду до його закінчення та вчинювати будь-які дії, що заважають проведенню огляду. Слідчий за наявності підстав інформує оперативного чергового про залучення додаткових сил і засобів для документування всіх обставин учиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до протоколу допиту свідка, ОСОБА_6 від 27.05.2014 у кримінальному провадженні № 90000249, що міститься в матеріалах справи, даний свідок працює інспектором регіонального ландшафтного парку «Нижньоворсклянський». Саме за його повідомленням про постріли на острові Вільховатському 23.05.2014 на місце події було направлено слідчо-оперативну групу.

Будучи попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, ОСОБА_6 чітко вказав, що коли працівники міліції приїхали на місце події, там було чотири особи, підозрювані у браконьєрстві, яких він нікому не передавав, так як його ніхто про це не питав. Слідчому він сказав, що ось стоять браконьєри, а поряд в автомобілі зброя. Також він повідомив, що неподалік у багнові стоїть джип Тойота, який охороняє єгер ОСОБА_7

Вказані свідчення спростовують пояснення ОСОБА_4, які під час службового розслідування та під час судового розгляду даної справи стверджували, що на місці події було лише три особи, підозрювані у браконьєрстві і про четверту їм нібито нічого не було відомо. Те ж саме стосується і застряглого у бруді автомобіля Тойота без номерних знаків, про який останні також нібито нічого не знали.

Також до матеріалів справи долучено протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 28.05.2014 у кримінальному провадженні № 90000249. Вказаний свідок працює інспектором з охорони природно-заповітного фонду РЛП «Нижньоворсклянський» і брав участь у затриманні 23.05.2014 осіб, підозрюваних у браконьєрстві.

Даний свідок також вказав, що на місці події було чотири чоловіки, підозрювані у браконьєрстві. Він зазначив, що працівники міліції прибули на місце події через кілька хвилин після того, як він спілкувався з вказаними чотирма чоловіками.

Також до матеріалів справи долучено протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 23.05.2014 у кримінальному провадженні № 90000249.

Даний свідок працює журналістом газети «Ехо» і була присутня на місці вищезгаданих подій. Будучи попередженою про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, ОСОБА_9 чітко вказала, що працівники міліції приїжджали до автомобіля Тойота, який був без номерних знаків і, ймовірно, належав браконьєрам. При цьому ОСОБА_9 зазначила, що жодних слідчих дій біля автомобіля Тойота правоохоронці не проводили, а вона передала їм фотографії багажника даного авто, з якого скапувала рідина, схожа на кров.

Таким чином, грубо порушуючи норми процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій не надали оцінки вищенаведеним свідченням, які вказують на грубі порушення службової дисципліни з боку позивача.

Відповідно до п.2.7.1 Інструкції, слідчий керує діями членів СОГ та несе персональну відповідальність за якість проведення огляду місця події.

На підставі викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій не правильно визнали неправомірним підстави звільнення позивача з органів внутрішніх справ і поновили її на займаній посаді, оскільки виходячи з доводів касаційної скарги та матеріалів даної справи позивачем порушені вимоги Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень.

При цьому суди попередніх інстанцій при ухваленні рішень помилково посилались на наявність постанови від 26.06.2014 р. про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 248 КК України (ЄРДР №0000249), відкритого за результатами проведених, у тому числі позивачем, слідчих дій, як на підставу скасування оскаржуваних наказів, оскільки позивач на час проведення слідчих дій повинен дотримуватись вимог Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами внутрішніх справ у попередженні, виявленні та розслідуванні кримінальних правопорушень під час проведення слідчих дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій постановлені з порушенням норм процесуального права, зокрема щодо повноти дослідження доказів, їх правової оцінки та застосування до відповідних обставин норм матеріального права, що є підставами для скасування судових рішень.

Проте, перевіряючи матеріали справи, суд касаційної інстанції вважає, що відповідачем порушено процедуру звільнення ОСОБА_4 з посади слідчого СВ Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області, оскільки позивач на час звільнення перебував на лікарняному (а.с.18-.21)

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови № 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Вказані вимоги закону судами попередніх інстанцій були проігноровано, а саме, даючи правову оцінку діям УМВС України в Полтавській області, суди не перевірили та не здійснили звірку копій листків непрацездатності на ім'я позивача, на предмет відповідності часу перебування його на лікарняному під час прийняття наказу УМВС України в Полтавській області від 04.07.2014 № 287 о/с про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ згідно п.п. "є" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, оскільки звільнення особи із займаної посади в період його непрацездатності, є грубим порушенням норм трудового законодавства.

Згідно із частиною третьою статті 40 КЗпПУ, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Таким чином, чинним законодавством встановлено заборону звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" - правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України) стосуються як передбачених статтями 40, 41 Кодексу законів про працю України, так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства України, здійснюється з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Враховуючи, що питання щодо можливості звільнення позивача з займаної нею посади в період лікарняного не врегульовано нормами спеціального законодавства у цій сфері, на вказані правовідносини поширюються трудові гарантії Кодексу законів про працю України щодо недопустимості звільнення особи в період її перебування на лікарняному.

З огляду на те, що зазначені обставини щодо перебування позивача на лікарняних, мають суттєве значення для визначення правових норм, які слід застосовувати до спірних правовідносин, а суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати обставини у справі та давати їм оцінку, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

За приписами ч.2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 222, 227, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф. Ситников

В.В. Малинін

В.В. Швець