Справа № 821/3863/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3863/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - Сергет Ю.В., відповідача - Насєки М.В., Смолінкіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі-позивач, ДП "Херсонський облавтодор") звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі-відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області, Управління), в якому просить скасувати податкове повідомлення - рішення від 21.12.2015 р. № на загальну суму 101233 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 30.11.2015 р. по 01.12.2015 р. була проведена позапланова документальна виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ПВКФ "Маркет" за січень-лютий 2015р. і подальшого використання, реалізації придбаних у контрагента-постачальника товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності, за результатами якої складено акт № 02/21-22-22-05/31918234 від 04.12.2015р. та на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення.

Вказане рішення ґрунтується на висновку Управління про порушення ДП "Херсонський облавтодор" п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198 ПК України, в результаті чого підприємством у січня, лютому 2015 р. завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 101233 грн., що призвело до завищення від'ємного значення у сумі 101233 грн. за лютий 2015 р. Позивач вважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач, посилаючись на положення Податкового кодексу України та Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" вказує на необґрунтованість висновків акту перевірки. Так, позивач вказує, що згідно з абз. 11 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а відповідно до ч.1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Включена позивачем сума ПДВ до податкового кредиту у січні, лютому 2015 року у розмірі 101230 грн. підтверджена відповідними податковим накладними, видатковими накладними, актами приймання-передачі товару, товарно-транспортними накладними, договором, додатками до договору, Специфікація, рахунки, довіреність, сертифікат відповідності та паспорт якості, та ін. Всі ці документи є первинними в розумінні вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95. № 88 та у своїй сукупності повністю підтверджують факт здійснення спірних господарських операцій по доставці товару.

Посилаючись на усе вищевикладене як на підставу для визнання протиправним оскарженого податкового повідомлення-рішення, позивач просить задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити його з підстав, викладених в адміністративному позові, додатково пояснивши, що наявність помилки в оформленні певних документів сама собою не може бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків в зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, надані під час перевірки первинні документи містять всі реквізити, які забезпечують ідентифікацію дати, назви, кількості, вартості послуг, одиниць виміру господарської операції, і взагалі підтверджують фактичність здійснення таких операцій та інші обставини, що підлягають відображенню в податковому обліку. Таким чином, висновки Управління, які зафіксовані в акті перевірки є необґрунтованими, тому податкове повідомлення-рішення, що прийнято на підставі цього акту перевірки підлягає скасуванню.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на відповідність дій та рішень контролюючого органу вимогам чинного законодавства України. Так, представники ГУ ДФС у Херсонській області, пояснили, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував відображений в акті перевірки висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2 ст.198 ПК України, в результаті чого підприємством у січня, лютому 2015 р. завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 101233 грн., що призвело до завищення від'ємного значення у сумі 101233 грн. за січень, лютий 2015 р. Також представники відповідача звернули увагу на невідповідність наданих під час проведення перевірки первинних документів вимогам чинного законодавства, що в свою чергу унеможливлює підтвердження факту реальності взаємовідносин з контрагентами, зокрема з ПВ КФ "Маркет".

Враховуючи вказані обставини представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що у період з 30.11.2015р. по 01.12.2015 р. Управлінням проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП "Херсонський облавтодор" з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом-постачальником ПВКФ "Маркет" за січень-лютий 2015р. і подальшого використання, реалізації придбаних у контрагента-постачальника товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) відображення здійснених фінансово-господарських операцій у податковій звітності, за результатами якої складено акт перевірки від 04.12.2015р. № 02/21-22-22-05/31918234.

У висновках акту перевірки зазначено, що встановлено порушення п.198.1, п.198.2, ст.198 Податкового кодексу України, а саме підприємством у січні, лютому 2015р. завищено податковий кредит на загальну суму ПДВ 101 233,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення у вказаній сумі за лютий 2015р., в тому числі по рядку 24 декларації у сумі 51233,00 грн., по рядку 31 декларації у сумі 50 000,00 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Херсонській області винесено податкове повідомлення-рішення від 21.12.2015 р. № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на загальну суму 101 233,00 грн.

Висновки відповідача про завищення податкового кредиту ґрунтуються на визнанні безтоварними операцій, здійснених позивачем з контрагентом-постачальником ПВКФ "Маркет" за січень-лютий 2015р., внаслідок їх документування неналежним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, що унеможливлює установлення обставин реального здійснення таких операцій.

Зокрема, відповідач зазначає, що накладні та акти приймання-передачі товару не містять інформації про їх місце складання, посаду та прізвища посадових осіб, відповідальних за здійснення господарської операції; в товарно-транспортних накладних не вказані повні адреси пунктів навантаження та розвантаження, відсутні підписи водія-експедитора, не заповнені всі необхідні реквізити, відтиск печатки ПВКФ "Маркет" містить іншу адресу, ніж зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; в накладних відсутні відомості про одиницю виміру та кількість щодо відшкодування транспортних витрат.

Також відповідачем зазначено про ненадання ПВКФ "Маркет" відповідей на запити ГУ ДФС у Херсонській області щодо обставин здійснення господарських операцій з ДП "Херсонській облавтодор".

На підставі вказаних висновків відповідач вважає безпідставним віднесення позивачем до податкового кредиту за переліченими вище господарськими операціями.

Виходячи з позицій сторін стосовно формування податкового кредиту, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За статтею 1 та частиною першою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій; вони фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за №168/704 (далі - Положення) первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Пунктом 2.4 Положення передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз цих правових норм дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 22 вересня 2015 року у справі №21-1359а15.

В межах розгляду даної справи судом встановлено, що між позивачем як покупцем та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Маркет" як постачальником, укладено договір поставки №7 від 29.01.2015р.

Згідно цього договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, передавати у власність покупця товар - бітум дорожній БНД 60/90 (90/130) орієнтовною кількістю 500 тонн, окремими партіями згідно заявок покупця, а останній зобов'язується прийняти та оплатити товар, якість якого відповідає державним стандартам - ДСТУ, ТУ, іншим технічним документам, які встановлюють вимоги до його якості. Ціна договору становить 5 300 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 883 333,33 грн., загальна вартість товару за цим договором складається з вартості кожної партії товару та може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна за одиницю товару на дату укладення договору зазначена визначена в додатку №1 і становить 8250,00 грн. без ПДВ за 1 тонну, а відшкодування транспортних витрат визначено в розмірі 700,00 грн. з ПДВ за 1 тонну. Ціна за одиницю товару та вартість транспортних витрат може змінюватись за двосторонньою письмовою згодою сторін, про що укладається додаткова угода до договору. Строк поставки товару визначений протягом 3 днів з моменту отримання постачальником заявки покупця, в якій зазначається найменування, кількість товару та місце його поставки, якими є філії ДП "Херсонський облавтодор". Доставка товару здійснюється постачальником, її датою вважається дата отримання покупцем та оформлення уповноваженими представниками сторін видаткових накладних та товаросупровідних документів. Постачальник зобов'язується одночасно з товаром передати покупцю податкову, видаткову накладні, рахунок-фактуру (рахунок), товарно-транспортну накладну, сертифікат або паспорт якості на товар. Здавання-приймання проводиться уповноваженими представниками покупця і постачальника. Розрахунки за поставлений товар проводяться шляхом безготівкового переказу коштів на поточний рахунок постачальника протягом 90 банківських днів після отримання товару на підставі рахунку-фактури та передачі товаросупровідних документів на партію товару (п.п. 1.1, 2.1, 3.1-3.4, 4.1, 5.1-5.7 договору).

Пунктами 6.2.3, 6.3.3 договору встановлено обов'язок постачальника надати повний пакет документів - податкову, видаткову накладні, рахунок-фактуру (рахунок), товарно-транспортну накладну, сертифікат або паспорт якості на товар, якому кореспондує право покупця повернути рахунок постачальнику без оплати в разі неналежного оформлення зазначених документів.

На виконання цього договору сторонами також укладено додаткову угоду №2 від 05.02.2015р., згідно з якою змінено ціну товару, а саме вартість 1 тонни бітуму дорожнього БНД 60/90 визначена в розмірі 11716,667 грн. без ПДВ, а вартість транспортних витрат - 740 грн. за 1 тонну з ПДВ.

В подальшому ПВКФ "Маркет" виписано рахунок №1 від 31.01.2015р. та видаткову накладну №1 від 31.01.2015р. на 28,3 тн. бітуму дорожнього БНД 60/90 загальною вартістю 233 475,00 грн. без ПДВ. та відшкодування транспортних витрат на суму 19810,00 грн. з ПДВ. Загальна сума товару за рахунком та накладною становить 299 980,00 грн., в тому числі ПДВ 49 996,67 грн.

Також ПВКФ "Маркет" виписано податкову накладну №1 від 31.01.2015р. на загальну суму 299 980,00 грн., в тому числі ПДВ 49 996,67 грн., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження транспортування товару постачальником оформлено товарно-транспортну накладну №1 від 31.01.2015р., відповідно до якої перевезення товару від вантажовідправника ПВКФ "Маркет" до вантажоодержувача ДП "Херсонський облавтодор" здійснювалось перевізником ТОВ "Ріва-Норд" автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_2, водій ОСОБА_4

Сторонами складено акт приймання-передачі товару від 31.01.2015р., позивачу передано сертифікат відповідності виробника ПАТ "Укртатнафта" терміном дії з 11.07.2011р. по 04.05.2015р. та паспорт якості №325 від 01.11.2014р.

Крім того, ПВКФ "Маркет" виписано рахунок №2 від 02.02.2015р. на 28,0 тн. бітуму дорожнього БНД 60/90 загальною вартістю 240 333,33 грн. без ПДВ. та відшкодування транспортних витрат на суму 19000,00 грн. з ПДВ., а також видаткову накладну №2 від 05.02.2015р. на 27,8 тн. бітуму дорожнього БНД 60/90 загальною вартістю 238 616,67 грн. без ПДВ. та відшкодування транспортних витрат на суму 19460,00 грн. з ПДВ. Загальна сума товару за накладною становить 305 800,00 грн., в тому числі ПДВ 50 996,67 грн.

Також ПВКФ "Маркет" виписано податкову накладну №2 від 02.02.2015р. на загальну суму 305 800,00 грн., в тому числі ПДВ 50 996,67 грн., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження транспортування товару постачальником оформлено товарно-транспортну накладну №2 від 05.02.2015р., відповідно до якої перевезення товару від вантажовідправника ПВКФ "Маркет" до вантажоодержувача ДП "Херсонський облавтодор" здійснювалось перевізником ПП "Партнер-Транс" автомобілем DAF, державний номер НОМЕР_3, водій ОСОБА_5

Сторонами складено акт приймання-передачі товару від 05.02.2015р., позивачу передано сертифікат відповідності виробника ПАТ "Укртатнафта" терміном дії з 11.07.2011р. по 04.05.2015р. та паспорт якості №325 від 01.11.2014р.

Поставлений товар та транспортні витрати оплачені позивачем згідно платіжного доручення №508 від 02.02.2015р. на суму 607 380,00 грн.

Указані вище господарські операції із ПВКФ "Маркет" відображені позивачем в бухгалтерському обліку на підставі перелічених документів.

Використання отриманих від ПВКФ "Маркет" товарно-матеріальних цінностей задокументовані позивачем та відображені в бухгалтерському обліку згідно видаткових накладних №РН-000000005 від 31.01.2015р. та №РН-0000006 від 05.02.2015р. як передачу товарів структурним підрозділам ДП "Херсонський облавтодор".

Суми податку на додану вартість, сплачені за поставлений товар, віднесені позивачем до податкового кредиту за січень 2015р. у сумі 49 996,67 грн. та за лютий 2015р. у сумі 51 233,33 грн.

Як установлено судом, до висновку про безпідставність формування позивачем податкового кредиту за січень, лютий 2015р. по операціям з контрагентом ПВКФ "Маркет" та їх безтоварність відповідач дійшов на підставі досліджених документів, наданих позивачем до перевірки та на запити Управління, які він розцінив як такі, що не мають статусу юридично значимих внаслідок належного їх оформлення.

Аналогічні документи, які були предметом дослідження під час проведення відповідачем перевірки, надані сторонами і до суду.

Оглядом цих документів судом виявлено їх невідповідність вимогам законодавства, яке регулює ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності.

Так, видаткові накладні №1 від 31.01.2015р. та №2 від 05.02.2015р. не містять відомостей про осіб та їх посади і повноваження, які підписали цю накладну та були відповідальними за здійснення господарської операції, а також про місце здійснення цих операцій (а.с. 53, 74).

Аналогічно, акти приймання-передачі товару від 31.01.2015р. та від 05.02.2015р. не містять відомостей про осіб та їх повноваження, які прийняли товар та підписали ці акти з боку ДП "Херсонський облавтодор", у той час як відповідно до п.п. 5.4, 5.7 договору поставки №7 від 29.01.2015р. передача-приймання товару та оформлення відповідних документів з цього приводу може здійснюватись виключно уповноваженими представниками сторін договору (а.с. 48, 49, 55, 76).

Надані позивачем на підтвердження уповноваження представників ДП "Херсонський облавтодор" прийняти товар довіреності №11 від 31.01.2015р. та №13 від 05.02.2015р. не містять відомостей про те, який саме товар та за якими документами уповноважуються прийняти від імені позивача громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 59, 75).

Крім того, виходячи зі змісту п.п. 5.4 - 5.6 договору поставки №7 від 29.01.2015р., умовою переходу права власності на товар є надання постачальником належним чином оформлених первинних документів, таких як податкова та видаткова накладні, рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна.

З 14 січня 2014 року набрав чинності наказ Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013р. №983 "Про затвердження Змін до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2013 р. за №2197/24729, яким внесено зміни до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568, а також затверджено нову форму товарно-транспортної накладної (форма №1-ТН) (далі - ТТН).

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу від 14.10.97 №363 (далі - Правила №363), визначено, що ТТН є основним документом на перевезення вантажів.

Згідно з розділом 1 Правил №363 товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Вказана форма товарно-транспортної накладної є обов'язковою до використання всіма суб'єктами господарської діяльності незалежно від форм власності та сфери управління.

Згідно з п. 11.4 Правил №363 ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Відповідно до Правил №363 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. ТТН - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, ТТН відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік, за умови їх належного оформлення.

Однак надані позивачем ТТН №1 від 31.01.2015р. та №2 від 05.02.2015р. складені за формою, яка не передбачена Правилами №363 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 05.12.2013р. №983) і не містять в повному обсязі всіх обов'язкових реквізитів, передбачених законодавством.

Зокрема, у ТТН №1 від 31.01.2015р. відсутні дані про вантажно-розвантажувальні операції та про особу, яка підписала ТТН з боку позивача і її повноваження, а ТТН №2 від 05.02.2015р. не містить підписів водія-експедитора, відомостей про вантажно-розвантажувальні операції та про особу, яка підписала ТТН з боку позивача і її повноваження, повних даних про пункти навантаження та розвантаження.

Отже, документи, згідно з якими позивачем фіксувались господарські операції та які він вважає первинними бухгалтерськими документами, складені не з окремими, а із суттєвими недоліками щодо їх форми і змісту, що на думку суду виключає можливість використання їх як належних доказів на підтвердження правомірності формування податкового кредиту по взаємовідносинам з контрагентом ПВКФ "Маркет".

Судом на виконання установленого ст.11 КАС України обов'язку щодо офіційного з'ясування всіх обставин справи ухвалами від 30.12.2015р. та протокольною ухвалою від 20.01.2016р., було зобов'язано сторін надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, у тому числі на підтвердження чи спростування обставин реального здійснення господарських операцій між позивачем та ПВКФ "Маркет" з придбання товарів і використання їх у власній господарській діяльності.

На виконання цих ухвал сторонами в якості доказів подані ті самі документи, які надавались відповідачу в ході перевірки та досліджувались ним. Ці ж документи, які перелічені вище, досліджені і судом в ході судового розгляду та зроблені висновки про невідповідність їх вимогам, які висуваються до первинних документів.

Також суд враховує, що сторонами на підтвердження обставин реального характеру господарських операцій не надано жодних доказів придбання ПВКФ "Маркет" бітуму дорожнього БНД 60/90, його зберігання тощо, з огляду на те, що постачальник ПВКФ "Маркет" не є виробником цього товару.

Крім того, враховуючи що товар "бітум дорожній" за своїм характером є нафтопродуктом, слід зазначити, що до суду не надано і документів, які повинні складатись при здійсненні операцій з нафтопродуктами, як те передбачено Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20 травня 2008 р. №281/171/578/155.

Таким чином, надані позивачем до перевірки та до суду документи не відповідають вимогам, які висуваються законодавством (ст.9 Закону №996-XIV, п.п.2.1, 2.4, 2.5 Положення) до первинних бухгалтерських документів, тому суд погоджується із висновком відповідача про неможливість підтвердження ними сум податку на додану вартість для віднесення його до податкового кредиту за січень-лютий 2015р., а відтак і про відсутність у позивача правових підстав для формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентом ПВКФ "Маркет".

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, суд приходить до висновку про правомірність оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення.

Щодо доводів представника позивача про необхідність застосування у даному випадку принципів презумпції правомірності правочину та добросовісності платника податків, суд зазначає, що відповідачем не заперечується правомірність правочину - договору поставки, а лише зроблено висновки про не підтвердження реального його здійснення.

При цьому презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об'єктивно відтворюють господарські операції, що є об'єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов'язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов'язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (частина 2 ст. 71 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 ст. 71 КАС України обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов'язку.

Однак як встановлено судом, надані позивачем документи на підтвердження фактів реального здійснення господарських операцій з ПВКФ "Маркет" складені з суттєвими порушеннями ст.9 Закону №996-XIV, п.п.2.1, 2.4, 2.5 Положення і не відповідають вимогам, які висуваються законодавством до первинних бухгалтерських документів, а отже на підставі них не може бути доведений факт наявності законних підстав для формування податкового кредиту за тими операціями, які фіксувались вказаними документами.

Слід звернути увагу, що представник позивача не спростувала обставин порушення ст.9 Закону №996-XIV, п.п.2.1, 2.4, 2.5 Положення при оформленні документів, на підставі яких у бухгалтерському та податковому обліку позивачем фіксувались господарські операції з ПВКФ "Маркет".

Також суд вважає, що сам факт використання товару не є безумовним доказом реальності господарських операцій між позивачем і ПВКФ "Маркет", якщо він не підтверджений належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, так як в ході судового розгляду справи встановлені обставини правомірності визначення позивачу грошових зобов'язань по податку на додану вартість.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 лютого 2016 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 8.3.3