Справа № 2а-19166/11/2670
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 січня 2016 року 13 год. 10 хв. № 2а-19166/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" (далі - позивач, ТОВ "Рабен Україна") до державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва (далі - відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 25 червня 2011 року № (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду (суддя Патратій О.В.) відкрито провадження в адміністративній справі №2а-19166/11/2670 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому відповідною ухвалою суду зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальній справі №02/11/8007 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України (далі - КК України), ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч.3 ст. 358 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 358 КК України, яка перебуває у провадженні Ленінського районного суду міста Луганська.

У зв'язку із виходом у щорічну відпустку, з наступним перебуванням у відпустці в зв'язку з вагітністю та пологами судді Патратій О.В., у провадженні якої перебувала справа та нею не розглянута по суті, відповідно до розпорядження щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, справу передано на розгляд судді ОСОБА_8.

Відповідною ухвалою суду (суддя ОСОБА_8) справу прийнято до провадження.

У зв'язку із припиненням повноважень судді ОСОБА_8 щодо здійснення правосуддя, у провадженні якого перебувала справа та ним не розглянута по суті, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для її подальшого розгляду і вирішення визначено суддю Данилишина В.М.

Відповідною ухвалою суду (суддя Данилишин В.М.) справу прийнято до провадження, а також, відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом допущено заміну первинного відповідача його процесуальним правонаступником - державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач).

У подальшому, у зв'язку з вичерпаністю можливих способів отримання інформації щодо стану розгляду кримінальної справи №02/11/8007, відповідною ухвалою суду поновлено провадження у справі, яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 28 березня по 02 червня 2011 року проведено перевірку позивача, за результатами якої 09 червня 2011 року складено акт №3026/23-222/32306522 про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового , валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2010 року (далі - акт перевірки), відповідно до висновків якого позивачем, зокрема, порушено вимоги пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР (далі - Закон №168/97-ВР), в результаті чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 215933,00 грн., в т.ч. за серпень 2010 року на суму 24033,00 грн., за вересень 2010 року на суму 32550,00 грн., за жовтень 2010 року на суму 61600,00 грн., за листопад 2010 року на суму 53417,00 грн., за грудень 2010 року на суму 44333,00 грн.

На підставі акту перевірки, 25 червня 2011 року прийнято оскаржуване рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 215933,00 грн. за основним платежем та у розмірі 53983,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного (досудового) оскарження, оскаржуване рішення залишено без змін.

Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо наявності підстав для задоволення позову, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів та аналізу наступних норм і обставин.

Так, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в редакцій станом на час проведення перевірки позивача, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Зі змісту акту перевірки вбачається, що висновок відповідача про заниження позивачем ПДВ на загальну суму 215933,00 грн. ґрунтується на виявленому у ході перевірки факті відсутності реального здійснення господарських операцій за участю позивача та його контрагента - ТОВ "Трансторгсфера ДВК".

Так, у ході судового розгляду справи представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що в провадженні СВ ПМ Ленінської МДПІ у місті Луганську заходиться кримінальна справа №02/11/8007 по обвинуваченню ОСОБА_5 по ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 205 КК України, досудовим слідством в якій встановлено, що ОСОБА_2, не маючи на меті здійснювати фінансово-господарську діяльність, погодився на пропозицію ОСОБА_5 за грошову винагороду зареєструвати на своє ім'я суб'єкт підприємницької діяльності - ТОВ "Трансторгсфера ДВК". В подальшому ОСОБА_2, за вказівкою ОСОБА_5, перереєстрував ТОВ "Трансторгсфера ДВК" на ОСОБА_7, який також зареєстрував дане підприємство, виключно за винагороду, без мети здійснювати фінансово-господарську діяльність. Жодних бухгалтерських, звітних документів та документів фінансово-господарської діяльності ТОВ "Трансторгсфера ДВК" ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не підписували.

У контексті вище викладених обставин суд зазначає наступне.

Між позивачем, як експедитором, та ТОВ "Трансторгсфера ДВК", як перевізником, у перевірямому періоді укладені однотипні договори транспортного перевезення від 19 липня 2010 року №П32 та від 01 листопада 2010 року №П148/2010 (далі - спірні договори), за умовами яких експедитор доручає, а перевізник приймає на себе зобов'язання щодо забезпечення доставки вантажів у зворотній тарі автомобільним транспортом по території України, згідно заявок експедитора, а експедитор оплачує виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в заявці.

На підтвердження виконання умов спірних договорів позивачем надано копії рахунків-фактур, актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг), товарно-транспортних накладних, податкових накладних та платіжних доручень.

Суд критично відноситься до наданих позивачем на підтвердження реальності спірних договорів доказів, виходячи з наступного.

Зі спірного договору від 19 липня 2010 року №П32 неможливо встановити ким саме підписаний договір зі сторони ТОВ "Трансторгсфера ДВК".

Також, надані позивачем копії рахунків-фактур та актів здачі-прийняття робіт (наданих послуг) неможливо пов'язати зі спірними договорами, крім того з вказаних документів неможливо встановити ким саме вони підписані зі сторони позивача та зі сторони ТОВ "Трансторгсфера ДВК".

Суд звертає увагу, що надані позивачем копії податкових накладних зі сторони ТОВ "Трансторгсфера ДВК" підписані ОСОБА_2 та ОСОБА_7

Водночас, згідно наявних в матеріалах справи протоколу допиту свідка (ОСОБА_7) від 27 січня 2011 року та протоколу допиту обвинуваченого (ОСОБА_2) від 21 березня 2011 року вказані особи повідомили, що ТОВ "Трансторгсфера ДВК" зареєстровали на своє ім'я за винагороду, без мети здійснення фінансово-господарської діяльності, жодних фінансово-господарських документів та бухгалтерської звітності не підписували та не передоручали це зробити комусь іншому.

Крім того, відповідно до п. 1.1 спірних договорів, маршрут, найменування вантажу, кількість, спосіб перевезення та вимоги до транспортного засобу, особливі умови та інші умови виконання послуг оговорюються в заявках, які додаються до договору, і є невід'ємною його частиною.

При цьому, зазначених вище заявок до спірних договорів або інших доказів їх складання позивачем суду не надано.

Суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що спірні договори укладалися з метою виконання позивачем власних господарських зобов'язань перед іншими контрагентами.

У ході судового розгляду справи представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову також звертав увагу суду на те, що у ТОВ "Трансторгсфера ДВК" згідно розрахунку форми 1ДФ за 4 квартал 2010 року працювала 1 особа. При цьому, докази залучення ТОВ "Трансторгсфера ДВК" інших осіб для виконання власних зобов'язань за спірними договорами в матеріалах справи відсутні.

Тобто, відповідачу у ході перевірки та суду у ході розгляду справи не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне виконання такого роду робіт (послуг) та у сукупності підтверджують їх фактичне (реальне) виконання.

Внаслідок відсутності у контрагента відповідних ресурсів, неможливості виконання ним господарських операцій, за такими операціями оформлювались окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання платником податків - ТОВ "Трансторгсфера ДВК", обумовлених операцій, чим створювалася видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди. Складені за такими операціями первинні документи, у тому числі податкові накладні, внаслідок "безтоварності" операцій, є юридично дефектними та не створюють правових наслідків для цілей формування спірних сум податкових вигод, що, відповідно, зумовлює висновок суду про відсутність у позивача підстав для формування податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Трансторгсфера ДВК".

Згідно з пп. 7.2.4 п. 7.2, пп. 7.4.1 та пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону №168/97-ВР, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, системно проаналізувавши вище викладені норми та з'ясовані обставини, зважаючи на не підтвердження документально реальності господарських операцій за участю позивача та його контрагента - ТОВ "Трансторгсфера ДВК", суд прийшов до висновку про обґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та, як наслідок, відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" до державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у місті Києві про скасування рішення є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна".

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин