Справа № 2а-4064/11/0712
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р. м. Київ К/800/9369/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою ОСОБА_3

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року

у справі № 2а-4064/11/0712

за позовом ОСОБА_2

до Ужгородської районної ради Закарпатської області,

треті особи: Ужгородська міська рада, ОСОБА_3, Управління Держкомзему в Ужгородському районі Закарпатської області,

про скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Ужгородської районної ради Закарпатської області, в якому просила: скасувати рішення Ужгородської районної ради Закарпатської області від 21 липня 2000 року в частині виділення ОСОБА_3 у приватну власність для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки площею 0,09 га в мікрорайоні «Шахта».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2011 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нову постанову, якою позов задоволено, визнано протиправним та скасовано спірне рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, третя особа звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому позивач заперечила проти задоволення касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, зокрема, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 26 грудня 1990 року № 245 «Про виділення земельних ділянок» ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,048 га у мікрорайоні «Шахта» під будівництво індивідуального житлового будинку.

Цим же рішенням ОСОБА_3 також виділено суміжну земельну ділянку такої ж площі.

Рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 26 квітня 1995 року № 68 «Про виділення та приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_2 надано у приватну власність раніше виділену земельну ділянку площею 0,048 га для будівництва індивідуального та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення 03 жовтня 1995 року ОСОБА_2 відповідно до норм чинного на той час законодавства оформила та отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 на зазначену земельну ділянку.

Рішенням Ужгородської районної ради Закарпатської області «Про припинення права власності і надання в постійне користування та у приватну власність земельних ділянок громадянам для ведення індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва» від 21 липня 2000 року надано, зокрема, ОСОБА_3 у приватну власність для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку земельної ділянки площею 0,09 га в мікрорайоні «Шахта» Ужгородського району.

На підставі зазначеного рішення відповідача ОСОБА_3 отримав Державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, яким встановлено його право на земельну ділянку площею 0,10 га в мікрорайоні «Шахта» Ужгородської районної ради, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Позивач, вважаючи, що спірним рішенням Ужгородської районної ради Закарпатської області від 21 липня 2000 року порушено її право власності, як суміжного землевласника, на частину належної їй земельної ділянки, звернулась до суду з даним позовом про скасування рішення.

Суди, розглядаючи даний спір, виходили з того, що він є адміністративним.

Суд касаційної інстанції вважає такі висновки судів передчасними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Ч. 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі тощо.

Прийняте районною радою спірне рішення (як суб'єктом владних повноважень) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність чи оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України в своїх численних рішеннях, зокрема, у справах № 21-405а14 від 11 листопада 2014 року, № 21-308а14 від 09 грудня 2014 року, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, відповідно до ст. 2442 КАС України.

З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково розглянуто даний спір за правилами адміністративного судочинства, оскільки такий спір, враховуючи суть спірних правовідносин щодо захисту права цивільного, їх суб'єктний склад та норми ст. 15 ЦПК України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про скасування рішень судів першої і апеляційної інстанцій та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 157, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 липня 2011 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської районної ради Закарпатської області, треті особи: Ужгородська міська рада, ОСОБА_3, Управління Держкомзему в Ужгородському районі Закарпатської області, про скасування рішення закрити.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: