Справа № 2/28
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2/28 Головуючий у 1-й інстанції:Келеберда В.І.
Суддя-доповідач:Міщук М.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В., Гром Л.М. Доценку О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2008 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної податкової адміністрації України, третя особа - Державне казначейство України про скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до Державної податкової адміністрації України, третя особа Державне казначейство України, уточнивши який просив зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_5 надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» за грудень 2006 року у розмірі 35% в сумі 448 грн. 00 коп., здійснити нарахування та виплату позивачу надбавки за безперервну службу понад 20 років відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 квітня 2004 року № 370/2003 у розмірі 70% грошового забезпечення в сумі 1995 грн. 00 коп., здійснити перерахунок та виплату щомісячної доплати у розмірі 50% пенсії відповідно до п.п. "г" п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 року № 1592 в сумі 2523 грн. 02 коп., призначити компенсацію за невикористану чергову щорічну відпустку за 2006 рік, що становить 45 діб, у сумі 8203 грн. 05 коп., виплатити грошову допомогу при звільнені в запас із розрахунку 25% місячного грошового забезпечення на час звільнення за останній повний календарний рік служби в органах податкової міліції у сумі 1387 грн. 45 коп., провести нарахування та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2006 рік у сумі 5549 грн. 79 коп., внести виправлення до грошового атестату позивача із зазначенням посадового окладу в розмірі 1150 грн. 00 коп., окладу за військовим званням у розмірі 130 грн. 00 коп., відсоткової надбавки за вислугу років 35% у розмірі 448 грн. 00 коп., надбавки за високі досягнення у праці 40% у розмірі 691 грн. 20 коп., надбавки за роботу в умовах режимних обмежень 15 % у розмірі 172 грн. 50 коп., надбавки за безперервну службу понад 20 років у розмірі 70 % грошового забезпечення у розмірі 1995 грн. 61 коп., місячної доплати в розмірі 50 % суми пенсії, яка б могла бути нарахована - 2523 грн. 02 коп., премії за грудень 2006 року у розмірі 10404 грн. 00 коп., зобов'язати відповідача надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виправлений атестат, провести нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки відповідно до ст. 117 КЗпП України, починаючи з 31 грудня 2006 року по день фактичного розрахунку, виходячи із розміру середньодобового грошового забезпечення в сумі 182 грн. 29 коп., зобов'язати відповідача відповідно до п. 2.10 спільного наказу Міністерства праці та соціального захисту України і Міністерства юстиції України від 29 липня 1993 року № 58 внести виправлення до трудової книжки шляхом викладення запису № 7 про його звільнення у наступній редакції: «Згідно рішення Окружного адміністративного суду м. Києва запис за № 7 недійсний, дату звільнення вважати 30 грудня 2007 року», зобов'язати відповідача надати позивачу та Головному управлінню Пенсійного фонду України у м. Києві довідку про розмір збільшеної суми посадового окладу та окладу за військовим званням для перерахунку пенсії відповідно до ст. ст. 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із зазначенням часу, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії згідно ст. 13, ч. 3 ст. 43 вказаного Закону та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. 00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 серпня 2008 року позов задоволено в повному обсязі (т. 1 а. с. 219-226).

В апеляційній скарзі про скасування постанови апелянт (Державна податкова адміністрація України) зазначає, що вказана постанова не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв'язку з чим просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 4 серпня 2008 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог, заявлених позивачем.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2009 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2008 року, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково:

- зобов'язано ДПА України у відповідності до постанови КМУ від 22.05.2000 року №829 призначити ОСОБА_5 надбавку за вислугу років у розмірі 35% за період проходження ним служби з 16 по 31 грудня 2006 року;

- зобов'язано ДПА України призначити ОСОБА_5 компенсацію за невикористану ним чергову щорічну відпустку за 2006 рік, що становить 45 діб, з урахуванням надбавки за вислугу років, иа яку позивач має право за період проходження ним служби з 16 по 31 грудня 2006 року;

- зобов'язано ДПА України здійснити ОСОБА_5 перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні в запас із розрахунку 25% місячного грошового забезпечення на час звільнення за останній повний календарний рік служби в органах податкової міліції.

- зобов'язано ДПА України внести зміни до грошового атестату ОСОБА_5, шляхом визначення належного розміру відсоткової надбавки за вислугу років, що має становити - 35% за період проходження ним служби з 16 по 31 грудня 2006 року;

- зобов'язано ДПА України у відповідності до статті 117 КЗпП України провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 середній заробіток за весь час затримки (починаючи з 31.12.2006 року по день фактичного розрахунку), з урахуванням розмірі належного йому грошового забезпечення, у тому числі надбавку за вислугу років у розмірі 35% за період проходження ним служби з 16 по 31 грудня 2006 року;

- зобов'язано ДПА України подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виправлений грошовий атестат ОСОБА_5, із зазначенням в ньому надбавки за вислугу років в розмірі 35%, на яку позивач має право за період проходження ним служби з 16 по 31 грудня 2006 року;

- зобов'язано ДПА України подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір збільшеної суми посадового окладу ОСОБА_5 та окладу за військовим званням, для подальшого перерахунку суми його пенсії. В решті позовних вимог - відмовлено (т. 1 а. с. 264-271).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2012 року, касаційну скаргу ДПА України задоволено частково, постанову Київського адміністративного суду від 28 жовтня 2009 року скасовано, та направлено справу на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду (т. 2 а. с. 75).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2012 року, прийнято відмову ОСОБА_5 від касаційної скарги та закрито касаційне провадження (т. 2 а. с. 76-78).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 6 серпня 2012 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про часткове задоволення позову (т. 2 а. с. 134-139).

Зобов'язано Державну податкову адміністрацію України призначити ОСОБА_5 надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 у розмірі 35% за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року, провести доплату компенсації за невикористану чергову щорічну відпустку за 2006 рік, що становить 45 діб, з урахуванням надбавки за вислугу років, на яку позивач має право за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року, внести зміни до грошового атестату позивача шляхом визначення належного розміру відсоткової надбавки за вислугу років, що має становити 35% за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року, провести перерахунок та виплату середнього заробітку за весь час затримки відповідно до ст. 117 КЗпП України, починаючи з 31 грудня 2006 року по день фактичного розрахунку, з урахуванням розміру належного позивачу грошового забезпечення та надбавки за вислугу років у розмірі 35% за вказаний період, подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виправлений грошовий атестат позивача із зазначенням в ньому надбавки за вислугу років в розмірі 35% за період з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року та довідку про додаткові види грошового забезпечення позивача із відображенням в ній премії за грудень 2006 року у розмірі 10404 грн. 00 коп., внести зміни до запису № 7 у трудовій книжці ОСОБА_5., змінивши дату звільнення з 31 грудня 2006 року на 30 грудня 2006 року.

В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 грудня 2015 року, касаційну скаргу ДПА України задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2012 року скасовано в частині задоволення позовних вимог:

- призначити ОСОБА_5 надбавку за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 у розмірі 35% за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року;

- провести доплату компенсації за невикористану чергову щорічну відпустку за 2006 рік, що становить 45 діб, з урахуванням надбавки за вислугу років, на яку позивач має право за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року;

- внести зміни до грошового атестату позивача шляхом визначення належного розміру відсоткової надбавки за вислугу років, що має становити 35% за період проходження служби з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року;

- провести перерахунок та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України, починаючи з 31 грудня 2006 року по день фактичного розрахунку з урахуванням розміру належного позивачу грошового забезпечення та надбавки за вислугу років у розмірі 35% за вказаний період;

- подати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виправлений грошовий атестат позивача із зазначенням у ньому надбавки за вислугу років в розмірі 35% за період з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року та довідку про додаткові види грошового забезпечення позивача із відображенням в ній премії за грудень 2006 року у розмірі 10404 грн. 00 коп.;

- внести зміни до запису № 7 у трудовій книжці ОСОБА_5, змінивши дату звільнення з 31 грудня 2006 року на 30 грудня 2006 року, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

В обґрунтування свого рішення Вищий адміністративний суд України поклав таке.

Спірні правовідносини щодо виплати винагороди позивачу регулювалися Порядком виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997 року, з наступними змінами (далі - Порядок).

Згідно пунктом 2 вказаного Порядку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: стаж роботи від 20 до 25 років - 35 відсотків.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Проте суд апеляційної інстанції цих вимог не врахував та зобов'язуючи відповідача нарахувати позивачу надбавку за вислугу років за період з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року в розмірі 35 відсотків, оскільки останній має вислугу 20 років 14 днів, а в залежності від цього і здійснити перерахунок відпускних та інших виплат, всупереч вимог статей 76, 86 КАС України належним чином не перевірив доводів представника відповідача про те, що такий обов'язок міг бути покладений на відповідача лише після 1 січня 2007 року. Оскільки відповідач звільнився 31 грудня 2006 року, суд змінив дату звільнення на 30 грудня 2006 року, то підстави для встановлення та виплати такої надбавки, а також перерахунок інших виплат та внесення змін до грошового атестату позивача про встановлення надбавки в розмірі 35 відсотків безпідставні, та не навів у судовому рішенні мотивів, з яких відхилив ці доводи.

За змістом пункту 4 Порядку стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби з питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років.

В порушення вимог статті 159 КАС України суд апеляційної інстанції належним чином не з'ясував чи звертався позивач до відповідної комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 проходив службу в органах Державної податкової служби на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу організації та контролю за здійсненням оперативно розшукової діяльності Управління по боротьбі з корупцією в органах державної податкової служби Державної податкової адміністрації України.

Наказом голови Державної податкової адміністрації України від 26 грудня 2006 року № 1735-О підполковник податкової міліції ОСОБА_5 з 31 грудня 2006 року звільнений в запас з органів податкової міліції за п.п. "ж" п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Наказом голови Державної податкової адміністрації України від 15 лютого 2007 року № 292-О внесені зміни до наказу про звільнення позивача, зазначено кількість календарних днів невикористаної позивачем основної щорічної відпустки за 2006 рік - 45 діб.

До трудової книжки позивача внесено запис про звільнення зі служби із зазначенням дати звільнення 31 грудня 2007 року.

16 лютого 2007 року позивачу видано грошовий атестат № 5 про додаткові види грошового забезпечення за 2006 рік, в якому розмір та нарахування премій зазначено відповідно до періодів їх фактичної виплати, а не до їх призначення.

На запит позивача Державна податкова адміністрація України видала новий грошовий атестат за № 11 від 21 березня 2007 року та довідку № 893 від 24 липня 2007 року про додаткові види грошового забезпечення позивача за останні 24 місяці, тобто включно по 31 грудня 2006 року.

18 липня 2007 року № 8103/О-11 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що пакет необхідних для призначення пенсії документів 11 травня 2007 року направлений на адресу Деснянського відділення Ощадного банку м. Києва для проведення виплати пенсії. Зволікання у перенаправленні документів пояснював несвоєчасним поданням документів з боку уповноваженого структурного підрозділу Державної податкової адміністрації України до Головного управління Пенсійного фонду України, а відтак не вбачав своєї вини щодо затримки виплати позивачу пенсії.

23 липня 2008 року позивач звернувся до Державної податкової адміністрації України з вимогою усунути порушення, допущені в довідці № 893 від 24 липня 2007 року щодо неврахування додаткових видів грошового забезпечення, отриманих позивачем під час проходження ним служби в Державній податковій адміністрації України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дії та бездіяльність відповідача є протиправними.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки вислуга позивача станом на 30 грудня 2006 року складала 20 років та 14 днів, то він має право на отримання надбавки за вислугу років у розмірі 35%, тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача нарахувати йому надбавку за вислугу років за період з 16 грудня 2006 року по 30 грудня 2006 року підлягають задоволенню, а відтак задоволенню підлягають і решта позовних вимог, похідних від задоволення цієї вимоги.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було грубо порушені вимоги трудового законодавства, що спричинило до позбавлення позивача отримання правомірно обчисленої пенсії та обов'язкових виплат при звільненні.

Нормою статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Статтями 116, 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено колегією суддів Державна фіскальна служба України є правонаступником Державної податкової адміністрації України (Державної податкової служби України).

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ДПА України у відповідності до Постанови КМУ від 22.05.2000 року № 829 призначити ОСОБА_5 надбавку за вислугу років у розмірі 35 % за період проходження ним служби з 16 по 30 грудня 2006 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно наявних у матеріалах справи довідок у ОСОБА_5 була встановлена набавка була у розмірі - 30 %.

У відповідності до пункту 3 Порядку виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 року № 1013 посадовим особам, у яких протягом календарного року виникло право на підвищення розміру надбавки за вислугу років, розмір надбавки змінюється з початку наступного місяця, тобто лише з січня 2007 року надбавка за вислугу років могла бути нарахована у розмірі 35 відсотків.

За змістом пункту 4 Порядку таж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби з питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років.

На вимогу ухвали Вищого адміністративного суду від 24.12.2015 року Київським апеляційним адміністративним судом витребувано у Державної фіскальної служби України пояснення та документальні підтвердження щодо того, чи звертався ОСОБА_5 до комісії ДПС України з питань встановлення стажу роботи або зміну його розміру, необхідного для нарахування винагороди за вислугою років.

З наданих письмових пояснень ДФС України вбачається, що відповідно до пунктів 82, 85 наказу Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» звернення (пропозиції, заяви, скарги) громадян та документи(листи, довідки, акти) з їх розгляду, листування про перевірку пропозицій, заяв, скарг громадян про надання запитів на публічну інформацію зберігаються строком 5 років.

А отже у ДФС України відсутні відомості щодо запитуваної інформації, а ОСОБА_5 чи його представник у судові засідання не з'являвся, зазначеної інформації до суду не надавав.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів зійшла висновку, що зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ДПА України призначити ОСОБА_5 компенсацію за невикористану ним чергову відпустку за 2006 року що становить 45 діб, з урахуванням надбавки за вислугу років, на яку позивач має право за період проходження ним служби з 16 по 30 грудня 2006 року колегія суддів зазначає таке.

У наказі ДПА України від 15.02.2007 року № 292-о «Про внесення змін до наказу ДПА України від 26.12.06 № 1735-о» зокрема зазначено, що невикористана відпустка за 2006 рік складає 45 діб, тому належні ОСОБА_5 кошти були перераховані на відповідний картковий рахунок у відділенні ВАТ «Укрексімбанку» (5 266, 35 грн. компенсації за невикористану відпустку).

З урахуванням наведеного вірним є обрахунок вказаної суми із включенням надбавки за вислугою років у розмірі 30 %.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання ДПА України здійснити ОСОБА_5 перерахунок та виплату грошової допомоги при звільненні в запас із розрахунку 25 % місячного грошового забезпечення на час звільнення за останній повний календарний рік служби в органах податкової міліції слід зазначити наступне.

Згідно з абзацом 6 статті 9 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», а саме особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до наказу СБУ від 29.07.2003 року № 1154-ос ОСОБА_5. отримав зазначену одноразову грошову допомогу при звільненні.

Позовні вимоги щодо зобов'язання ДПА України внести зміни до грошового атестату ОСОБА_5., шляхом визначення належного розміру відсоткової надбавки за вислугу років що становить - 35 % за період проходження ним служби з 16 по 30 грудня 2006 року, зобов'язання ДПА України у відповідності до статті 117 КЗпП України провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час затримки (починаючи з 30.12.2006 року по день фактичного розрахунку) з урахуванням розміру належного йому грошового забезпечення, у тому числі надбавки за вислугу років в розмірі 35%, на яку позивач має право за період проходження ним служби з 16 по 30 грудня 2006 року не підлягають задоволення оскільки є похідними від тих у задоволенні яких було відмовлено.

Крім того, ОСОБА_5. був атестованим працівником податкової міліції на якого норми Кодексу законів про працю в Україні не поширюються, що вбачається із Листа роз'яснення Верховного Суду України Головам обласних, Київського та Севастопольського міських судів, Верховного суду Автономної Республіки Крим від 23 березня 1998 року №1-4/83 згідно якого проходження служби рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ України регламентується не Кодексом законів про працю України, а законодавством про ці органи, в тому числі Законом України «Про міліцію».

Згідно ухвали Верховного Суду України від 04 жовтня 2000 року порядок, установлений КЗпП для розгляду індивідуальних трудових спорів, і норми законодавства про працю, що регулюють припинення трудових відносин, до правовідносин по проходженню служби в податковій міліції не застосовуються. Останні регулюються зазначеним Дисциплінарним статутом, Положенням, іншими актами законодавства про ці органи.

Аналогічна правова позиція викладена і в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» (далі - Постанова) передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що на ОСОБА_5. не розповсюджуються норми КЗпП.

А отже, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час затримки, починаючи з 30.12.2006 року по день фактичного розрахунку.

Що стосується порядку нарахування та виплати позивачу надбавки за безперервну службу в розмірі 70%, колегія суддів зазначає, що дана надбавка встановлюється відповідно до Указу Президенту України від 12.07.2003 року № 595 «Про поширення чинності Указу Президенту України від 24 квітня 2003 року № 370/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу» на осіб начальницького складу податкової міліції ДПА України».

Так, пунктом 1 Указу Президента України від 24 квітня 2003 року № 370/2003 «Про надбавки військовослужбовцям Служби безпеки України та працівникам органів внутрішніх справ України за безперервну службу» Головам відповідних міністерств (відомств) надано право встановлювати щомісячні надбавки за безперервну службу у відсотках до грошового забезпечення особам, які мають високі результати у службовій діяльності, залежно від стажу служби. Таким чином, зазначена надбавка не є обов'язковою, оскільки встановлюється за поданням керівника відповідної установи, в даному випадку Голови ДПА України. У такому разі, колегія суддів не вбачає порушень у здійсненні нарахування позивачу зазначеної надбавки, оскільки її розмір та нарахування визначається за рішенням керівника органу чи установи, а відтак може визначатися у межах законодавчо встановленого максимального відсотку при наявності відповідного стажу, або ж в залежності від фінансових можливостей підприємств, установ та організацій (в межах кошторису їх доходів та видатків), не нараховуватися. Отже, в цій частині позов ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Наступною вимогою ОСОБА_5 є зобов'язання призначити доплату до його пенсії за грудень 2006 року у розмірі 50%, що за його підрахунками має складати 2 523,02 грн.

Так, щомісячна доплата від суми пенсії встановлюється згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 31.12.1996 року № 1592 «Про умови оплати праці працівників органів податкової служби».

Відповідно до підпункту «г» пункту 5 вказаної постанови КМ України, керівникам органів державної податкової служби у межах установлених фондів оплати праці та граничної чисельності працюючих, надано право установлювати особам рядового і начальницького складу податкової міліції, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їхньою згодою та в інтересах справи на службі, щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50 відсотків суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована.

Колегія суддів не вбачає порушень у здійсненні нарахування позивачу вказаної доплати до пенсії, оскільки її розмір та нарахування визначається за рішенням керівника органу чи установи, а відтак може визначатися у межах законодавчо встановленого максимального відсотку при наявності відповідного стажу, або ж в залежності від фінансових можливостей підприємств, установ та організацій (в межах кошторису їх доходів та видатків), не нараховуватися.

Таким чином, зазначена надбавка не є обов'язковою, оскільки встановлюється на розсуд керівника відповідної установи, організації або підприємства.

Крім цього, в матеріалах справи відсутні докази щодо залишення позивача за його згодою на займаній посаді в інтересах служби. А відтак в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання внесення змін до його трудової книжки, (в частині визначення належної дати його звільнення), колегія суддів зазначає, що запис в трудовій книжці ОСОБА_5 було зроблено на підставі наказу про його звільнення, де датою звільнення значиться 31 грудня 2006 року.

Відповідно до частини 1 статті 769 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення страви. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, вимоги в цій частині позову судова колегія вважає безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 500 000,00 грн. колегія суддів зважає на наступне.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У такому разі ОСОБА_5 не надано доказів щодо моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому позовні вимоги в цій частині слід залишити також без задоволення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової адміністрації України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2008 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Повний текст рішення складено 22.02.2016 року.

Головуючий суддя Міщук М.С.

Судді: Бєлова Л.В.

Гром Л.М.