Справа № 804/450/16
Суддя: Кононенко Олександр Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2016 р. Справа № 804/450/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКононенко О. В.
при секретаріТонояні А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при проведенні перевірки податковим органом не взято до уваги поверненні платіжним дорученням № 244 від 11.07.2014 року коштів в сумі 8900,00 грн., не відображені у складі валових витрат амортизація транспортних засобів в сумі 150853,00 грн., безпідставно виключено з витрат від здійснення підприємницької діяльності суму 444993,00 грн., що призвело до помилкового визначення оподаткованого прибутку, який є базою для нарахування ЄСВ та ПДФО,та безпідставно застосовано фінансову санкцію за статтею 119 Податкового кодексу України.
Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити, доводи викладені в позовні заяві підтримав.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позовну заяву
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України та наказу від 02.11.2015 року № 946 Дніпродзержинською об'єднаною державною податковою інспекцією проведено документальну планову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.
- пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, в частині ненадання до перевірки книги обліку доходів і витрат;
- абзацу б) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України та пункту 3.2 розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, пунктів 3.2, 3.3. розділу 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міндоходів України від 21.01.2014 року №49, в частині не включення до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф. №1-ДФ) за І квартал 2012 року, II квартал 2012 року, II квартал 2013 року, II квартал 2014 року, сум доходу, виплаченим фізичним особам-підприємцям;
- пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 11 статті 8 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з урахуванням частини 3 статті 7 розділу III цього Закону, у результаті чого занижено
Оцінюючи правомірність спірних рішень суд зазначає наступне.
- включив до складу витрат лізингові платежі по договору фінансового лізингу від 01.07.2014 року №2969 з ТОВ «Український лізинговий фонд», що є порушенням статті 146 Податкового кодексу України;
- включив до складу витрат вартість придбаного, але не оплаченого автомобілю KIA Sportage в сумі 249166,67 грн.
В позовній заяві позивач не заперечує наявність виявлених при перевірці порушень, однак зазначає, що відповідачем при проведенні перевірки не враховані при визначені суми валових витрати та чистого оподатковуваного доходу наступні обставини.
Відповідачем не взято до уваги грошові кошти, поверненні платіжним дорученням № 244 від 11.07.2014 року в сумі 8900,00 грн., на підставі листа ТОВ ВКФ „Промтехпродукт" від 10.07.2014 року № 54, так як дана сума передплати була включена у валові доходи у момент її отримання, однак суд зазначає, що відповідно до пункту 152.3 статті 153 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи і витрати нараховуються з моменту їх виникнення згідно з правилами, встановленими цим розділом, незалежно від дати надходження або сплати коштів, якщо інше не встановлено цим розділом.
Таким чином, є помилковим твердження позивача про те, що повернення передплати повинне зменшити валові доходи того періоду, в якому здійснилося таке повернення.
Згідно підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;
Положеннями підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Однак позивач, як на підставу віднесення залишків ПММ матеріалів в баках автомобілів до витрат у 2 півріччі 2014 року посилається на акти залишків палива в баках, однак не надає, відповідних документів бухгалтерського обліку які б підтверджували використання ПММ відповідно актів у 2 півріччі 2014 року.
Відповідно до підпункту 138.8.2 пункту 138.8 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.
Абзацом 14 підпункту 140.1.7 пункту 140.1 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) будь-які витрати на відрядження можуть бути включені до складу витрат платника податку за наявності документів, що підтверджують зв'язок такого відрядження з діяльністю такого платника податку, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю платника податку; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю платника податку.
Обов'язковою умовою, для врахування таких витрат, є необхідність документального підтвердження таких витрат, однак позивачем не надано документів що підтверджують зв'язок відрядження з діяльністю позивача, тому такі витрати не можуть враховуватись при визначенні валових витрат.
В акті перевірки не відображені у складі валових витрат амортизація транспортних засобів в сумі 150853,00 грн., однак позивачем на враховано, що для формування витрат необхідним є використання придбаних ТМЦ в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника. Фізична особа-підприємець за відсутності обліку в частині підтвердження використання майна (товару) у підприємницькій діяльності, а також на підставі накладної, не являючись суб'єктом права власності на таке майно, не може включати до складу витрат суми по придбаних транспортних засобах.
В обґрунтування неправомірності застосування до позивача штрафних санкцій за таке порушення ним зазначено, що штрафну санкцію можливо застосовувати лише, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку, однак в акті перевірки відсутня інформація про донарахування сум ПДФО ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6
Суд зазначає, що положеннями пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Суд вважає, помилковою позицію позивача, що штрафні санкції за подання з недостовірними відомостями звітності про суми нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, можуть застосовуватись, лише після зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та необхідності зазначення в акті перевірки відповідного донарахування зобов'язань, оскільки порушення вчинене позивачем повинно призвести до зміни податкових зобов'язань відповідних платників податку.
За таких обставин дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції про скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2016 року

Суддя О.В. Кононенко