Справа № 2а-3531/10/0770
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р. Справа № 876/6690/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року в справі за позовом Департаменту агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - відкрите акціонерне товариство «Берегівський комбінат хлібопродуктів», благодійна організація «Закарпатський обласний центр дорадництва», фермерське господарство «Колос» про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2010 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Департаменту агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - відкрите акціонерне товариство «Берегівський комбінат хлібопродуктів», благодійна організація «Закарпатський обласний центр дорадництва», фермерське господарство «Колос» про визнання протиправною та скасування вимоги «Про усунення недоліків та порушень, виявлених ревізією» від 08 вересня 2010 № 07-07-6-14/4873 в частині пунктів 2, 3 та 6 (з урахування заяви про уточнення позовних вимог).

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що зазначений лист-вимога є протиправною, оскільки вона не відповідає фактичним обставинам справи та чинному у відповідних періодах законодавству.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року, адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 травня 2015 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 червня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2012 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - Департаментом агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що в період з 07 травня 2010 року по 03 серпня 2011 року КРУ в Закарпатській області провело ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Головного управління агропромислового розвитку Закарпатської ОДА за 2009 рік та І-й квартал 2010 року, за результатами якої 05 серпня 2010 року був складений відповідний акт за № 07-07/51.

08 вересня 2010 року відповідачем було прийнято вимогу про усунення недоліків та порушень, виявлених ревізією за № 07-07-6-14/4873, пункти 2, 3, 6 якої оскаржені позивачем.

Відповідно до п. 2 вимоги в ході ревізії встановлено, що в порушення п. 8 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки сільськогосподарської дорадчої служби, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2007 № 1131, п.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, та спільного наказу Мінагрополітики та Мінекономіки № 816/394 від 21.11.2007 року, управлінням агропромислового розвитку на підставі актів виконаних дорадчих послуг за 2009 рік, в які включено недостовірні дані щодо кількості громадян, яким надано такі послуги та відсутності документального підтвердження витрат по наданню дорадчих послуг безпідставно перераховано 43965,44 грн., у зв'язку з чим позивача зобов'язано: відобразити дебіторську заборгованість по благодійній організації «Закарпатський центр дорадництва» в сумі 43965,44 грн.; провести претензійно-позовну роботу з цією організацією щодо повернення коштів; іншому випадку стягнути з осіб, винних у безпідставному перерахуванні коштів на суму 43965,44 грн., отримані кошти перерахувати до державного бюджету.

Згідно п. 3 вказаної вимоги, встановлено, що в порушення п. 6 Порядку використання у 2009-2013 роках бюджетних коштів, що спрямовуються на підтримку підприємств агропромислового комплексу через механізм здешевлення кредитів, затвердженого постановою КМУ від 26.02.2009 № 153, Головним управлінням АПР при наявній простроченій більш як за шість місяців заборгованості по податку з доходів фізичних осіб в сумі 32861,82 грн., на часткову компенсацію відсоткової ставки за залученими кредитами, ВАТ «Берегівський КХП» безпідставно надано бюджетні кошти в сумі 302732,07 грн., у зв'язку з чим позивача зобов'язано провести претензійно-позовну роботу з ВАТ «Берегівський КХП» щодо повернення коштів, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні безпідставних виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Пунктом 6 вказаної вимоги встановлено, що в порушення п. 5 абз. 8 Порядку справляння збору та використання коштів на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства, затвердженого Постановою КМУ від 15.07.2007 № 587, при встановленні попередньою ревізією КРУ факту незаконного отримання ФГ «Колос» бюджетних коштів в сумі 16000,00 грн., Головним управлінням АПР в 2009 році для компенсації понесених витрат по догляду за молодими виноградниками та спорудження шпалер цьому господарству безпідставно надано бюджетні кошти в сумі 18000,00 грн., у зв'язку з чим зобов'язано позивача відобразити в обліку дебіторську заборгованість по ФГ «Колос» на суму безпідставно отриманих бюджетних коштів - 18000,00 грн.; провести претензійно-позовну роботу з ФГ «Колос» щодо повернення бюджетних коштів, в іншому випадку стягнути з осіб, винних у проведенні безпідставних виплат, шкоду у порядку та розмірі, встановленому ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про контрольно-ревізійну службу в Україні», що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Згідно ч. 2 ст. 2 цього Закону Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Таким чином, органи державної фінансової інспекції мають право здійснювати державний фінансовий контроль у підконтрольних установах, до яких відносяться суб'єкти господарювання державного сектору економіки, а також підприємства і організації, які отримували кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовували державне чи комунальне майно.

За змістом п.п.1, 7, 10 ст. 10 Закону визначено, що головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право: перевіряти у підконтрольних установах грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (грошових сум, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пп. 3.1.12 п.3 Положення про Контрольно-ревізійні управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, затвердженого наказом Головного контрольно-ревізійного управління України від 09.01.2001 № 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.01.2001 за № 37/5227 (що діяло на момент виникнення спірних правовідносин), управління, відповідно до покладених на нього завдань, а також через підпорядковані йому контрольно-ревізійні підрозділи, має право, в тому числі звертатись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Тобто, аналіз наведених норм дає підстави вважати, що відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, КРУ має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога КРУ спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення КРУ до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність у КРУ права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Вищенаведені положення нормативно-правових актів, що визначають коло повноважень контрольно-ревізійних управлінь кореспондуються з нормами чинного Положення про Державну фінансову інспекцію України, яка є правонаступником Контрольно-ревізійної служби в Україні.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, постанова від 18 вересня 2014 року у справі № 31-332а14, постанова від 07 жовтня 2014 року у справі № 21-368а14, постанова від 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14), що в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для застосування.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту агропромислового розвитку Закарпатської обласної державної адміністрації - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 травня 2015 року в справі № 2а-3531/10/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 23 лютого 2016 року.