Справа № 803/3962/15
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 803/3962/15

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи Бохонковича В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни (далі - Приватний нотаріус Єгорова М. Є.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТзОВ «Кей-Колект») про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21526161 від 23.05.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2015 року Приватним нотаріусом Єгоровою М. Є. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 21526161) за ТзОВ «Кей-Колект» щодо належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що було внесено запис про право власності №9771375.

Дане рішення нотаріуса позивачі вважають протиправним та таким, що суперечать чинному законодавству оскільки, жодної згоди на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та застереження в договорі іпотеки ОСОБА_4 не надавалося.

Також на думку позивачів вказана перереєстрація майна за третьою особою порушує норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», адже в період дії мораторію проводити будь-яку реєстрацію відчуження майна та вносити зміни в записи державних реєстрів відповідач не вправі.

Позивачі звертали увагу, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.05.015 року залишив поза увагою те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не отримували від третьої особи ніякої вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, що призвело до порушення нотаріусом норм чинного законодавства.

З наведених підстав позивачі просили визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21526161 від 23.05.2015 року.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, 12.02.2016 року за вх. №1472/16 подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

В письмових запереченнях та доповненнях до письмових заперечень відповідач приватний нотаріус Єгорова М. Є. просила розгляд справи проводити у її відсутності. Додатково зазначила, що 23.05.2015 року відповідно до норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, уповноваженою особою ТзОВ «Кей-Колект» подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідачем проведено аналіз поданих правовстановлюючих документів, за якими встановлено, що 07.09.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 49 200,00 доларів США, а останній зобов'язався у свою чергу в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. 07.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та банк уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6 07.09.2007 року за реєстровим №2873, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира квартири АДРЕСА_1.

Також зазначила, що 11.06.2012 року відповідно до договору факторингу №4 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами банк відступив ТзОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позивача за зобов'язаннями по кредитному договору від 07.09.2007 року та іпотечному договору від 07.09.2007 року.

Тому вважає, що у зв'язку з переходом усіх прав та обов'язків за іпотечним договором на підставі укладених вищенаведених договорів, ТзОВ «Кей-Колект» скористалось добровільним (позасудовим) врегулюванням питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та звернулося до нотаріуса як спеціального суб'єкта, що здійснює функції державного реєстратора. Реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТзОВ «Кей-Колект» здійснено на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868. При перевірці документів, необхідних для реєстрації права власності, та на виконання вимог Порядку № 868 ТзОВ «Кей-Колект» через уповноважену особу надало в т.ч. копію письмової вимоги вих. №734870/Б-894 від 15.01.2015 року та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №636, якими товариством повідомлено позивача про необхідність виконання порушеного кредитного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередило про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, яке останнім отримано 29.01.2015 року.

Відповідач вважає, що ТзОВ «Кей-Колект» було дотримано вимоги законодавства щодо надання вичерпного переліку документів, необхідних для реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя, що надавало підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТзОВ «Кей-Колект».

Відповідач також зазначає, що оскільки у даному випадку звернення стягнення було здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника, а отже положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовуються. З врахуванням вищевикладеного відповідач просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Зазначив, що відповідач, оформляючи право власності за товариством, діяла в межах наданих їй повноважень із дотриманням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», Порядку, умов іпотечного договору, а саме пункту 5 де викладені відповідні застереження щодо іпотечного майна, а тому в задоволені позову просить відмовити. На вимогу суду не зміг подати докази направлення повідомлення №734870/Б-894 від 15.01.2015 року до відповідача ОСОБА_3 та докази, що саме в їх рекомендованому поштовому відправленні №636 від 20.01.2015 року знаходилось вищевказане повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не вимога про сплату боргу, як вказав позивач, вказавши, що такі докази подати не може у зв'язку з їх відсутністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення не, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 07.09.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №0. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 49 200,00 доларів США, а останній зобов'язався у свою чергу в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, сплачувати відсотки за користування кредитом, комісію та інші платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

07.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та банк уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Четверговою Є. О. 07.09.2007 року за реєстровим №2873, відповідно до умов якого в іпотеку була передана квартира квартири АДРЕСА_1.

В п. 4.6 договору вказано, що звернення стягнення по договору про задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється відповідно 5 цього договору іпотеки та відповідно до статтей 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку». В п. 5.1 вказано, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцеві повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Також судом встановлено, що 11.06.2012 року відповідно до договору факторингу №4 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами банк відступив ТзОВ «Кей-Колект» свої права вимоги до позивача за зобов'язаннями по кредитному договору від 07.09.2007 року та іпотечному договору від 07.09.2007 року.

23.05.2015 року представник ТзОВ «Кей-Колект» звернувся до відповідача про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно. До вказаної заяви додано перелік документів, визначених для вчинення вказаної реєстраційної дії на підставі іпотечного застереження визначеного договором. В матеріалах справи наявне повідомлення ТзОВ «Кей-Колект» за вих. №135-17528 від 22.05.2015 року про необхідність виконання іпотекодавцем ОСОБА_3 порушеного кредитного зобов'язання у менш як 30-ти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі його невиконання.

На підставі поданих документів 23.05.2015 року Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 21526161) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» щодо належної ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, про що було внесено запис про право власності №9771375.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваного в даній адміністративній справі рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV (далі - Закон України №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою.

Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом

Абзацом 2 частини 1 статті 9 Закону України №1952-IV визначено, що у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Зокрема, абзацами 2-3 частини 5 статті 3 Закону України №1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Абзацом 7 пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі-Порядок), встановлено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України №1952-IV.

В силу вимог абз.2 п.9 ч.2 ст. 9 Закону України №1952-IV нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновків, що чинне законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно, які виникають лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном, а також повинні реалізовуватися одночасно з їх вчиненням та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку, що дозволяє забезпечити належний рівень захисту гарантованих Конституцією України речових прав осіб на нерухоме майно.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1)прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2)встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3)прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4)внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

5)видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6)надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 4 ст. 15 Закону України №1952-IV, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (далі-Порядок) передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою

Підпунктом 1 пунктом 37 Порядку встановлено, що документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення прав на нерухоме майно, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чий його дублікат.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року №898-IV (надалі - Закон України №898-IV), у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України №898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України №898-IV передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Отже, в межах процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право звернутися до органу державної реєстрації з метою державної реєстрації за собою права власності на об'єкт нерухомого майна і документом, що буде підтверджувати відповідний перехід права власності, слугуватиме або окремий договір між іпотекодавцем та іпотекодержателем, або застереження в іпотечному договорі.

Судом встановлено, що у п. 4.1 Договору іпотеки Іпотекодержатель (в даному випадку - ТзОВ «Кей-Колект») має право звернення стягнення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_1) у випадку не виконання Боржником зобов`язання за Кредитним договором.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності ТзОВ «Кей-Колект» на об`єкт нерухомого майна квартиру площею 62,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 та прийняття оскаржуваного рішення від 23.05.2015 року №21526161 був саме договір іпотеки від 07 вересня 2007 року за реєстровим №2873.

При цьому, жодна нотаріальна дія з приводу набуття права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації відповідачем, як спеціальним суб'єктом державної реєстрації, не вчинялась.

Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ним було дотримано п. 15 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року за №868 щодо встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 Закону України №1952-IV, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1)право власності на нерухоме майно;

2)право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном;

3)інші речові права відповідно до закону;

4)податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Враховуючи положення частини 1 статті 37 Закону України №898-IV, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається саме шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на останній. Разом з тим, з огляду на норми закріплені частиною 9 статті 15 Закону України №1952-IV та абзацом 7 пункту 2 Порядку, нотаріус як спеціальний суб'єкт, проводить державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набутих виключно у результаті вчинення нотаріальної дії з таким майном.

Таким чином, приватний нотаріус Єгорова М. Є. приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.05.2015 року №21556634 вийшла за межі повноважень, визначених Законом України №1952-IV та Порядком №868, у спосіб не передбачений законом.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2015 року (справа №817/2830/15) та в ухвалі Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19.11.2015 року (справа №822/3536/15).

Крім того, пунктом 46 Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1)завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2)документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3)заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Тому, обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним Іпотекодержателем лише у разі, якщо така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання цієї вимоги.

Аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги, а реєстратор речових прав вимагати такі документи.

В судовому засіданні представник ТзОВ «Кей-Колект» та відповідач в письмових запереченнях вказували на те, що іпотекодержатель надіслав рекомендованим листом №636 ОСОБА_3 повідомлення від 15.01.2015 року вих. 734870/Б-894 про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Проте судом встановлено, що повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 15.01.2015 року ОСОБА_3 не отримано, а направлений позивачу рекомендований лист не дає змоги перевірити зміст відправленої кореспонденції, а відтак не може бути розцінений як беззаперечний доказ отримання повідомлення від ТзОВ «Кей-Колект» від 15.01.2015 року беручи до уваги, що позивач в судовому засіданні надав лист ТзОВ «Кей-Колект» за вих. №734870/Б-894 від 15.01.2015 року (про необхідність сплати заборгованості виключно в гривні), який досліджений в судовому засіданні і приєднаний до позову та вказав, що саме цей лист був у конверті з яким 29.01.2015 року надійшло поштове повідомлення №636.

Позивачу не надходило та він не отримував жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, представники ТзОВ «Кей-Колект» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М. Є. не могли виконати умови п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №868 від 17.10.2013 року.

Також, з інтернет-сторінки Укрпошта «Відстеження пересилання поштових відправлень, вбачається що дані про відправлення за номером 636 на даний час відсутні і не зареєстровані в системі. Інформація про наявність та стан пересилання поштових відправлень постійно оновлюється й зберігається в системі лише протягом 6 місяців з моменту реєстрації, відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.2009 року.

Крім того, приватний нотаріус Єгорова М. Є., як спеціальний суб'єкт, що здійснює функції державного реєстратора порушила вимоги Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5 з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 року №607/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №534/23066, даний Порядок визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав, посадових осіб органів місцевого самоврядування, адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, нотаріусів під час прийняття заяв та під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають, в тому числі, на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 2 цього Порядку, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мін'юсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868.

Пунктом 3 вказаного Порядку (в редакції чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що протягом одного робочого дня з дати прийняття заяви орган державної реєстрації прав забезпечує виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування оригіналів документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав, та копій документів, що пред'являються для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку та розміщення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Відповідність електронних копій оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, оригіналам таких документів у паперовій формі забезпечує особа, яка їх виготовила.

Пунктом 4 даного Порядку (в редакції чинній на час спірних правовідносин) визначено, що орган державної реєстрації прав у день прийняття відповідної заяви у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Укрдержреєстру.

Оскільки відповідачем, як державним реєстратором, проведено державну реєстрацію переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, на спірні правовідносини поширюються положення Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 року за №534/23066.

У зв'язку з цим, суд вважає, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.05.2015 року №21526161 не виконав вимоги вказаного Порядку та не передав заяву ТзОВ «Кей-Колект» на розгляд до Укрдержреєстру (структурного підрозділу територіальних органів Міністерства юстиції України, що забезпечує реалізацію повноважень Укрдержреєстру).

За наведених обставин, беручи до уваги виявлені судом порушення відповідачем вимог законодавства, (вихід за межі наданих законом повноважень, прийняття на реєстрацію документів без належних доказів надіслання та вручення ОСОБА_3 вимоги, не передача заяви ТзОВ «Кей-Колект» на розгляд до Укрдержреєстру), при реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, а рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна від 23.05.2015 року №21526161 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М. Є. при здійсненні дій по державній реєстрації прав та їх обтяжень, діяла всупереч підстав, що визначені Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, а тому, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.05.2015 року індексний номер 21526161, яким проведено реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТзОВ «Кей-Колект» є протиправними.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, на користь позивачів слід присудити за рахунок відповідача судовий збір в розмірі 487,20 грн. кожному, сплачений за платіжними дорученнями №0.0.483580102.1 від 29.12.2015 року (а.с. 2) та №0.0.488888697.1 від 14.01.2016 року, та який був зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 94, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.05.2015 року індексний номер 21526161, яким проведено реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Присудити з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Присудити з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2) судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 23 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич