Справа № 813/4086/14
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про стягнення середнього заробітку за час затримки

виконання судового рішення

16 лютого 2016 року № 813/4086/14

зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Гулика А.Г.,

судді Сидор Н.Т.,

судді Потабенко В.А.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Клапчука Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за заявою ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

Заява мотивована тим, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі №813/4086/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі №876/9351/14, визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14 травня 2014 року №292-к «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року; стягнуто з Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_3 заробіток за час вимушеного прогулу з 15 травня 2014 року по 08 вересня 2014 року в сумі 31920,30грн.; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 8471,14грн. звернено до негайного виконання. Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року у справі №К/800/64086/14 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі № 813/4086/14 скасовано та прийнято нову, якою визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14.05.2014 року № 292-к «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року. Вказана постанова в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області виконана відповідачем лише 21.05.2015р. згідно з наказом ДМС України №372-к «Про поновлення ОСОБА_3.». Позивач зазначає, що йому не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014р. по 20.05.2015р., який утворився у зв'язку з невиконанням відповідачем постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р. у справі №813/4086/14.

Відповідач Державна міграційна служба України подала до суду заперечення на заяву позивача, в яких просила суд відмовити в задоволенні заяви. Свої заперечення мотивує тим, що позивач не вжив будь - яких заходів щодо його поновлення на посаді, жодних заяв до відповідача не надходило, трудову книжку роботодавцю не надав, лише подав до органів Державної виконавчої служби виконавчого листа. Крім того, зазначає, що обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення його на роботі настає тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. Вини Державної міграційної служби України у затримці виконання рішення щодо поновлення на посаді ОСОБА_3 не має.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу підтримав з підстав, викладених у заяві. Просив суд заяву задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Просив суд відмовити в задоволенні заяви повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши заяву позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суд дійшов висновку, що вказана заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014 року у справі №813/4086/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014 року у справі №876/9351/14, визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14 травня 2014 року №292-к «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року; стягнуто з Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_3 заробіток за час вимушеного прогулу з 15 травня 2014 року по 08 вересня 2014 року в сумі 31920,30грн.; постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 8471,14грн. звернено до негайного виконання.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015року у справі №К/800/64086/14 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2014року у справі № 813/4086/14 скасовано та прийнято нову якою, визнано протиправним та скасовано наказ Державної міграційної служби України від 14.05.2014 року № 292-к «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року; позов ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015р. у справі №813/4086/15 задоволено позов ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вирішено стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.05.2014р. по 12.03.2015р. у розмірі 80669, 40 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015р. у справі №876/8190/14 постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015р. скасовано та прийнято нову постанову, якою вирішено стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2014р. по 08.09.2014р. у розмірі 29195,06 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, згідно з постановою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 року №К/800/64086/14 позивача поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року.

Суд встановив, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р. у справі №813/4086/14 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15 травня 2014 року виконана, а саме наказом ДМС України від 21.05.2015р. №372-к «Про поновлення ОСОБА_3.» ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

З огляду на затримку у виконанні судового рішення, позивач звернувся до суду з заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки при виконанні судового рішення про поновлення позивача на роботі.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області середнього заробітку за час затримки при виконанні судового рішення суд виходив з такого.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, відповідно до ч.2 ст.257 КАС України є підставою для його виконання.

За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, або, яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, відповідно до ч.1 ст. 258 КАС України видається один виконавчий лист.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» відповідно до правил ст. 24 КЗпП України рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Суд зазначає, що добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 23.06.2015р. у справі №2а-3138/10/0370.

Як вже встановлено судом, наказом Державної міграційної служби України від 21.05.2015р. №372-к «Про поновлення ОСОБА_3.» на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р., позивача поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області.

Отже, постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р. в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області виконана відповідачем лише 21.05.2015р. При цьому, за період з дня прийняття постанови суду про поновлення на роботі по день її фактичного виконання позивачу не виплачено заробітну плату за час затримки виконання рішення суду. Вказана обставина не заперечується сторонами.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі і в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Неможливість особою домогтися виконання судового рішення, винесеного на її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року (справа «Жовнір проти України»). Суд відзначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за невиконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Суд зазначає, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

Львівським окружним адміністративним судом позивачу видано 08.09.2014р., зокрема, виконавчий лист у справі №813/4086/14 про поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області з 15.05.2014р., який переданий позивачем для примусового виконання до органів ДВС України.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області відповідно до наказу Державної міграційної служби України від 21.05.2015р. №372-к «Про поновлення ОСОБА_3.» лише 21.05.2015р.

Суд зазначає, що оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно із ст. 236 КЗпП України. Жодних вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності вчинених суб'єктами владних повноважень - відповідачами, що є підставою розглядати такі в порядку ст. 267 КАС України, позивач не заявляв. Крім того, позивач як на підставу своїх вимог посилається саме на ст. 236 КЗпП України. Тому, при розгляді цієї заяви суд керується нормою ст. 236 КЗпП України.

Оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника здійснюється згідно з ст. 236 КЗпП України, у якій визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд враховує, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р. у справі №813/4086/14 в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді, яка підлягає негайному виконанню, виконана відповідачем з затримкою, лише 21.05.2015р., незважаючи на звернення позивача до органів Державної виконавчої служби України з виконавчим листом у справі №813/4086/14.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області допустило затримку виконання судового рішення, що підлягало негайному виконанню, та в такий спосіб порушила охоронювані КЗпП України права ОСОБА_3 Тому, права ОСОБА_3 необхідно відновити у передбачений ст.236 КЗпП України спосіб - шляхом стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При цьому, суд вважає, що період, за який позивачу необхідно виплатити середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, необхідно обчислювати з 09.09.2014р. по 20.05.2015р., оскільки Державна міграційна служба України 21.05.2015р. видала наказ №372-к «Про поновлення ОСОБА_3.», яким позивача поновлено на посаді.

При виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду Головному управлінню Державної міграційної служби України у Львівській області необхідно вирахувати всі обов'язкові платежі та збори.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Згідно з розрахунком ГУ ДМС України у Львівській області від 18.06.2015р. №11534 (а.с. 25 Т.2), середньоденна заробітна плата позивача становить 384 грн. 14 коп. з врахуванням податків та обов'язкових платежів, які підлягають сплаті до бюджету, що не заперечується сторонами.

Суд встановив, що період нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду становить з 09.09.2014р. по 20.05.2015р. (у 2014 році: вересень - 16 днів; жовтень - 23 днів; листопад - 20 днів; грудень - 23 днів; у 2015 році: січень - 19 днів; лютий - 21 днів; березень - 22 днів; квітень - 21 днів; травень - 11 днів), що сумарно становить - 176 робочих днів.

Виходячи з розміру середньоденної заробітної плати позивача за час затримки виконання рішення суду, а саме 384 грн. 14коп., позивачу повинна виплачуватись сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2014 року по 20.05.2015р. у розмірі 67608,64грн. (176 робочих днів * 384,14 грн.) з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, зумовленого затримкою у виконанні постанови суду про поновлення його на роботі, яка набрала законної сили, за період з 09.09.2014р. по 20.05.2015р. в розмірі 67608, 64грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню та на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 67608,64 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_3 про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення задовольнити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2014р. у справі №813/4086/14 за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голова Державної міграційної служби України Радутний Сергій Іванович про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за період з 09.09.2014р. по 20.05.2015р. в розмірі 67608,64 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст ухвали суду складений і підписаний 19 лютого 2016 року.

Головуючий суддя А.Г. Гулик

Суддя В.А. Потабенко

Суддя Н.Т.Сидор