Справа № 2а-8037/11/1370
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2011-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в закритті провадження в адміністративній справі

12 серпня 2011 р. № 2а-8037/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Дака Т.П.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у попередньому судовому засіданні клопотання представника відповідача в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Західенерго»в особі Добротвірської теплової електричної станції до Контрольно-ревізійного управління в Львівській області, ОСОБА_7 Контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області ОСОБА_4, Головного контролера Контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій та визнання недійсним акту -

в с т а н о в и в:

18.07.2011 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Західенерго" в особі Добротвірської теплової електричної станції до Контрольно-ревізійного управління в Львівській області, ОСОБА_7 Контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області ОСОБА_4, Головного контролера Контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області ОСОБА_5 ОСОБА_7 Контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі КРУ у Львівській області ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та визнання недійсним акту.

В судовому засіданні представниками відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки начальник контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі та головний контролер-ревізор контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі є неналежними відповідачами, а тому вимоги позивача щодо їхніх дій є безпідставними і не підпадають під юрисдикцію адміністративних судів. Крім того, на думку, представників відповідачів акт контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі №30-38/52 від 13.07.2010 року не може бути предметом позову та розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

До розгляду заявленого клопотання представники позивача надали заяву про уточнення позовних вимог, в яких просили суд:

- визнати протиправними дії Головного контролера-ревізора контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі ОСОБА_5 щодо внесення в Акт №30-38/52 від 13.07.2010 року позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Добротвірської ТЕС ВАТ «Західенерго»за період з 01.01.2009 року по 21.062010 року фактів віднесення різниці в тарифах ціни на природний газ, зменшення доходу та завдання збитків державі;

- визнати висновок щодо віднесення різниці в тарифах ціни на природний газ, зменшення доходу та завдання збитків державі, викладений на сторінках 19-20 Акту контрольно-ревізійного відділу у Кам'янка-Бузькому районі №30-38/52 від 13.07.2010 року нечинним.

Вирішуючи клопотання, Суд керується п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України, в якій зазначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Застосування зазначеної норми повязано з встановленням відсутності юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. У Рішенні Конституційного суду України від 25.12.1997 р. зазначено, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Оскільки юридична особа є організаційно-правовою формою реалізації прав та інтересів людей, ст. 55 Конституції України поширюється і на юридичних осіб.

У ч. 2 ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Конституційний Суд України розтлумачив, що цю частину необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Отже, для вирішення питання про належність спору до юрисдикції суду необхідно встановити наявність між учасників спору правовідносин, тобто відносин, які врегульовані правом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, уся діяльність субєктів владних повноважень має правову форму, а тому відносини з їх участю є правовими. Діяльність зі складення акту є правовою формою реалізації повноважень контролюючих органів, яка врегульована законом та підзаконними нормативними актами. Недотримання цих нормативних актів контролюючим органом може спричинити спір. Вирішення такого спору належить до юрисдикції судів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

З наведених у позовній заяві підстав позову вбачається, що між сторонами є публічно-правовий спір щодо правомірності дій контролюючого органу під час оформлення результатів перевірки та відображення їх в акті. Позивач вважає свої права та інтереси порушеними і бажає їх захистити. Вирішення спору не віднесено законом до юрисдикції інших судів, а тому спір повинен розглядатися адміністративним судом.

Суд враховує також і те, що питання про можливість оскарження фактичних дій під час перевірки та висновків, які, на думку позивача, порушують його права, вже досліджувалося Вищим адміністративним судом України, який висловив думку, що такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (Ухвала ВАС України від 29.06.2010р., справа № К-3945/10).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З цієї норми, слідує, що звернення до суду, як найбільш ефективний засіб юридичного захисту, не може бути обмежене і відмова у правосудді не відповідає цьому принципу.

Відтак, Суд вважає, що справа належить до юрисдикції адміністративного суду і повинна розглядатися по суті. Крім того, Суд також враховує та приймає уточнення позовних вимог, які були зроблені представниками позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 17, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні клопотання представників відповідача про закриття провадження у справі - відмовити.

2. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на неї може бути викладено в апеляційній скарзі на рішення суду.

Суддя Сакалош В.М.