Справа № 308/9826/14-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м.Київ К/800/49800/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ужгородської міської ради, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з адміністративним позовом до Ужгородської міської ради, в якому просила визнати протиправним рішення ХХІІІ сесії VІ скликання від 11 липня 2014 року №1363 «Про затвердження та відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у частині відмови ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0909 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, зобов'язати відповідача повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала про протиправність рішення відповідача в оскаржуваній частині, відсутність у ньому мотивів відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, порушення її прав на земельну ділянку, оскільки проект землеустрою складений у відповідності до вимог законодавства та належним чином погоджений.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року, адміністративний позов задоволено.

При винесенні рішень суди попередніх інстанцій виходили із протиправності оскаржуваного рішення міської ради щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у оренду у зв'язку з порушенням відповідачем при його прийнятті положень ч.13 ст.123 Земельного кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі скаржники зазначають, що вони є фактичними землекористувачами спірної земельної ділянки, що підтверджується відповідними документами; вважають, що даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 31 травня 2013 року Ужгородською міською радою прийнято рішення №919 «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до п.1.19 якого ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1 для передачі такої земельної ділянки позивачу в оренду.

08 серпня 2013 року ОСОБА_4 звернулась до Приватного підприємства «Технології інформаційних систем аналізу» із заявою про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в АДРЕСА_1 та уклала договір № 08/08-01/13 на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду.

Приватним підприємством «Технології інформаційних систем аналізу» виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташованої в АДРЕСА_1 для передання такої в оренду.

Вказаний проект погоджений Управлінням містобудівного комплексу та земельних ресурсів Ужгородської міської ради висновком від 05 лютого 2014 року №1794 та Управлінням Держземагентства в Ужгородському районі Закарпатської області висновком від 18 лютого 2014 року №97/03-14.

11 липня 2014 року Ужгородською міською радою ХХІІІ сесією VІ скликання прийнято рішення №1363 «Про затвердження та відмову у затвердженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до п.2.2 якого відповідачем відмовлено ОСОБА_4 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 0,0909 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України до повноважень сільських селищних, міських ради віднесено передача земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлений ст.123 Земельного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.3 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4 ст.123 Земельного кодексу України).

Згідно ч.6 ст.123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Як передбачено ч.13 ст.123 Земельного кодексу України, підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно ч.14 ст.123 Земельного кодексу України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Як встановлено судами, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу складений у відповідності до вимог законодавства України і погоджений у встановленому порядку, при цьому обґрунтовано відзначено, що дозвіл на виготовлення проекту землеустрою відповідачем прийнято у межах його компетенції та у відповідності до повноважень, визначених законом. Відповідачем не наведено та не доведено наявність обставин, які б свідчили про невідповідність проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскаржуване рішення від 11 липня 2014 року №1363 підстав відмови не містить.

З урахуванням вищевказаних обставин та положень закону колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним оскаржуваного рішення ради із її зобов'язанням повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги встановлених обставин справи та висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо підсудності даної справи колегія суддів вважає за необхідне, з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 19 січня 2016 року (справа № 824/167/15-а), відзначити, що до винесення відповідним суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) та виникнення і оформлення права на земельну ділянку відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України, усі правовідносини щодо передачі у власність чи користування земельних ділянок стосуються здійснення суб'єктом владних повноважень контрольних функцій та підпадають під юрисдикцію адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 ст.224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених ст.ст.237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді