Справа № 2а-1870/6195/11
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. Справа № 2а-1870/6195/11
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Агротемп" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. по справі № 2а-1870/6195/11

за позовом Приватного підприємства "Агротемп"

до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Агротемп" звернулося до суду з адміністративним позовом до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.05.2011р. №, №, №.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року було залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.09.2015р. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 р. в задоволенні адміністративного позову приватного підприємства "Агротемп" відмовлено.

ПП «Агротемп», не погодившись з постановою суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу, вважає , що рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального , зокрема: ст.ст. 203, 215, 216, 228 Цивільного кодексу України, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.ст.3, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 19 «Про податок з доходів фізичних осіб», і процесуального права, а саме: ст.ст.2, 7-9, 11, 69-71, 86, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неправильного вирішення справи, при цьому суд неповно з'ясував обставини, що мали значення для справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Сумського окружного адміністративного суду від 06.12.2011 року у справі №2а-1870/6195/11/ та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги ПП «Агротемп»

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача перевіривши матеріали справи у їх сукупності, постанову суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Роменською МДПІ Сумської області була проведена виїзна планова перевірка ПП «Агротемп» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, за результатами якої складений акт № 421/2301/22590605 від 26 квітня 2011 року.

За висновками акта перевірки, позивачем були порушені, зокрема, вимоги: підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.9 статті 5 підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 1, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 77629,00 грн., у тому числі по періодах: за 1 квартал 2010 року - 28746,00 грн., за 2 квартал 2010 року - 48883,00 грн.; підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого завищено податкове зобов'язання з податку на додану вартість за серпень 25718,99 грн.; підпункту 4.2.1 пункту 4.2 статті 4, пункту 8.1 статті 8, пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 83187,00 грн.

Зокрема, в акті перевірки вказано, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат 1-3 кварталів 2010 року вартість придбаного у ТОВ «Українські передові технології» дизельного палива, а податок на додану вартість, сплачений у складі такої вартості, до податкового кредиту липня - серпня 2010 року та, як наслідок, позивач неправомірно сформував валові доходи за 3 квартал 2010 року та податкові зобов'язання з податку на додану вартість липня - серпня 2010 року по операціях з продажу цього палива на користь ТОВ «Прилуцький нафтоналив» та ТОВ «Кіровограднафтопереробка», оскільки позивачем не було надано всіх первинних бухгалтерських документів, що засвідчують транспортування, зберігання товарів, тобто не підтверджено наявність поставок від ПП «Агротемп», з урахуванням того, що за результатами аналізу даних АІС «РПП» та АІС «Бест звіт» у ПП «Агротемп» не встановлено власних складських, торгівельних, виробничих та інших приміщень, які суб'єкт господарювання міг би використовувати при здійсненні фінансово-господарської діяльності, що свідчить про те, що угоди, укладені позивачем з вказаними контрагентами, є нікчемними. Також, в акті перевірки було вказано, що первинні бухгалтерські документи, які підтверджують транспортування палива від продавця до позивача, а також від позивача до покупців, не можуть бути належними та допустимими доказами транспортування товарно-матеріальних цінностей, оскільки фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не мав права підписувати договір перевезення та не міг надавати послуги переведення вантажу ПП «Агротемп», оскільки ОСОБА_1 одночасно є керівником цієї юридичної особи, у зв'язку з чим витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою вартості послуг перевезення неправомірно включені позивачем до складу валових витрат. Також, вказані обставини слугували підставою для висновку податкового органу про те, що ПП «Агротемп» як податковий агент неправомірно не утримало та не перерахувало до бюджету податок з доходів фізичних осіб із суми доходу, виплаченого на користь ОСОБА_1, на загальних підставах. Крім іншого, в акті перевірки було вказано, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту серпня 2010 року податок на додану вартість за податковою накладною, отриманою від ТОВ «Мехпромресурс», оскільки згідно АРМу «Звірка» ТОВ «Мехпромресурс» не відобразило вказану суму податку на додану вартість у складі своїх податкових зобов'язань за серпень 2010 року, з огляду на те, що подана вказаним товариством податкова декларація з податку на додану вартість була визнана податковим органом недійсною.

11 травня 2011 року Роменська МДПІ Сумської області на підставі вказаного акту перевірки прийняла податкові повідомлення-рішення:

№ , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 97036,25 грн., у тому числі: 77629,00 грн. - за основним платежем, 19407,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

№ , яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 32047,74 грн., у тому числі: 25718,99 грн. - за основним платежем, 6429,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

№ , яким згідно з пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України збільшила ПП «Агротемп» суму грошового зобов'язання за платежем: податок з доходів фізичних осіб на 72755,62 грн., у тому числі: 58204,50 грн. - за основним платежем, 144551,12 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що в періоді, який перевірявся , ПП "Агротемп" було безпідставно перераховано на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в розмірі 388030 грн. по договору №1 від 28.10.2008р., а також безпідставно завищено валові витрати в сумі 310513 грн. по правовідносинам із ПП ОСОБА_1 по цьому ж договору, оскільки ОСОБА_1 вчинив правочин сам з собою в цілях заниження об'єкта оподаткування ПП "Агротемп", тому суд вважає правомірним збільшення податковим органом позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 58204,50 грн. основного платежу, 44551,12 грн. штрафних (фінансових) санкцій, та донарахування податкових зобов"язань з податку на прибуток в сумі 77629 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 19407,25 грн. Також, судом встановлено , що позивачем не надано відповідних належних доказів на підтвердження реального виконання господарських операцій між ПП "Агротемп" та ТОВ "Мехпромресурс" щодо купівлі, транспортування та використання в господарській діяльності газового конденсату на суму 154313,96 грн. в кількості 27,458т. Із наявних в матеріалах справи первинних документів не можливо встановити фактичного виконання договірних відносин між ПП "Агротемп" та ТОВ "Мехпромресурс" щодо купівлі, транспортування та використання в господарській діяльності газового конденсату на суму 154313,96 грн.

Проте , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

Повертаючи справу на новий розгляд , суд касаційної інстанції в ухвалі від 30.09.2015р.вказав на не надання наленої оціники фактичного здійснення позивачем оплати вартості транспортних послуг, наданих йому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 згідно договору перевезення № 8 від 01 липня 2010 року,

При цьому, заначив , що відповідальність за правильність виписування податкової накладної покладена не на покупця, а на продавця товарів. А також, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що валовий доход - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валовий доход включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

Відповідно до пункту 5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Абзацом 3 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Колегія суддів зазначає, що наявність у покупця (замовника) належно оформлених документів, які відповідно до Закону України Про оподаткування прибутку підприємств» та Закону України «Про податок на додану вартість» необхідні для віднесення витрат на оплату вартості товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат, а сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбаних товарів (робіт, послуг) до податкового кредиту, не є безумовною підставою для формування валових витрат та податкового кредиту за такими операціями, якщо податковий орган доведе, що відомості, які містяться в таких документах, не відповідають дійсності, як у випадку нездійснення самих операцій.

Матеріали справи свідчать, що в підтвердження правомірності формування валових витрат та податкового кредиту по господарських операціях з придбання у ТОВ «Українські передові технології» позивачем були надані видаткові накладні, податкові накладні, акти прийому-передачі, а також заявка ПП «Агротемп», скерована на адресу ТОВ «Українські передові технології», в якій позивач просить відвантажити 540 тон дизельного палива по наступних реквізитах: станція - Козятин-1; отримувач - ТОВ «Експрес-тариф»; в 4 графі залізничних накладних вказати «Власність ПП «Агротемп»» (т.1 арк. справи 157-164).

В свою чергу, в акті перевірки вказано, що в ході відпрацювання ТОВ «Українські передові технології» працівниками ВПМ Конотопської МДПІ було відібрано пояснення від директора та головного бухгалтера ТОВ «Українські передові технології» (основний вид діяльності - торгівля нафтопродуктами), які підтвердили факт реалізації дизельного палива на користь ПП «Агротемп» у липні - серпні 2010 року та надали копії підтверджуючих первинних бухгалтерських документів, перелік та реквізити яких наведені на 14-15 аркушах акту перевірки (т.1 арк. справи 52 - зворотна сторона, арк. справи 53).

Частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що умови договорів поставки повинні викладатися сторонами відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс».

Згідно положень Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року) термін CARRIAGE PAID TO (... named place of destination) (ФРАХТ/ПЕРЕВЕЗЕННЯ ОПЛАЧЕНО ДО (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів № 41/КП від 23 липня 2010 року, укладеного між ТОВ «Українські передові технології» (постачальником) та ПП «Агротемп» (покупцем), підставою для відвантаження кожної партії товару являється підписана заявка покупця, додаткова угода та/або оплачений ним рахунок-фактура (пункту 2.3 статті 2 договору); базис поставки товару залізничним транспортом узгоджується сторонами у відповідних додаткових угодах до цього договору. Додаткові угоди можуть містити умови стосовно порядку оплати товару, строків його відвантаження та інші узгоджені між сторонами умови (пункт 2.6 статті 2 договору) (т.1 арк. справи 150-154).

Як вбачається з додаткових угод № 1 від 23 липня 2010 року та № 2 від 11 серпня 2010 року до вказаного договору, сторони узгодили, що: постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти: дизельне паливо Л-0,2-62; умовами поставки є: CPT, станція - Козятин-1, Південно-Західна залізниця (т.1 арк. справи 155-156).

В свою чергу, в акті перевірки вказано, що згідно пояснення головного бухгалтера ТОВ «Українські передові технології» дизельне паливо було доставлене до станції Козятин-1, після даної станції підприємство за перевезення не розраховувалось. При подальшому відпрацюванні працівниками ВПМ Конотопської МДПІ було встановлено директора ТОВ «Експрес-тариф», який пояснив, що директор ПП «Агротемп» - ОСОБА_1 йому відомий, ТОВ «Експрес-тариф» організовувало для ПП «Агротемп» перевезення нафти сирої згідно договору транспортного експедирування № 01 ТЕО, укладеного в січня 2010 року. Також, згідно пояснень директора ТОВ «Експрес-тариф» товариство не організовувало переведення дизельного палива для ПП «Агротемп», проте що стосується станції Козятин-1, то ТОВ «Експрес-тариф» здійснювало платежі по станційним зборам за ТОВ «Кіровограднафтопереробка» (т.1 арк. справи 53).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє відображення у акті перевірки, у серпні 2010 року ПП «Агротемп» реалізовувало дизельне паливо Л-0,2-62 саме ТОВ «Кіровограднафтопереробка». За даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, завірених з додатком 5 «Розшифровки податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів», суму податку на додану вартість включено до податкових зобов'язань за відповідний період в повному обсязі, розбіжність відсутня. Стан контрагента-покупця - основний платник, вид діяльності - виробництво продуктів нафто перероблення. За даними податкової звітності за 3 квартал 2010 року: кількість працюючих - 16 чоловік, вартість основних засобів 4 групи - 2,7 тис. грн. (т.1 арк. справи 48 - зворотна сторона).

За наслідками господарських операцій з ТОВ «Кіровограднафтопереробка» позивач сформував валові доходи та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Також, у акті перевірки вказано, що основним покупцем ПП «Агротемп» у липні 2010 року було ТОВ «Прилуцький нафтоналив», якому позивач реалізовував мазут паливний, нафту, залишок кубовий, пічне паливо, газовий конденсат, важкий залишок, мазут. За даними системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, завірених з додатком 5 «Розшифровки податкового зобов'язання та податкового кредиту в розрізі контрагентів», суму податку на додану вартість включено до податкових зобов'язань за відповідний період в повному обсязі, розбіжність відсутня. Стан контрагента-покупця - основний платник, вид діяльності - транспортне оформлення вантажів . (т.1 арк. справи 48).

За наслідками господарських операцій з ТОВ «Прилуцький нафтоналив» позивач сформував валові доходи та податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

Крім іншого, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження реальності господарських операцій з поставки ТОВ «Прилуцький нафтоналив» газового конденсату, позивач надав документи, які підтверджують факт придбання цього конденсату у ТОВ «Мехпромресурс», а саме: видаткову накладну, рахунок, податкову накладну, товарно-транспортну накладну (т.1 арк. справи 73-76).

В підтвердження виконання господарських операцій між позивачем та ТОВ «Мехпромресурс» до матеріалів справи надано та не спростовано податковим органом наступні документи : товарно-транспортну накладну від 28.08.2010р., рахунок №28/08 від 28.08.2010р. на постачання газового конденсату у кількості 27,459т на суму 154313,96 грн., видаткову накладу №72 від 28.08.2010р., податкові накладні за 2010 р., реєстр отриманих та виданих податкових накладних за 2010р., додатки №5 до податкових декларацій, оборотно-сальдові відомості по рах.641.

Також, за наслідками господарської операції з придбання у ТОВ «Мехпромресурс» газового конденсату позивач у серпні 2010 року сформував податковий кредит, а витрати по оплаті послуг перевезення газового конденсату, наданих йому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, позивач включив до складу валових витрат 2010 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, договір перевезення № 8 від 01 липня 2010 року був укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (перевізником) та ПП «Агротемп» в особі експедитора підприємства ОСОБА_3 (замовником) та підписаний від імені ПП «Агротемп» саме ОСОБА_3 (т.1 арк. справи 72).

Реальність здійснених ФОП ОСОБА_1 послуг по перевезенню вантажів для ПП «Агротемп» за вищевказаним договором від 25.10.2008р.№1 підтверджується документами, які містяться в матеріалах справи та не спростовується відповідачем , а саме копії договору №1 від 25.10.2008р. на перевезення вантажу; акта виконаних робіт від 31.01.2010р. та рахунків перевізника до нього №1 від 06.01.2010р, №4 від 18.01.2010р.,№5 від 29.01.2010р.; акта виконаних робіт від 28.02.2010р. та рахунків перевізника до нього №6 від 05.02.2010р., №7 від 15.02.2010р., №9 від 28.02.2010р.; акта виконаних робіт від за березень 2010р. та рахунків перевізника до нього №16 і №17 від 31.03.2010р.; акта виконаних робіт за квітень 2010р. та рахунку перевізника до нього №23 від 30.04.2010р.; акта виконаних робіт за травень та рахунку перевізника до нього №27 від 31.05.2010р. (т.1 а.с.217-229), реєстр банківських виписок, зазначених в акті перевірки, які підтверджують перерахування перевізнику коштів за автопослуги приватним підприємством «Агротемп» .

Крім іншого, колегія суддів вказує, що для цілей оподаткування обов'язковим є встановлення реальності господарської операції, оскільки недотримання сторонами правочину умов цивільного законодавства не звільняє учасників цього правочину від сплати до бюджету обов'язкових платежів.

Фактичне здійснення позивачем оплати вартості транспортних послуг, наданих йому фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 згідно договору перевезення № 8 від 01 липня 2010 року підтверджується банківськими виписками , які були досліджені при перевірці та про що відображено в акті (а.с. 64 т. 1) .

Враховуючи вищезазначене, витрати на оплату виконаних ФОП ОСОБА_1 робіт за договором перевезення №1 від 25.10.2008 року ( 28.10.2008р.) правомірно включені до складу валових витрат позивача, як такі, що безпосередньо пов'язані з власною господарською діяльність позивача, оскільки отримані у зв'язку з підготовкою, організацією веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а тому податковим органом безпідставно завищено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток та податку з доходів фізичних осіб по наведеним господарський правовідносинам.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Також, положеннями абзацу 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з абзацом 2 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для відповідальності платника податку є не підтвердження сум податку, включеного до податкового кредиту, на момент перевірки платника податку.

Отже, колегія суддів вказує, що відповідальність за правильність виписування податкової накладної покладена не на покупця, а на продавця товарів.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку - це особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по декларуванню та сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання податкового кредиту та має всі документальні підтвердження його розміру.

Враховуючи наведене , колегія суддів дійшла висновку про реальність господарської операції з придбання ПП «Агротемп» у ТОВ «Мехпромресурс» газового конденсату в кількості 27,450 тн вартістю 154313,96 грн.,у т.ч. ПДВ 25718,99 грн., оскільки позивач виконав усі необхідні умови, передбачені Податковим кодексом України, які надають йому правові підстави для нарахування податкового кредиту , в його діях не має порушень вимог Податкового кодексу України, відповідно позивачем правомірно сформовано податковий кредит.

Також, колегією суддів критично оцінено твердження відповідача, що укладені між позивачем та ФОП ОСОБА_1 правочин є недійсними (нікчемними) відповідно до приписів статті 228 ЦК України, як такі, що порушують публічний порядок, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду даної справи, зазначені факти апеляційним судом встановлено не було та відповідачем не було надано доказів на підтвердження недотримання сторонами в момент укладення договорів вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Правовідносини між позивачем та ФОП ОСОБА_1 не були безтоварними, а укладались з метою реального настання позитивних наслідків для обох сторін, за ними реально було отримано матеріальні цінності та перераховано грошові кошти.

Чинне законодавство не містить прямої заборони на укладання комерційних (господарських) договорів між фізичною особою-підприємцем та юридичною особою , засновником чи керівником якої є ця ж фізична особа.

Колегія суддів дійшла висновку, що відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність винесених податкових повідомлень - рішень належним чином в суді не довів , у зв'язку з чим податкові повідомлення-рішення Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 11.05.2011р. №, №, № не відповідають вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Наведене не враховано судом першої інстанції , тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно положень ст. 202 КАС України з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агротемп" задовольнити.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. по справі № 2а-1870/6195/11 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ПП "Агротемп" задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 11.05.2011р. №, №, №.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М. Тацій Л.В.
Повний текст постанови виготовлений 22.02.2016 р.