Справа № 2а/1570/2789/11
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/42895/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційними скаргами Південної митниці та Державної митної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Південної митниці, третя особа ОСОБА_5 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом, в якому зазначав що наказом голови Державної митної служби України від 23 березня 2011 року №508-к припинено його перебування на державній службі в митних органах України на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця). Зазначав, що звільнення є незаконним, оскільки він не порушував Присяги державного службовця, рішення про звільнення прийнято у період тимчасової непрацездатності, митною службою не проводилося службового розслідування.

Просив визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної митної служби України від 23 березня 2011 року №508-к в частині припинення перебування його на державній службі, поновити на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день ухвалення судового рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2012 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 23 березня 2011 року №508-к в частині звільнення ОСОБА_4 з посади старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці Державної митної служби України; поновлено на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці Державної митної служби України; стягнуто з Південної митниці Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 березня 2011 року по день поновлення на посаді.

У касаційних скаргах Державна митна служба України та Південна митниця просили скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив публічну службу на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Іллічівськ» Південної митниці.

Наказом голови Державної митної служби України від 23 березня 2011 року №508-к припинено 23 березня 2011 року перебування позивача на державній службі в митних органах України відповідно до пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державних службовців.

Підставою для цього стали відображені у доповідній записці результати (обставини) перевірки правильності митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщувалися на адреси суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності: товариства з обмеженою відповідальністю «Мета-Плюс», приватного підприємства «Сідісофтпром» та приватного підприємства «Сідіософтпром» в зоні діяльності Південної митниці, проведеної на підставі наказу Державної митної служби України від 09 березня 2011 року № 175 «Про проведення перевірки».

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_4 вимог статті 40 Митного кодексу України, пунктів 2.6, 2.9 Порядку проведення ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів, затвердженого наказом Державної митної служби України від 01 квітня 2002 року №174, Технологічної схеми здійснення митного контролю при проведенні ідентифікаційного огляду товарів декларантом в зоні діяльності Південної митниці, затвердженої наказом Південної митниці від 02 липня 2008 року №255, пункти 2.2, 2.5, 2.10, 2.11 посадової інструкції.

Вирішуючи спір суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що доповідна записка, яка складена за результатами перевірки правильності митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються на адреси суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності в зоні діяльності Південної митниці, та яка була підставою для прийняття оскаржуваного наказу про припинення державної служби не містить фактів порушення позивачем службової дисципліни. Рішення про звільнення прийнято з порушенням вимог Дисциплінарного статуту митної служби України та Інструкції про порядок організації та проведення службового розслідування і службової перевірки в митній службі України, затвердженої наказом Держмитслужби від 13 серпня 2010 року №918.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 413 Митного кодексу України особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону.

Текст Присяги наведено у частині другій статті 17 Закону України «Про державну службу»: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення можуть бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм, а дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про державну службу» регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів митного контролю, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Згідно зі статтею 408 Митного кодексу України правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини другої статті 410 зазначеного Кодексу у митній службі України діє Дисциплінарний статут, який затверджується законом.

В абзаці першому преамбули Дисциплінарного статуту митної служби України зазначено, що цей Статут визначає суть службової дисципліни, права та обов'язки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень.

При цьому в абзаці другому преамбули Статуту зазначено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють у митних органах, здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про державну службу».

Відповідно до статті 21 Статуту порушення службової дисципліни - це протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобов'язання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обов'язків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Згідно зі статтею 22 Статуту до діянь, які є порушеннями службової дисципліни, належать: 1) порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів України з питань митної справи, державної служби, а також наказів та розпоряджень безпосередніх та/або прямих керівників; 2) порушення порядку здійснення митного контролю та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України.

Відповідно до статті 31 Статуту з метою з'ясування всіх обставин вчинення посадовою особою митної служби дисциплінарного правопорушення керівник митного органу має право призначити службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи. Застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

З огляду на положення статей 21, частини першої статті 22 Статуту, статей 14, 17, 30 Закону України «Про державну службу» за вчинення посадовими особами митної служби України порушень службової дисципліни, дисциплінарних правопорушень допускається застосування дисциплінарних стягнень, визначених у частині другій статті 22 Статуту, частині другій статті 9 Закону України «Про державну службу», найбільш суворим з яких є звільнення. У пункті 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Саме ж припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з митного органу за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов'язки визначаються Конституцією України, Митним кодексом України, а в частині, що ним не регулюється, - Законом України «Про державну службу». Тобто дисциплінарна відповідальність посадових осіб митної служби врегульована спеціальним законодавством, у тому числі й нормами Статуту. Норми Закону України «Про державну службу» можуть застосовуватися щодо посадових осіб митної служби у тій частині, що не врегульована спеціальним митним законодавством, у тому числі й нормами Статуту.

Оскільки припинення державної служби на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, то неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема в постановах від 30 вересня 2014 року по справі №21-415а14 та від 03 березня 2015 року по справі №21-629а14.

За таких обставин, вирішуючи питання про поновлення позивача на посаді, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що його звільнення на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» не можна визнати законними та обґрунтованим, а тому судові рішення в цій частині вимог ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, передбачених статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України підстав для їх скасування та ухвалення нового судового рішення не вбачається.

Однак, рішення окружного суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, оскільки не наведені розрахунки заробітку за час вимушеного прогулу, а касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити тривалість вимушеного прогулу. Тому, з урахуванням правової позиції, що викладена у судовому рішенні Верховного Суду України від 14 січня 2014 року у справі № 21-395а13, судові рішення в частині зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Визначаючи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу судам слід також звернути увагу що відповідно до листка тимчасової непрацездатності позивач з 22 березня по 24 березня 2011 року перебував на лікуванні.

Касаційний суд не має повноважень встановлювати обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, зокрема, встановити час вимушеного прогулу, розмір середнього заробітку, тому судові рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають скасуванню, а справа в цій частині направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 221, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Південної митниці та Державної митної служби України задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2012 року в частині, що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: