Справа № 808/9024/14(ДО/808/1246/14)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2016 рокусправа № 808/9024/14(ДО/808/1246/14)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області, Дружківського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області про поновлення на посаді, скасування наказу та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1), Головного управління МВС України в Донецькій області (далі - відповідач-2), Дружківського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області (далі - відповідач-3), в якому просив:

- скасувати наказ МВС України від 07 серпня 2014 року за №865;

- скасувати наказ МВС України від 27 серпня 2014 року №1680 о/с в частині звільнення позивача;

- скасувати наказ відповідача 2 від 07.10.2014 № 361 о/с в частині його звільнення;

- поновити позивача на посаді старшого інспектора СКЗ Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 27 серпня 2014 року;

- стягнути з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошове забезпечення (заробітну плату) за фактично відпрацьований час з 28.08.2014 по 04.11.2014 в сумі 7926,24 грн.;

- стягнути з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу по день подання позову до суду у сумі 3396,96 грн.;

- стягнути з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 03.12.2014, дня подання адміністративного позову, по день винесення судового рішення.

Адміністративний позов обгрунтовано відсутністю доказів вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання співробітника органів внутрішніх справ, а відповідно протиправністю спірних наказів.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України

№865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій обасті" в частині притягнення ОСОБА_1

Миколайовича до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України.

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України №1680 о/с від 27.08.2014 "По особовому складу" в частині звільнення з органів внутрішніх справ України у запас на підставі п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінет Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Дружківського міського відділу ГУ МВС України у Донецькій області.

Поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Дружківського міського відділу ГУ МВС України у Донецькій області з 28.08.2014.

Стягнуто з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 по 30.07.2015 у розмірі 37 535 грн. 06 коп. (тридцять сім тисяч п'ятсот тридцять п'ять гривень шість копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду в частині поновлення старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Дружківського міського відділу ГУ МВС України у Донецькій області та в частині стягнення з Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 3 341 грн. 40 коп. (три тисячі триста сорок одна гривна сорок копійок) звернута до негайного виконання.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач-1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга обгрунтована наявністю доказів вчинення позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового начальницького складу органів внутрішніх справ, і які суд першої інстанції, на думку скаржника, безпідставно не прийняв до уваги, а відповідно правомірністю прийняття спірних наказів.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині скасування спірних наказів та поновлення позивача на посаді.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутністю останніх.

Заслухавши представника відвідача-2, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, старший лейтенант міліції ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.02.2008, а з серпня 2013 року обіймав посаду старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

Пунктом 39 наказу №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області", за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382, керуючись ст.ст.2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, старшого інспектора сектору кадрового забезпечення Дружківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, звільнено з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом №1680 о/с від 27.08.2014 "По особовому складу", відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо оскаржуваних наказів відповідача-1 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення з органів внутрішніх справ, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Як зазначено у наказі Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ обґрунтоване наступним: за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, статті 65 Конституції України, ч.3 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України "Про міліцію" та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ позивача звільнити з органів внутрішніх справ України за п.66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За приписами ч. 3 ст. 3 Закону України "Про міліцію", що діяв на час виникнення спірних правовідносин, у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною 1 статті 5 зазначеного Закону визначено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Отже, недодержання працівником органів внутрішніх справ України наведених вище норм є безумовною підставою вважати цю особу такою, яка вчинила правопорушення.

Разом з тим, наявність такого правопорушення повинна бути доведена певними доказами, отриманими із дотриманням певної процедури, при цьому обов'язок доведення такого факту покладається на орган внутрішніх справ, який приймає рішення щодо притягнення працівника до відповідальності, визначеної законом.

В обґрунтування підстав для прийняття оскаржуваних наказів представник відповідача-2 посилається на Висновок службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України, затверджений Міністром внутрішніх справ України 07.08.2014.

У висновку службового розслідування зазначено, що "ОСОБА_1 виніс зброю у двір, де передав її заступникам начальника МВ ОСОБА_2 і заступнику начальника Дружківського МВ - начальнику кримінальної міліції підполковнику міліції ОСОБА_3.".

Разом з тим, що відповідно до ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Слід зазначити, що відповідачами, в розумінні ст. 69 КАС України, не надано жодного доказу на підтвердження фактів вчинення позивачем будь-якого правопорушення, викладеного у Висновку службового розслідування.

Також, відповідачами до матеріалів справи не надано доказів співпраці ОСОБА_1 з сепаратистами та представниками "ДНР".

Відносно ж посилання у висновку службового розслідування на поясненя ОСОБА_4, як підставу підтвердження протиправності дій позивача, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що згідно пояснень останьої, що містяться в т. 1 а.с. 212-213, вбачається: "Що стосується підтримки сепаратістів з боку працівників Дружківського МВ, можу відповісти, що мною таких помічено не було. Ніхто відкрито не висловлювався у підтримку незаконного руху. Лише після чергової відпустки мені надійшла інформація від ст. інспектора штабу Гусара про те, що працівники ПС Щерба, який на той час підмінив помічника оперативного чергового, мав висловлення про те, що він неодноразово прибував до блок посту ополченців, де ніс службу його родич. На даний час Щербу звільнено з ОВС".

Отже, висновки відповідачів базуються виключно на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Також не встановлено наявність будь-якого кримінального провадження відносно позивача, за фактами, які викладені у висновку службового розслідування. Даний факт також підтверджується і листом прокуратури Донецької області від 17.06.2015 № 17/1/3-568 вих. 15, який було надано на виконання Ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 22.05.2015.

В той же час, частиною 6 ст.14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України встановлено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Встановлено, що позивачу у спосіб, встановлений ч. 8 ст. 14 Дисциплінарного статуту не доведений зміст наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Відповідачами зі свого боку, не надано суду доказів ознайомлення позивача із таким наказом під підпис.

За приписами ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Отже, наявні в матеріалах справи докази спростовують викладену у висновку службового розслідування інформацію щодо вчинення позивачем правопорушення, а відтак висновок щодо наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є необґрунтованим та таким, що спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, визначено, що особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

При цьому пунктом 70 зазначеного Положення визначено, що звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться:

до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - начальниками головних управлінь, управлінь МВС в Автономній Республіці Крим, областях, м Києві та Севастополі і рівними їм начальниками, яким таке право надано Міністром внутрішніх справ;

осіб вищого начальницького складу - відповідно до законодавства.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, визначено, що міністрові внутрішніх справ України належить право накладати дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, на всіх осіб рядового і начальницького складу.

Інші начальники накладають дисциплінарні стягнення в межах прав, наданих їм міністром внутрішніх справ України.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідачами не доведено та не надано доказів, що позивачем вчинені будь-які вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, не підтверджені жодними доказами висновки службового розслідування, не надані докази порушення відносно позивача кримінального справи.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, які свідчать про той факт, що незважаючи на фактичне звільнення позивача із ОВС та із займаної ним посади 27.08.2014, позивач фактично виходив на службу та виконував покладені на нього обов'язки до листопада 2014 року.

Також слід зазначити, що пунктами 63-67 Положення визначені підстави для звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби. Згідно п.2 Положення позивач, перебуваючи у спеціальному званні старшого лейтенанта міліції, відноситься до осіб середнього начальницького складу.

Відповідно до пп. "є" п.64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема, за порушення дисципліни. Відповідно пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Отже, слід дійти висновку, що скоєння вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу та не є підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, а отже така підстава для звільнення не може бути застосована в порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, слід зазначити, що позивач перебуває у складі членів професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ. Міністерство внутрішніх справ України, або уповноважений ним орган (представник) з письмовим поданням до профспілкової організації щодо надання попередньої згоди на звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 не зверталось, що підтверджується довідкою Голови Дружківської первинної профорганізації ДОПС АП ОВС ОСОБА_5 від 02.12.2014 року б/н (т. 1 а.с. 50).

Частиною сьомою статті 18 Закону України «Про міліцію» № 565-ХІІ передбачено, що працівники міліції вправі створювати професійні спілки.

Право кожної людини створювати професійні спілки і входити до них для захисту своїх інтересів закріплене у Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року.

Особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок визначаються Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" № 1045-XIV.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки.

За приписами частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Крім того, у Галузевій угоді між МВС та Професійною спілкою атестованих працівників органів внутрішніх справ України і Професійною спілкою працівників державних установ України передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу структурних і територіальних органів, установ, навчальних закладів, що перебувають у сфері діяльності сторін, його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) за відсутності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також виборного органу профспілки вищого рівня не допускається.

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються із дотриманням загальних норм.

Таким чином, за змістом зазначених правових норм, колегія суддів апеляційного суду дійшла правового висновку, що звільнення атестованих працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до частини третьої статті 41 Закону № 1045-XIV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки, а отже за відсутності останніх позивача було звільнено з посади не законно.

Відповідна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 25 березня 2014 року № 21-44а14.

Що стосується строків звернення позивача до суду, то на переконання колегії суддів, останні не є пропущеними, тому як вбачається з довідки Голови ліквідаційної комісії від 18.12.2015 року 03.11.2014 року до Дружківського МВ надійшов наказ ГУ МВС в області 07.10.2014 року № 361 о/с в якому ОСОБА_1 оголошена вислуга років. З вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис. Також на підставі цього наказу 03.11.2014 року останньому був виданий дублікат трудової книжки.

Отже, виходячи з того, що до суду позивач, виходячи зі штемпеля на конверті, звернувся 03.12.2014 року (т. 1 а.с. 12), при цьому дізнавшись про порушення свого права 03.11.2014 року, тобто з дотриманням місячного строку, передбаченого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Враховуючи викладені вище факти, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність наказів Міністерства внутрішніх справ України №865 від 07.08.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАІ ГУМВС України в Донецькій області" в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ України та №1680о/с від 27.08.2014 "По особовому складу" в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 30 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС України в Донецькій області, Дружківського міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області про поновлення на посаді, скасування наказу та стягнення середнього заробітку - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай