Справа № 804/2111/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2016 рокусправа № 804/2111/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участі представника позивача Федоркова В.Л.

представника відповідача Потапова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 р. в справі № 804/2111/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Комфорт» до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Комфорт» (далі - ТОВ «Євро-Комфорт») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - Новомосковська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.10.2014 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 190405 грн., в тому числі за основним платежем - 153324 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38081 грн.; від 13.01.2015 р. № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 639468,75 грн., в тому числі за основним платежем - 511575 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127893,75 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 260 грн., в тому числі за основним платежем - 208 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує про неврахування судом першої інстанції встановлення в ході перевірки, що доходи від здійснення спільної діяльності за договором про спільну діяльність від 25.10.2010 р. № ЕК-10/01, укладеним між ТОВ «Євро-Комфорт» з ТОВ «Демор», менше витрат, які пов'язані з веденням спільної діяльності, зокрема, не враховано, що витрати на придбання складають 5708427,37 грн., в тому числі податок на додану вартість - 795828,06 грн., які подальшому скориговані щодо зменшення суми придбаних товарів в сумі 36364,92 грн., а ціна продажу товару склала 4784051,03 грн., в тому числі податок на додану вартість - 797341,84 грн. Сума відхилення між сумою собівартості та ціною продажу вирощеної кукурудзи склала 925890,12 грн., проте в бухгалтерському та податковому обліку суму доходу за 2 квартал 2012 р. відображено у сумі 163230,83 грн. без податку на додану вартість, що не підтверджено первинними документами. Тобто, позивачем допущено порушення п. 135.4 ст. 135, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України в частині заниження доходу від операційної діяльності на суму 762659 грн. у 2 кварталі 2012 р.

Крім того, у 2 кварталі 2013 р. позивачем занижено показник декларації «Інші доходи» на суму 2692501 грн. внаслідок відсутності компенсації постачальнику вартості отриманих товарів (послуг) за договором переведення боргу перед ТОВ з ІІ «Новофарм», апелянт вважає що такі товари (послуги) надані безоплатно, відповідно ці суми є безповоротною фінансовою допомогою.

Також внаслідок реалізації товарів за цінами нижче їх собівартості позивачем занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за березень 2012 р. на суму 152532 грн.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі акту № 472/223/146549249 «Про результати позапланової виїзної перевірки Договору про спільну діяльність від 25.10.2011 року № ЕК-10/1 ТОВ «Євро-Комфорт» () з ТОВ «Демор», реєстраційний номер - 146549249, з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період з 25.10.2010 року по 25.07.2014 року валютного та іншого законодавства за період з 25.10.2010 по 25.07.2014 року», рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області, яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 200208,75 грн. (основний платіж 160159,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 40049,75 грн., в іншій частині скаргу платника на зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без задоволення, а також збільшено на 260,00 грн. (основний платіж - 208,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 52,00 грн.) суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначену у податковому повідомленні-рішення № .

Також судом першої інстанції встановлено укладання договору про переведення боргу № ЕК-2 Д-13 від 02.04.2013 р. між платником (Договір СП № ЕК-10/1) та ТОВ «Євро - Комфорт». Цим договором регулюються відносини, пов'язані із зміною зобов'язаної сторони (первісного боржника, яким є Договір про спільну діяльність від 25.10.2010 р. № ЕК-10/1) у зобов'язаннях, що виникли на підставі договорів № Н-20/3-11 від 28.04.2011 та № Н-14 УБ- 11 від 29.04.2011, за умовами яких первісний боржник переводить на нового боржника борг у розмірі 2692500,62 грн., а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання, що виникло на момент укладання цього договору. За домовленістю сторін первісний боржник повинен сплатити новому боржнику грошові кошти в сумі 2692500,62 грн. в термін до 31.12.2013 року.

Приймаючи до уваги, що відповідно до норм чинного податкового законодавства у первісного боржника (Договір про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1) переведення боргу до нового боржника прирівнюється до операції зі списання коштів на оплату товарів (робіт, послуг), та більш ніяким чином не відображається у податковому обліку первинного боржника, суд першої інстанції вважав, що висновки відповідача про те, що товари (роботи, послуги), одержані в межах договорів № Н-20/3-11 від 28.04.2011 та № Н-14 YS-11 від 29.04.2011., за якими заборгованість сплачена шляхом укладання договору переведення боргу, є безоплатно одержаними, є безпідставними. Крім того, судом зазначено, що кредиторська заборгованість у розмірі 2692500,62 грн. на момент перевірки рахувалася в бухгалтерському обліку платника (Договір про спільну діяльність від 25.10.2010р. № ЕК-10/1) перед ТОВ з II «Новофарм», про що зазначено в акті перевірки на сторінці 8, відповідно в бухгалтерському обліку не було змінено назву кредитора відповідно укладеного договору переведення боргу №ЕК-2 Д-13 від 02.04.2013 р. з ТОВ з II «Новофарм» на ТОВ «Євро-Комфорт», що не тягне за собою будь-яких податкових наслідків.

Також суд першої інстанції вважав необґрунтованим висновок акту перевірки в тій частині, що сума відхилення між сумою собівартості та ціною продажу вирощеної кукурудзи склала 925890,12 грн., проте в бухгалтерському та податковому обліку суму доходу за 2 квартал 2012 р. відображено у сумі 163230,83 грн. без податку на додану вартість, що не підтверджено первинними документами, а також висновок про реалізацію товару нижче її собівартості.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.10.2010 р. між ТОВ «Євро-Комфорт» та ТОВ «Демор» укладено договір про спільну діяльність № ЕК-10/1, предметом якого є спільна діяльність без створення юридичної особи; керівництво спільною діяльністю та ведення спільної господарської діяльності здійснюється ТОВ «Євро-Кофморт», реєстраційний номер договору - 146549249. Відповідальним за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність є ТОВ «Євро-Комфорт». Договір про спільну діяльність є платником податку на прибуток, податку на додану вартість (свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 18.04.2011 р. № 100334218, анульовано 27.09.2013 р.), перебуває на податковому обліку в Новомосковській ОДПІ з 19.11.2010 р.

Новомосковською ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку Договору про спільну діяльність від 25.10.2010 р. № ЕК-10/1 ТОВ «Євро-Комфорт» з ТОВ «Демор», реєстраційний номер 146549249, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 25.10.2010 р. по 25.07.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 25.10.2010 р. по 25.07.2014 р., за результатами якої складно акт № 472/223/146549249 від 05.09.2014 р., за висновками якої в ході перевірки встановлено порушення пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України в частині заниження податку на прибуток на загальну суму 671734 грн., в тому числі за 1 півріччя 2012 р. - на 160159 грн., за 1-4 квартали 2013 р. - на 511575 грн.; п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України в частині заниження податку на додану вартість на загальну суму 152324 грн., в тому числі за травень 2012 р. - на 152324 грн., та завищення від'ємного значення податку на додану вартість у березні-квітні 2012 р. на суму 152324 грн. (а.с. 59-85 т.1).

За наслідками перевірки Новомосковською ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення від 02.10.2014 р.: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 190405 грн., в тому числі за основним платежем - 152324 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38081 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 839677,50 грн., в тому числі за основним платежем - 671734 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 167943,50 грн. (а.с. 51-52 т.1).

За результатами розгляду первинної скарги платника податків рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 22.12.2014 р. № 1317/10/04-36-10-08-09 збільшено на 260 грн. (основний платіж - 208 грн., штрафні (фінансові) санкції - 52 грн.) суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначену у податковому повідомлені-рішенні від 02.10.2014 р. № ; скасовано податкове повідомлення-рішення від 02.10.2014 р. № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 200208,75 грн. (основний платіж - 160159 грн., штрафні (фінансові) санкції - 40049,75 грн.) (а.с. 129-135 т.1).

На підставі цього рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області Новомосковською ОДПІ 13.01.2015 р. прийняті наступні податкові повідомлення-рішення: № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в загальному розмірі 639468,75 грн., в тому числі за основним платежем - 511575 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 127893,75 грн.; № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в загальному розмірі 260 грн., в тому числі за основним платежем - 208 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 52 грн. (а.с. 56-57 т.1).

Рішенням ДФС України від 04.01.2015 р. (а.с. 148-151 т.1) повторна скарга платника податків залишена без задоволення.

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення від 02.10.2014 р. № , від 13.01.2015 р. № та № .

Як вбачається з акту перевірки, підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток є два порушення: заниження доходу від операційної діяльності (доходу від реалізації товарів (робіт, послуг) у 2 кварталі 2012 р. на 762659 грн. внаслідок реалізації товарів за цінами, нижче їх собівартості; заниження іншого доходу за 2 квартал 2013 р. на 2692501 грн. внаслідок отримання товарів (послуг) з відсутністю компенсації їх вартості (безповоротна фінансова допомога).

Підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість є висновок контролюючого органу про заниження податку на додану вартість в сумі 152532 грн. за березень 2012 р. внаслідок реалізації товарів за цінами нижче їх собівартості.

Що стосується заниження доходу від операційної діяльності (доходу від реалізації товарів (робіт, послуг)) у 2 кварталі 2012 р. на 762659 грн. та заниження податку на додану вартість за березень 2012 р. на 152532 грн. внаслідок реалізації товарів за цінами, нижче їх собівартості, колегією суддів встановлено наступне.

Перевіркою відображення показників у рядку 02 декларації з податку на прибуток «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів робіт, послуг)» за період з 01.04.2011 р. по 25.07.2014 р. встановлено декларування цього показника в сумі 4151120 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що формування цього показника пов'язано із здійсненням платником податків операцій з продажу кукурудзи, вирощеної відповідно до умов договору про спільну діяльність.

Не є спірним питанням підтвердження належними первинними документами витрат платника на придбання насіння кукурудзи, добрив, послуг культивації, внесенню добрив, гербіцидів, посіву пропасних культур, дискуванню, перевантаженню кукурудзи з комбайну, буксировці машин з полів, збору кукурудзи, перевезення товару, копії яких досліджені в ході перевірки та наявні в матеріалах справи, а також реалізації вирощеної кукурудзи.

Проблемою спору в цій частині є правовий висновок контролюючого органу про заниження доходу від здійснення операційної діяльності внаслідок реалізації кукурудзи нижче собівартості.

Як встановлено пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податковому кодексу України собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг для цілей розділу III цього Кодексу - витрати, що прямо пов'язані з виробництвом та/або придбанням реалізованих протягом звітного податкового періоду товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визначаються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, що застосовуються в частині, яка не суперечить положенням цього розділу.

За приписами п. 138.4 ст. 138 цього кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконаних робіт, наданням послуг; загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбанням електричної енергії (включаючи реактивну).

Як зазначено вище, не є спірним питанням правомірність формування платником витрат операційної діяльності щодо спірних правовідносин.

Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» у п. 11 встановлено, що перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюється підприємством.

Статтею 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення» встановлено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

В цивільному законодавстві України визнається свобода договору, яка включає вільне формування ціну договору.

Жодною нормою податкового законодавства не заборонено здійснення продажу товарів за ціною, яка є нижчою від собівартості.

При цьому колегія суддів зазначає, що «собівартість» не є тотожним поняттю «звичайна ціна».

Збільшуючи позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, апелянт посилається на п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, яким встановлено, що оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Відповідно до пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно з пп. 14.1.219 вказаної норми Податкового кодексу ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Метод визначення та порядок застосування звичайних цін встановлений статтею 39 Податкового кодексу України, яка набула чинності відповідно до пункту 1 розділу ХІХ Податкового кодексу України з 01.01.2013 р., тобто не може бути застосована до спірних правовідносин.

В даному випадку, до вступу в дію статті 39 Податкового кодексу України відповідно до п. 8 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України підлягав застосуванню пункт 1.20 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», відповідно до якого якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін.

Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є

взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Зокрема, враховуються такі умови договорів, як кількість (обсяг) товарів (наприклад, обсяг товарної партії), строки виконання зобов'язань, умови платежів, звичайних для такої операції, а також інші об'єктивні умови, що можуть вплинути на ціну. При цьому умови договорів на ринку ідентичних (у разі їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) визнаються співставними, якщо відмінність між такими умовами суттєво не впливає на ціну, або може бути економічно обґрунтована. При цьому враховуються звичайні при укладанні угод між непов'язаними особами надбавки чи знижки до ціни. Зокрема, але не виключно, враховуються знижки, пов'язані з сезонними та іншими коливаннями споживчого попиту на товари (роботи, послуги), втратою товарами якості або інших властивостей; закінченням (наближенням дати закінчення) строку зберігання (придатності, реалізації); збутом неліквідних або низьколіквідних товарів; маркетинговою політикою, у тому числі при просуванні товарів (робіт, послуг) на ринки; наданням дослідних моделей і зразків товарів з метою ознайомлення з ними споживачів.

Контролюючим органом ані в акті перевірки, ані в ході судового розгляду справи не зазначено, за якою інформацією визначалась звичайна ціна на спірний товар, внаслідок чого зроблений висновок про невідповідність ціни продажу кукурудзи звичайним цінам.

Відповідачем не доведено, що ціна продажу кукурудзи в даному випадку не відповідала рівню звичайної ціни, а з урахуванням відсутності в законодавстві заборони на реалізацію товару нижче її собівартості, відсутні правові підстави для висновку про заниження податку на додану вартість та податку на прибуток в цій частині.

Що стосується заниження іншого доходу за 2 квартал 2013 р. на 2692501 грн. внаслідок отримання товарів (послуг) з відсутністю компенсації їх вартості (безповоротна фінансова допомога), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовою колегією встановлено, що 02.04.2013 р. між договором про спільну діяльність (первісний боржник) укладено з ТОВ «Євро-Комфорт» (новий боржник) та ТОВ з ІІ «Новофарм» (кредитор) договір № ЕК-2Д-13 про переведення боргу, за умовами якого здійснена заміна зобов'язаної сторони у зобов'язаних, що виникли на підставі договору поставки № Н-20/З-11 від 28.04.2011 р., укладеному між первісним боржником та кредитором (договір на поставку аміачної селітри), договору про надання послуг № Н-14 YS-11 від 29.04.2011 р., укладеному між первісним боржником та кредитором (договір про надання послуг культивації, внесення мінеральних добрив, дискування, посіву пропасних культур). За договором про переведення боргу первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 2692500,62 грн., новий боржник погоджується виконати зазначене зобов'язання, що виникло на момент укладання договору, кредитор не заперечує проти зміни первісного боржника новим в договорах; первісний боржник сплачує на користь нового боржника грошові кошти в сумі 2692500,62 грн. до 31.12.2013 р.

Перевіркою встановлено, що по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» у договору про спільну діяльність перед ТОВ ІІ «Новофарм» рахується кредиторська заборгованість в сумі 2692500,62 грн., а по рахунку 631 та 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» станом на 2 квартал 2013 р. кредиторська/дебіторська заборгованість між договором про спільну діяльність та ТОВ «Євро-Комфорт» відсутня.

У зв'язку з відсутністю компенсації вартості отриманих товарів та послуг на адресу ТОВ ІІ «Новофарм» контролюючий орган вважає, що дані товари та послуги є безоплатно наданими, тобто сума в розмірі 2692500,62 грн. є безповоротною фінансовою допомогою

Колегія суддів вважає такий висновок необґрунтованим, виходячи з такого.

Статтею 134 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п. п. 135.1. та 135.2 ст. 135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

До інших доходів платника податків відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 цього кодексу включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 цього кодексу безоплатно надані товари, роботи, послуги: товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

Як встановлено пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Безповоротна фінансова допомога - це: сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів; сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості; сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності; основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних).

Порядок переведення боргу регулюється ст. ст. 520-524 Цивільного кодексу України, згідно з якими боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Наслідками переведення боргу є вибуття первинного боржника із зобов'язання, вступ до зобов'язання нового боржника та збереження у повному обсязі змісту зобов'язання при зміні суб'єктного його складу.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відтак, у податковому обліку покупця - первинного боржника переведення боргу до нового боржника прирівнюється до операції зі списання коштів на оплату товарів (робіт, послуг), але не призводить до формування витрат. Перерахування коштів первинним боржником на користь нового боржника у податковому обліку первинного боржника також не відображається у складі витрат.

Що стосується обліку нового боржника, то такий платник по відношенню до первинного боржника виступає вторинним кредитором.

Відповідно до п. 153.5 ст. 153 Податкового кодексу України з метою оподаткування платник податку веде облік фінансових результатів операцій від проведення операцій з продажу (передачі) або придбання права вимоги зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари, виконані роботи чи надані послуги третьої особи, зобов'язань за фінансовими кредитами, а також за іншими цивільно-правовими договорами.

Оскільки в даному випадку здійснено переведення боргу на нового кредитора, відсутні правові підстави вважати вказану суму безповоротною фінансовою допомогою у контексті пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України.

Таким чином, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку на додану вартість, нарахування штрафних (фінансових) санкцій спірними податковими повідомленнями-рішеннями.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 р. в справі № 804/2111/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2015 р. в справі № 804/2111/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Комфорт» до Новомосковської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі

Повний текст ухвали складений 23.02.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко