Справа № 371/25/16-а
Суддя: Поліщук А. С.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

18.02.2016 Єдиний унікальний № 371/25/16-а
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2-а/371/ 5 /16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Харченко І.С.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Ілющенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Миронівського районного суду Київської області, як адміністративного суду першої інстанції, із вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд:

визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у наданні йому статусу інваліда війни;

зобов'язати управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області надати йому статус інваліда війни.

Позов обґрунтовував тим, що внаслідок професійного захворювання, пов'язаного з роботою по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» він має право на отримання статусу інваліда війни, але відповідач не визнав це право та відмовив у наданні йому такого статусу.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів, які підтверджують факт залучення його у 1987 році до складу формувань з цивільної оборони під час роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідка, дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу захисту, пільг.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом надання пільг.

Таким чином спір про надання, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статусу інваліда війни, підсудний Миронівському районному суду як адміністративному суду першої інстанції.

Статтею 6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Позивач скористався своїм правом на судовий захист та вважає, що управлінням соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області листом від 07 грудня 2015 року № 11-24/1437 порушено його право на отримання статусу інваліда війни, передбачене п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач листом від 07 грудня 2015 року № 11-24/1437 відмовив позивачу у наданні статусу інваліда війни, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у зв'язку із не наданням доказів, які підтверджують факт залучення позивача у 1987 році до складу формувань з цивільної оборони під час робот з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, вказаним листом відповідач не визнав право позивача на отримання статусу інваліда війни через відсутність доказів залучення його у 1987 році до робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі формувань з цивільної оборони.

Суд не погоджується з такою позицією відповідача та вважає її протиправною, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, мають право на отримання статусу інваліда війни.

Аналізуючи наведену норму спеціального закону України, суд приходить до висновку, що для того, щоб у позивача виникло право на отримання статусу інваліда війни, він повинен відповідати наступним трьом критеріям:

брати участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань з Цивільної оборони;

бути інвалідом, тобто мати стійкий розлад функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження його життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»);

мати причинно-наслідковий зв'язок між участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та захворюванням, внаслідок якого особа отримала інвалідність.

У матеріалах справи наявна копія посвідчення, виданого ОСОБА_1 як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії (а.с. 7).

Відповідно до «вкладки» до зазначеного посвідчення, позивач був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, позивач є ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус постраждалої від цього особи першої категорії. Цей факт відповідачем не спростовувався, а тому на підставі ч. 3 ст. 72 КАС України, доказуванню не підлягає, та вважається судом встановленим, а отже позивач відповідає критерію участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до трудової книжки, позивач з 09 жовтня 1981 року по 15 липня 1999 року працював водієм Миронівського автотранспортного підприємства 09042 (а.с. 8), яке в подальшому реорганізовано у АТП-31042, АТП-13243, ВАТ «Миронівське АТП-13243» (а.с. 48).

Відповідно до Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів № 1111 від 11 березня 1976 рік, наказу начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року в організаціях та підприємствах було створено невоєнізовані формування Цивільної оборони (а.с. 63).

Згідно розпорядження начальника цивільної оборони у УРСР - Голови Ради Міністрів УРСР від 28 квітня 1986 року і Наказів начальника Цивільної оборони Київської області - голови обласної ради від 29 квітня 1986 року за № 01, від 30 квітня 1986 року № 02, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52, автотранспортні підприємства залучались до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно листа відділу з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 11 січня 2016 року № 02, служби цивільної оборони Миронівського району були створені і затверджені рішенням звуженого засідання Миронівського райвиконкому від 12 березня 1984 року № 3. До переліку служб цивільної оборони району входила автотранспортна служба, створена на базі Миронівського АТП 31042 (а.с. 34)

Автотранспортні підприємства Київської області, в тому числі Миронівське АТП 13243, відповідно до розпорядження начальника цивільної оборони Київської області від 26 квітня 1986 року № 01, від 02 травня 1986 року № 9, від 03 травня 1986 року № 16 та інших (зазначені розпорядження мають гриф обмеженого доступу), були залучені до проведення евакуаційних заходів із населених пунктів Чорнобильського району, в тому числі - міст Прип'ять та Чорнобиль, інших заходів цивільної оборони (а.с. 49).

Тобто, підприємство у якому позивач працював було залучено до робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській катастрофі у складі загонів цивільної оборони Київської області.

Відповідно до копій маршрутних листів, виданих АТП-13243, позивач у період з 14 жовтня 1987 року по 28 листопада 1987 року здійснював «перевезення вахт будівельників по об'єктах будівництва ЧАЕС». Відповідно до відмітки «місце виконання робіт», перевезення здійснювались до міста Чорнобиль 3-ї енергоблок (а.с. 15-17).

Тобто в матеріалах справи, наявні первинні документи, що підтверджують участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у якості водія АТП-13243 в період часу з 14 жовтня 1987 року по 28 листопада 1987 року.

Зазначені маршрутні листи підписані ОСОБА_5

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 під присягою та загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, повідомив суд, що він, будучи начальником цивільної оборони АТП-13243, у період з 14 жовтня 1987 року по 28 листопада 1987 року на підставі розпоряджень вищестоящого керівництва (деякі розпорядження були таємними, а деякі з обмеженим доступом) направляв позивача на роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі сил цивільної оборони ввіреного йому підприємства.

Згідно листа Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 05 серпня 2015 року № 01.01-09/1070/1 громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи, залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань цивільної оборони (а.с. 32).

Таким чином, оцінюючи зазначені докази, суд приходить до висновку, що позивач у період часу з 14 жовтня 1987 року по 28 листопада 1987 року брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі загонів цивільної оборони АТП-13243, які входили до складу служби цивільної оборони Миронівського району та Київської області, а отже він відповідає критерію участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань з цивільної оборони.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що позивач з 14 жовтня 1987 року по 28 листопада 1987 року, будучи водієм АТП-13243, не брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в складі сил цивільної оборони цього підприємства та формувань цивільної оборони Київської області.

Посилання представника відповідача на лист Міністерства праці та соціальної політики України (а.с. 64) у якому зазначено, що для встановлення громадянам статусу інваліда війни, згідно п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», необхідний документ, який має містить дані про залучення конкретної особи до складу формувань цивільної оборони, з посиланням на наказ чи розпорядження штабу цивільної оборони та інформацію про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд до уваги не бере з огляду на норму ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на лист відділу з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Миронівської районної державної адміністрації від 10 лютого 2016 року № 11 (а.с. 63), оскільки відповідно до листа начальника управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації від 25 грудня 2007 року № 01-08/1246, автотранспортні підприємства, в тому числі і Миронівське АТП 13243, були залучені до проведення евакуаційних заходів із населених пунктів Чорнобильського району за розпорядженнями начальника Цивільної оборони Київської області, а не начальника цивільної оборони Миронівського району. Зазначені розпорядження датовані 1986 роком та розпорядженнями інших періодів, які через гриф обмеженого доступу не увійшли до листа начальника управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації від 25 грудня 2007 року № 01-08/1246.

Тобто, із змісту листа управління з питань надзвичайних ситуацій Київської обласної державної адміністрації можна зробити висновок, що Миронівське АТП 1324 залучалось до формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи розпорядженнями датованими квітнем-травнем 1986 року та розпорядженнями датованими іншими періодами, реквізити яких у листі не зазначено у зв'язку із грифом обмеженого доступу.

Відповідач не заперечував факт того, що позивач є інвалідом другої групи інвалідності, про що має посвідчення серії НОМЕР_1, тому з огляду на ч. 3 ст. 72 КАС України, цей факт доказуванню не підлягає та вважається судом встановленим.

Згідно з копією довідки Миронівської міжрайонної медико-соціально експертної комісії № 123887, позивач з 12 січня 2001 року визнаний інвалідом 2-ї групи, причина якої - професійне захворювання, пов'язане з роботою по ліквідації наслідків на Чорнобильській атомній електростанції (а.с. 30).

Таким чином, із матеріалів справи вбачається наявність причинно-наслідкового зв'язку між захворюванням, внаслідок якого позивач отримав другу групу інвалідності, та участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

За таких обставин суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 став інвалідом внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а тому відповідає всім критеріям, наведеним у п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та на момент прийняття відповідачем листа від 07 грудня 2015 року № 11-24/1437 мав право на отримання згідно цієї норми законодавства статусу інваліда війни.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Перевіривши обґрунтованість дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу статусу інваліда війни, суд приходить до висновку, що відмова є необґрунтована, тобто прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для неї.

Відповідно до ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Вказані норми процесуального закону дають підстави зробити висновок, що під час розгляду адміністративної справи суд повинен керуватися Конституцією України як актом найвищої юридичної сили та законами України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Оскільки право на отримання статусу інваліда війни Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пов'язує виключно із відповідністю заінтересованої особи вищезазначеним критеріям, з огляду на те, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, то суд як орган державної влади юрисдикція якого поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі зобов'язаний поновити невизнана право позивача.

Конституційний Суд України рішенням від 25 грудня 1997 року № 9-ЗП розтлумачив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші обмеження прав та свобод.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30 січня 2003 року правосуддя повинно відповідати вимогам справедливості і забезпечувати ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню.

На підставі п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 11, 17-18, 71-72, 122-154, 158-163, 167, 184-186, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати дії управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 статусу інваліда війни - протиправними.

3.Зобов'язати управління соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації Київської області надати ОСОБА_1 статус інваліда війни.

4.Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту цієї постанови.

5.Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

6.Повний текст постанови складено 23 лютого 2016 року.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук