Справа № 817/1850/15
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1850/15

18 лютого 2016 року 18год. 02хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача:ОСОБА_1,

представник позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача:Полюхович І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГородоцького виправного центру ( 131) Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області
про визнання протиправною і скасування постанови та визнання дій незаконними,
ВСТАНОВИВ :

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (по тексту постанови - позивач) до Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області (по тексту постанови - відповідач), в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову, винесену 02.02.2015 начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби Томашуком Ю.М., про його тимчасове поміщення до окремої камери ДІЗО на загальних підставах; визнати незаконними дії адміністрації Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області по триманню його у окремій камері ДІЗО у період з 02 лютого по 08 квітня 2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Так, позивач вказує, що 02.02.2015 його було поміщено до дисциплінарного ізолятора на загальних підставах строком на 90 днів у зв'язку з необхідністю захисту від розправи з боку інших засуджених.

На думку позивача його поміщення до дисциплінарного ізолятора було незаконним, будь-яких погроз з боку інших засуджених до нього не надходило, відповідно у відповідача не було обґрунтованих підстав для захисту від розправи.

Зазначає, що постанова, винесена 02.02.2015 начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області про його тимчасове поміщення як засудженого до окремої камери ДІЗО на загальних підставах є незаконною, прийнята всупереч ст. 7, 10 КВК України, ст. 28 Конституції України.

У своєму позові ОСОБА_1 вказує на ту обставину, що незаконне тривале його утримання в дисциплінарному ізоляторі вкрай негативно вплинуло на стан здоров'я. Так, в 2014 році неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційоному відділенні Рівненської ЦМЛ, зокрема з 14.04 по 07.05, з 19.05 по 03.06, з 23.07 по 28.07, з 10.10 по 20.10 і йому встановлено діагноз: нейроінфекція, спричинена вірусом грипу герпесу, пефалгічний синдром з розсіяною неврологічною симптоматикою, хронічний вірусний гепатит С з помірною активністю.

Вказує і на те, що в дисциплінарному ізоляторі засуджений був позбавлений можливості дотримуватись установленої дієти та приймати медичні препарати, чим грубо порушено приписи ст. 49 Конституції України.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача пояснила суду, що позивач, покликаючись на ст. 10 КВК України, не враховав положення п.4 вказаної статті, де чітко передбачений обов'язок Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області у разі наявності небезпеки для життя і здоров'я засуджених, до яких згідно із законом у зв'язку з їх участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки вживати такі заходи. Вказує і на те, що відповідно до Порядку здійснення заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2014 р. № 324/5 не застосування заходів безпеки тягне за собою відповідальність згідно закону.

Вважає, що поміщення до камери ізольованого тримання ніяким чином не являється проявом зневаги до позивача, як до людини та громадянина, оскільки особи під час ізоляції мають такі ж права та обов'язки як і до такої ізоляції.

Крім того пояснила суду, що ізоляція позивача жодним чином не вплинула на стан здоров'я. Зазначила, що до позову не долучено жодних відповідних медичних висновків, що підтверджували б обґрунтованість заявлених вимог. Звернула увагу на те, що позивач являється особою, схильною до вживання наркотичних речовин (медичний висновок та інші довідки, висновки знаходяться в особовій справі засудженого), що скоріш за все і призвело до стану здоров'я позивача. Звернень з приводу отримання дієтичного харчування за медичними показниками зі сторони позивача до адміністрації не надходило, що на думку відповідача є прямим спростуванням доводів, вказаних в позовній заяві. При цьому, позивач жодного разу не звертався до адміністрації установи з проханням надання йому медичної допомоги чи направлення його на лікування до лікувального закладу чи будь-яких скарг на погіршення пану здоров'я.

Просила у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Як встановлено судом, з 17.08.2013 по 08.04.2015 у Городоцькому виправному центрі (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області відбував покарання позивач по справі - ОСОБА_1 (а.с. 182).

Згідно висновку службової перевірки інформації отриманої оперативними співробітниками Городоцького виправного центр (№131) 02.02.2015 оперуповноваженим оперативної групи майором внутрішньої служби Кондратюком С.А. перевірку по вказаному факту закінчено та констатовано часткове підтвердження інформації щодо можливої розправи над судженим ОСОБА_1 та вирішено питання щодо переведення останнього до іншої установи виконання покарань

02.02.2015 оперуповноваженим оперативної групи майором внутрішньої служби Кондратюком С.А. подано начальнику Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковнику внутрішньої служби Томашуку Ю.М. рапорт.

Згідно вказаного рапорту з 23.01.2015 по 02.02.2015 повторно проведено перевірку по факту можливої загрози вчинення фактичної розправи над судженим ОСОБА_1, за наслідками якої просив дозволу продовжити тримання засудженого в окремій камері ДІЗО на загальних підставах.

02.02.2015 начальником Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковником внутрішньої служби Томашуком Ю.М. прийнято постанову за №7 про тимчасове поміщення засудженого ОСОБА_1 до окремої камери ДІЗО на загальних підставах.

Згідно постанови за №7 Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області від 02.02.2015 тимчасове поміщення позивача-засудженого до окремої камери ДІЗО на загальних підставах обґрунтоване наявністю можливої загрози розправи щодо засудженого ОСОБА_1 та у зв'язку з участю останнього в кримінальному судочинстві.

На думку суду обставини, покладені в основу оспорюваного у справі рішення відповідають законним правам та інтересам позивача у справі, а відтак підстави для визнання дій протиправними та скасування постанови відповідача за №7 від 02.02.2015 відсутні.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд врахував наступні обставини.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими регламентовані Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Згідно частини 1 та 2 статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов'язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених. Режим у виправних колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 КВК України, у разі наявності небезпеки для життя і здоров'я засуджених, до яких згідно із законом у зв'язку з їх участю у кримінальному судочинстві прийнято рішення про застосування заходів безпеки, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів щодо забезпечення безпеки цих осіб. Крім того, до зазначених осіб можуть бути застосовані такі заходи як ізольоване тримання та переведення в іншу установу виконання покарань.

Суд зазначає, що з метою забезпечення особистої безпеки засудженого, адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до його переведення в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання.

Крім того слід враховувати, що засуджені, які відбувають покарання, можуть бути будь-якими суб'єктами кримінального процесу (потерпілими, свідками, підозрюваними або обвинуваченими) при розслідуванні кримінальних справ про злочини, вчинені як в установах виконання покарань, так і поза їх межами.

В таких випадках на них поширюється дія Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві", положення якого стосовно засуджених осіб конкретизується у ч. 4 ст. 10 КВК України.

У ході розгляду справи встановлено, що Рівненським РВВС Рівненської області на підставі повідомлення про збут наркотиків внесено запис до ЄРДР за №0001246 від 26.10.2014 відносно засудженого ОСОБА_1, що кваліфіковано за ч.2 ст. 307 КК України (а.с.198) та 23.12.2014 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Тим самим, з огляду на приписи Закону України "Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві" та ч. 4 ст. 10 КВК України та на наявність відомостей згідно рапортів службових осіб відповідача та результатів перевірок по факту можливої загрози вчинення фактичної розправи над судженим ОСОБА_1, начальник Городоцького виправного центру (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області підполковник внутрішньої служби Томашуком Ю.М. мав законні підстави для прийняття рішення про тимчасове поміщення засудженого до окремої камери ДІЗО на загальних підставах.

Відповідно до Кримінально-виконавчого кодексу України, Законів України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», «Про попереднє ув'язнення», Наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2014 р. № 324/5 затверджено Порядок здійснення заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (по тексту постанови - Порядок).

Так, п. 2 розділу ІІ Порядку визначається, що приводом для вжиття заходів щодо забезпечення безпеки осіб, взятих під варту, та засуджених, які беруть участь у кримінальному судочинстві, можуть бути як заява учасника кримінального судочинства, члена його сім'ї або близького родича, так і звернення керівника відповідного державного органу, отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров'ю, житлу і майну зазначених осіб

Вказане положення Порядку у системному зв'язку з ч. 4 ст. 10 КВК України виключає обґрунтованість покликання позивача про неможливість вчинення дій щодо забезпечення безпеки осіб, які тримаються в установах виконання покарань без згоди засудженого.

При цьому, згідно п. 10 розділу ІІ Порядку несвоєчасне вжиття або невжиття посадовими особами органів, установ виконання покарань або слідчих ізоляторів достатніх заходів щодо забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, розголошення відомостей про заходи безпеки особами, які їх здійснюють, тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині покликання позивача, що його тимчасове поміщення до окремої камери ДІЗО на загальних підставах вплинуло на стан здоров'я, суд зазначає на наступне.

Матеріалами справи встановлено, в тому числі довідкою відповідача, що ОСОБА_1 під час відбування покарання у Городоцькому виправному центрі (№131) Управління державної пенітенціарної служби України в Рівненській області в період з 02.02.2015 по 08.04.2015 з будь-яких питань питань не звертався (а.с. 183).

Згідно наявних в матеріалах справи довідок засуджений ОСОБА_1 на стан свого здоров'я не скаржився, за медичною допомогою не звертався, скарг на якість харчування та звернень щодо отримання дієтичного харчування також не було (а.с.204, 206).

У ході розгляду встановлено й те, що позивач 30.04.2014 звертався щодо можливості виїзду в медичний заклад (а.с.205), однак попри наявні в матеріалах справи Епікризи медичних закладів (а.с.208, 210), суд приходить до виснову про неможливість встановлення причинно-наслідкового зв'язку захворювань засудженного з його перебуванням (поміщенням) в окремій камері ДІЗО в період з 02.02.2015 по 08.04.2015, так як останні не охоплюють такий період, і наявні докази щодо вживання ОСОБА_1 наркотичних речовин та їх аналогів, що в силу тих чи інших причин впливає на стан здоров'я особи (а.с.207).

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За встановлених обставин суд приходить до висновків, що відповідачем доведено належними доказами, що при прийнятті оспорюваного рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, позовні вимоги до задоволення не підлягають повністю.

З врахуванням приписів ст. 94 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.