Справа № 816/722/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/44823/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

секретар судового засідання: Корінець Ю.О.,

за участю:

представника відповідача Богач М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства "АМГ Плюс" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства "АМГ Плюс" до Полтавської митниці Міндоходів України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство " АМГ Плюс " (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Полтавської митниці Міндоходів України, Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області (надалі - відповідач-1, відповіач -2, Митниця, митний орган),в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 28.01.2014 року № 806020002/2014/000005/1 про коригування митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України згідно контракту № 09-10/13 від 09.10.2013, укладеного між Приватним підприємством "АМГ Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Повне сільськогосподарське товариство "Канат" (Казахстан);

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон № 806020002/2014/00020;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 28.01.2014 року № 806020002/2014/000004/1 про коригування митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України згідно контракту № 09-10/13 від 09.10.2013 року, укладеного між Приватним підприємством "АМГ Плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Повне сільськогосподарське товариство "Канат" (Казахстан);

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон № 806020002/2014/00019;

- зобов'язати повернути Приватному підприємству "АМГ Плюс" суми надмірно сплаченого податку на додану вартість за деклараціями № 806020002/2014/000774 від 28.01.2014 року, № 806020002/2014/000775 від 28 січня 2014 року в загальному розмірі 47972 грн. 24 коп. шляхом перерахування на поточний рахунок Приватного підприємства "АМГ Плюс".

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року в задоволені позову було відмоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року, ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 жовтня 2013 року між позивачем (Покупець) та ТОВ "Повне сільськогосподарське товариство "Канат" (Казахстан) (Продавець) укладено контракт № 09-10/13, за умовами якого Продавець зобов'язується поставити, а Покупець своєчасно прийняти та здійснити оплату за цибулю ріпчасту на умовах зазначеного контракту /пункт 1.1/. Кількість товару - 1500000 кг /пункт 1.2/. Загальна вартість контракту складає 6750000 російських рублів, включаючи ПДВ із розрахунку 4,5 рубля за 1 кг товару /пункт 2.1/. Строк дії контракту - до 31 грудня 2013 року /пункт 8.4 контракту/.

05 грудня 2013 року між позивачем (Покупець) та ТОВ "Повне сільськогосподарське товариство "Канат" (Казахстан) (Продавець) було укладено додаткову угоду № 1 до контракту № 09-10/13 від 09 жовтня 2013 року, якою пункти контракту викладено у наступній редакції: 2.1 Загальна вартість контракту складає 10200000 російських рублів, із розрахунку 6,8 рублів за 1 кг товару; 8.4 Строк дії контракту - до 31 грудня 2014 року.

Згідно додаткової угоди № 2 від 12.12.2013 року до контракту № 09-10/13 Продавець зобов'язується поставити, а Покупець своєчасно прийняти та оплатити за цибулю ріпчасту для продовольчих цілей урожаю 2013 року на умовах зазначеного контракту; поставка товару проводиться відповідно до правил Інкотермс 2000, на умовах поставки товару EXW.

25 грудня 2013 року між позивачем (Покупець) та ТОВ "Повне сільськогосподарське товариство "Канат" (Казахстан) (Продавець) було укладено додаткову угоду № 3 до контракту № 09-10/13 від 09.10.2013 року, якою пункт 2.1 контракту викладено у наступній редакції: 2.1 Загальна вартість контракту складає 10200000 російських рублів. Доповнено контракт пунктом 2.2, який викладено у наступній редакції: 2.2. Ціна товару на 1 кг встановлюється в рахунках - фактурах на кожну поставку.

Згідно вищевказаного контракту позивачем отримано партії цибулі ріпчастої та здійснено декларування митної вартості товару при ввезенні на митну територію України, подано митні декларації:

- № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року, в якій митну вартість товару (цибуля ріпчаста свіжа для продовольчих цілей, урожаю 2013 року, 19300 кг) розраховано за 1 методом визначення митної вартості (за ціною договору) в сумі 135100 руб. РФ, графа 45 коригування - 41110,83 грн.;

- № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року, в якій митну вартість товару (цибуля ріпчаста свіжа для продовольчих цілей, урожаю 2013 року, 19300 кг) розраховано за 1 методом визначення митної вартості (за ціною договору) в сумі 135100 руб. РФ, графа 45 коригування - 40110,83 грн.

На підставі чого, 28 січня 2014 року Полтавською митницею Міндоходів було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 806020002/2014/000004/1, яким із застосуванням 6 методу визначено митну вартість товару в загальній сумі 649811,70 руб. РФ (сума вартості за одиницю 33,6690) та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 806020002/2014/00019, якою за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 у зв'язку з порушенням вимог статті 52 Митного кодексу України в частині правильності визначення митної вартості товару.

Також, 28 січня 2014 року Полтавською митницею Міндоходів було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 806020002/2014/000005/1, яким із застосуванням 6 методу визначено митну вартість товару в загальній сумі 649811,70 руб. РФ (сума вартості за одиницю 33,6690) та прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 806020002/2014/00020, якою за результатами перевірки митної декларації або документа, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 у зв'язку з порушенням вимог статті 52 Митного кодексу України в частині правильності визначення митної вартості товару.

Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з правомірності прийняття рішень про коригування заявленої митної вартості товарів з огляду на відсутність всіх необхідних документів для її визначення за ціною договору, наявності застережень, щодо застосування цього методу та наявності розбіжностей в поданих декларантом документах.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини є Митний кодекс України (надалі також - Митний кодекс України або МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов'язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 Митного кодексу України).

За приписами статті 52 вищезазначеного Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього кодексу та цією главою.

Частиною першою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 53 Митного кодексу України передбачає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

В частині 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 54 вказаного Кодексу митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина перша статті 55 МК України).

За правилами частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України, якщо митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу, чи з порушенням інших вимог Митного кодексу України, митний орган відмовляє у прийнятті такої митної декларації.

У частині першій статті 57 вказаного Кодексу закріплені правила застосування методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Митна вартість визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Приписами частин другої - п`ятої статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена частиною другою статті 58 Митного кодексу України. Так, відповідно до вказаної правової норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

З матеріалів справи вбачається, що у рахунках-фактурах № 1 від 16 січня 2014 року та № 2 від 16 січня 2014 року, які додавалися позивачем до митних декларацій № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року, зазначено кількість та вартість товару, яка відповідає зазначеним відомостям у митних деклараціях.

Позивачем до митного оформлення по митним деклараціям № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 року було надано платіжне доручення № 5 від 25.12.2013 року на суму 394800 руб. РФ із призначенням платежу: передплата за цибулю ріпчасту згідно рах. 4 від 25 грудня 2013 року контракт 09-10/13 від 09 жовтня 2013 року без ПДВ.

Під час проведення митного контролю і митного оформлення, відповідачем встановлено, що ПП "АМГ Плюс" до митного оформлення по митним деклараціям № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року було подано платіжне доручення № 5 від 25.12.2013 року на суму 394800 руб РФ, що відповідає вазі товару 56400 кг, яке раніше додавалося декларантом і до інших митних декларацій: № 806020002/2014/000076 від 10 січня 2014 та № 806020002/2014/000071 від 09 січня 2014.

Згідно митних декларацій № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року оплата за товар була здійснена у повному обсязі саме платіжним дорученням № 5 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до митних декларацій № 806020002/2014/000076 від 10 січня 2014 року та № 806020002/2014/000071 від 09 січня 2014 року оформлено товар загальною вагою 38600 кг на загальну суму 270200 руб РФ. Відтак, залишок на наступну оплату становить 124600 руб РФ. Згідно з митною декларацією № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року ПП "АМГ Плюс" задекларовано товар вартістю 135100 руб РФ загальною вагою 19300 кг, що перевищує залишок за платіжним дорученням № 5 від 25 грудня 2013 року.

Згідно з митною декларацією № 806020002/2014/000740 від 28.01.2014 ПП "АМГ Плюс" задекларовано товар вартістю 135100 руб РФ загальною вагою 19300 кг, який відповідно ПП "АМГ Плюс" платіжним дорученням № 5 не оплачено.

З огляду на викладене, вбачається, що платіжне доручення № 5 від 25 грудня 2013 року не містить відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена позивачем за зазначені у митних деклараціях № 806020002/2014/000721 та № 806020002/2014/000740 товари.

На підставі чого, 28 січня 2014 року відповідач-1 надіслав декларанту повідомлення з вимогою надати протягом 10 календарних днів додаткові документи, перелік яких відповідає ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Проте, декларант відмовився надати додаткові документи, про що зазначив у примірнику повідомлень митниці.

Відтак, позивач на вимогу митниці відмовився надавати будь-які додаткові документи, не надавав додатково платіжних доручень, у тому числі, і платіжних доручень № 2 та № 3.

Крім того, надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості документи містять розбіжності щодо числових значень складових митної вартості товарів.

Позивачем було додано копію митної декларації країни відправлення № 55302/170114/0001323 до митних декларацій № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року.

Згідно з даними, зазначеними у графі 45 митної декларації країни відправлення № 55302/170114/0001323, митна вартість товару становить 1626698 танге, а курс валюти, відповідно до графи 23 експортної митної декларації становить 4,64 танге/руб. Отже, митна вартість товару становить 350581,47 руб РФ, а з огляду на кількість товару /38600 кг/ вартість 1 кг товару складає 9,08 руб/кг, а не 7 руб/кг, як зазначено у митних деклараціях № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року та доданих до них рахунка-фактурах № 1 від 16 січня 2014 року та № 2 від 16 січня 2014 року.

У пакувальних аркушах №6 та №7, які також додавалися позивачем до митних декларацій, зазначена загальна вартість товару 636900 танге у кожній, що в перерахунку в грошову одиницю РФ становить 137262,93 руб РФ, а не 135100 руб РФ, як визначено у митних деклараціях № 806020002/2014/000721 від 28 січня 2014 року та № 806020002/2014/000740 від 28 січня 2014 року та доданих до них рахунка-фактурах № 1 від 16 січня 2014 року та № 2 від 16 січня 2014 року.

З огляду на викладене вбачається, що у документах, поданих позивачем на підтвердження заявленої митної вартості товарів, відсутні відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за ці товари та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

У відповідності до статті 64 Митного кодексу України та митній декларації від 15 липня 2013 року № 806020000/2013/225813, що була визнана митним органом, відповідачем-1 було застосовано шостий (резервний) метод визначення митної вартості на підставі наявної інформації з бази даних оформлених ВМД , оскільки відповідач-1 не мав можливості застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що право позивача на заявлену митну вартість товарів і обраного методу її визначення не підтверджене належними доказами, а тому висновок відповідача-1 про порушення вимог статті 52 Митного кодексу України в частині правильності визначення митної вартості товару відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання повернути ПП "АМГ Плюс" суми надмірно сплаченого податку на додану вартість за деклараціями № 806020002/2014/000774 від 28 січня 2014, № 806020002/2014/000775 від 28 січня 2014 в загальному розмірі 47972 грн. 24 коп. шляхом перерахування на поточний рахунок Приватного підприємства "АМГ Плюс", колегія суддів зазначає наступне.

Митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з поверненням помилково та/або надмірно сплачених митних платежів.

Ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, що встановлені у статті 301 МК України, статті 43 ПК України і статті 45 БК України, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженим наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1097/14364; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок повернення), на підставі його заяви та у визначений термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Визначений вищевказаними нормативними актами порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо повернення митних платежів, позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.

При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

За таких обставин вимога позивача про стягнення надмірно сплачених митних платежів не є правильним способом захисту прав платника митних платежів.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 ПК України та розділу ІІІ Порядку повернення, положення яких перекликаються між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Аналогічні положення закріплені і в Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженому наказом Державної митної служби України, Державного казначейства України від 20 липня 2007 року № 611/147 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 року за № 1095/14362; в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок взаємодії).

Тому у цьому випадку вимога позивача зобов'язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 березня 2015 року (справа № 21-3а15), від 16 вересня 2015 року (справа № 826/4418/14), від 3 листопада 2015 року (справа № 21-422а15) і колегія суддів бере її до уваги.

Таким чином, керуючись частиною першою статті 224 КАС України, колегія суддів зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суди всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись стаття ми 221, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "АМГ Плюс" - залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.