Справа № 161/2433/15-а 2-а/161/135/15
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р. Справа № 876/6810/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Луцької міської ради про зобов'язання відповідача - виконавчого комітету Луцької міської ради прийняти рішення про надання дозволу на переобладнання та проведення добудови до житлового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 відповідно до призначеної судової будівельної експертизи у цивільній справі № 161/16401/14-ц, провадження № 2/161/562/05.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також тим, що співвласник має право на виділ йому у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано виконавчий комітет Луцької міської ради прийняти рішення за зверненням ОСОБА_2 щодо надання дозволу на переобладнання та проведення добудови до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до призначеної судом та проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем не було надано суду жодних переконливих доказів правомірності відмови у наданні позивачу вищевказаного дозволу.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_2 являється власником 2/3 частин будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини будинковолодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

05 січня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою щодо надання дозволу на проведення переобладнання та перепланування вищевказаного будинку.

Листом від 21 січня 2015 року за № М-4-040 виконавчий комітет Луцької міської ради відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на переобладнання та перепланування житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Пунктом 1.4.5 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76 та зареєстрованих в Міністерстві Юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 передбачено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник або уповноважена ним особа, наймач (орендар) приміщення за згодою його власника подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Зі змісту ч. 1 ст. 364 ЦК України вбачається, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 грудня 2014 року № О-134 вбачається, що розподіл в натурі будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в частках 2/3 до 1/3 частин (виділ в натурі 2/3 частин), з метою обладнання окремих ізольованих квартир, можливий за умови проведення переобладнання будинку та проведення добудови до будинку. Можливий варіант розподілу будинковолодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в частках 2/3 до 1/3 частин будинковолодіння, необхідні роботи по переплануванню та переобладнанню будинку.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до змісту вищевказаних норм Законів позивач має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, однак не може його реалізувати через відсутність відповідного дозволу виконавчого комітету Луцької міської ради на переобладнання та перепланування житлового будинку.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що право позивача на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, може бути поновлено шляхом зобов'язання виконавчого комітету Луцької міської ради прийняти рішення за зверненням ОСОБА_2 щодо надання дозволу на переобладнання та проведення добудови до житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 відповідно до призначеної судом та проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2015 року в справі № 161/2433/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 23 лютого 2016 року.