Справа № 712/10175/15-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Бистрик Г.М., Межевича М.В.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання прийняти рішення про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про скасування рішення від 11 серпня 2015 року (протокол №45/2) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді та зобов'язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу, як судді у відставці, з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області згідно довідки Господарського суду Черкаської області від 20.10.2015 р. № 02/12755/2015.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області від 11.08.2015 року, оформлене протоколом №45/2 про відмову у призначенні ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 80% грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області згідно довідки Господарського суду Черкаської області від 20 жовтня 2015 року № в 02/12755/2015.

Не погоджуючись з прийнятою постановою представник управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду слід змінити в резолютивній частині з таких підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 згідно Указу Президента України № 1372/98 від 21.12.1998 року призначений строком на п'ять років на посаду судді арбітражного (нині господарського) суду Черкаської області, Верховною Радою України 04 березня 2004 року обраний безстроково суддею цього суду (постанова ВРУ від 04.03.2014 року №1591-ІУ).

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», 22 вересня 2014 року позивач звернуся до Верховної Ради України (ВРУ) із заявою про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку та до Вищої ради юстиції (ВРЮ) з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Розгляд Вищою Радою юстиції матеріалів щодо внесення подання про звільнення ОСОБА_2 з посади судді господарського суду Черкаської області, у зв'язку із поданням заяви про відставку в 2014 році не призначався, так як 11 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про відновлення довіри до судової влади України" від 08 квітня 2014 року 1188- VII, яким припинено повноваження усіх члені Вищої ради юстиції.

Новим складом ВРЮ 18 червня 2015 року прийнято рішення № 88/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді господарського суду Черкаської області, у зв'язку із поданням заяви про відставку».

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №636-УІІІ «Про звільнення суддів» відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України позивач звільнений з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

05 серпня 2015 року головою господарського суду Черкаської області виданий наказ № 97-к «Про відрахування судді ОСОБА_2. зі штату господарського суду Черкаської області у зв'язку із звільненням з посади судді у відставку».

06 серпня 2015 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка направлена відповідачу разом з поданням господарського суду Черкаської області суду про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.08.2015 р., яке оформлено відповідно до Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891, із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 11 лютого 2013 року № 2-4 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України».

При цьому, з наданих матеріалів вбачається, що до заяви позивача про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці були додані такі документи: копія постанови ВРУ №636-УІІІ «Про звільнення суддів»; копія наказу про відрахування судді зі штату суду; копія паспорту; копію картки платника податків (ідентифікаційного номеру); копія трудової книжки; довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на 05.08.2015; довідка про суддівську винагороду судді на час здійснення правосуддя; розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; копія диплому; копія військового квитка; копія наказу від 03.01.2012 №06-к (надбавка за вислугу років).

З поданих на розгляд відповідача матеріалів щодо права позивача, як судді у відставці, на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що позивач набув право на відставку 06 листопада 2014 року, про що у встановленому чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядку, до досягнення 65 років (віку припинення повноважень зі здійснення правосуддя) подав до Верховної Ради України відповідну заяву, яка більш року не була розглянута з незалежних від позивача причин.

Згідно доданого розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного по формі додатку до постанови правління ПФУ №3-1, станом на 05 серпня 2015 року позивач має зазначений стаж судді - 20 років, 10 місяць 16 днів.

19 серпня 2015 року за вих. №15582/03 відповідач видав повідомлення про прийняте рішення (протокол №45/5 від 11.08.2015) про відмову у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання судді, яке погоджено з Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області.

31 серпня 2015 року відповідачем видане позивачу рішення (протокол №45/5 від 11.08.2015) про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_2.

При цьому, підставою відмови у призначенні щомісячного довічного утримання судді у спірному рішенні відповідача вказано, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, з червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до (серед інших) Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в повному обсязі та зобов'язав управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 80% грошового утримання судді.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову щодо зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_2 довічне грошове утримання, однак, вважає, що суд першої інстанції помилково вказав 80% грошового утримання судді, замість 70%.

Так, суд першої інстанції вірно зазначає, що відповідач повинен був розглянути заяву позивача разом з поданням господарського суду Черкаської області у порядку, визначеному пенсійним законодавством з врахуванням статусу суддів у відставці, який визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», і повинен був діяти згідно з постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891, із змінами і доповненнями, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 11 лютого 2013 року № 2-4 «Про затвердження Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» (далі вживається скорочено - постанова правління ПФУ №3-1).

Згідно з п.5.5 постанови правління ПФУ №3-1 право особи на одержання щомісячного довічного утримання установлюється на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає щомісячне довічне утримання.

При цьому, з наявних в матеріалах справи документів та змісту спірного рішення вбачається, що в порушення обов'язків, встановлених Положенням №28-2, порядку, встановленого постановою правління ПФУ №3-1, відповідач ухилився від розгляду заяви позивача з поданням господарського суду Черкаської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що у спірному рішенні, заяву позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач назвав заявою про перехід з одного виду пенсій та інший, що не відповідає дійсній суті звернення позивача до відповідача; у спірному рішенні відповідач не навів всі документи, які були подані із заявою позивача і поданням господарського суду Черкаської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, отже не врахував їх при прийнятті спірного рішення; у спірному рішенні відповідач відмовляє у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_2., не як судді у відставці, що також не відповідає змісту поданих заяви позивача, матеріалів до неї.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що спірне рішення прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто являється необґрунтованим, відповідають фактичним обставинам справи.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача про звільнення з посади судді у відставку розглянута відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на 22.09.2014 року, тобто на момент подачі заяви, тому статус позивача, як судді у відставці, регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" на дату виникнення права на відставку, тобто на 22.09.2014 року зважаючи на наступне.

Так, статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату подання позивачем заяви про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку, встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку» (примітка: у лампках дослівно по тексту норми).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, що ОСОБА_2 ще 22 вересня 2014 року звернуся до Верховної Ради України (ВРУ) із заявою про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у відставку та до Вищої ради юстиції (ВРЮ) з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади судді господарського суду Черкаської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

Так, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 26.06.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» вирішуючи вимоги заявників щодо невиплати їм в період з 02 квітня 2006 року по 31 грудня 2006 року надбавки до пенсії в розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» прийшов лдо висновку про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з огляду на те, що заявники в даний період могли законно сподіватись, що Кабінет Міністрів України встановить розмір пенсій за відповідний період. Таким чином, протягом цього періоду заявники мали «законне сподівання» щодо підвищення розміру пенсії.

Тобто, в даному випадку, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертаючись 22 вересня 2014 року до Вищої ради юстиції з письмовою заявою про внесення подання про звільнення з посади судді мав «законне сподівання» щодо звільнення його з посади у зв'язку з відставкою та призначення в подальшому довічного грошового утримання. Однак, через не розгляд його заяви в термін встановлений чинним законодавством України суб'єктом владних повноважень (ВРЮ), з незалежних від Позивача причин, на час набуття права на відставку, останній не зміг цим правом скористатись ще в 2014 році.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що встановлений законом строк внесення ВРЮ до Верховної Ради України подання про звільнення судді з посади, сплив ще в жовтні 2014 року, проте рішення ВРЮ про внесення цього подання до Верховної Ради України не було прийняте, відповідно, не розглянута заява позивача про звільнення з посади судді у відставку.

Розгляд питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, регулювався ст.111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною шість якої передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

При цьому, статтею 102 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції на дату досягнення позивачем шістдесяти п'яти років, встановлено, що суддя звільняється з посади за віком з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років. Вища кваліфікаційна комісія суддів України не пізніш як за місяць до дня, зазначеного у частині першій цієї статті, зобов'язана повідомити Вищу раду юстиції про наявність підстави для звільнення судді. Вища рада юстиції вносить подання про звільнення судді у зв'язку з досягненням ним шістдесяти п'яти років до органу, який обрав або призначив суддю, не пізніш як за п'ятнадцять днів до дня, зазначеного у частині першій цієї статті. Якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення шістдесяти п'яти років.

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 05 листопада 2014 року позивач досяг шістдесяти п'яти років.

Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що право на відставку у позивача виникло з 06 листопада 2014 р., отже Закон України "Про судоустрій і статус суддів" щодо права позивача на відставку має застосовуватись у редакції на дату виникнення цього права.

Зміни законодавства 01.01.2015 року не можуть впливати на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, адже відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують відповідальність.

Таким чином, відсотковий розмір довічного грошового утримання, який було визначено суддям (залежно від суддівського стажу) на момент виникнення права на відставку, не може змінюватись, тому і перерахунок такого утримання має проводитись, виходячи з цього розміру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 17 березня 2015 року № 21-371а14. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо призначення довічного грошового утримання судді, відповідно до положень ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи ту обставину, що порушення встановленого ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місячного строку на внесення ВРЮ до Верховної Ради заяви позивача про звільнення у відставку та порушення реалізації права на відставку відбулися при відсутності будь-якої вини позивача і відповідно до ст.2 КАСУ це право позивача підлягає захисту, то позивач набув право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці значно раніше прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, який набув чинності 01.04.2015 року, на п. 5 прикінцевих положень якого посилається відповідач, як на правову підставу відмови у призначенні позивачу щомісячного довічного утримання.

Також, суд першої інстанції вірно звертає увагу на ту обставину, що 12 лютого 2015 року прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-УІІ (набрав чинності 29 березня 2015 року).

Сам Закон України № 213 УІІІ від 02.03.2015 року не скасовує право судді у відставці на довічне грошове утримання, п.17 цього Закону внесені зміни: «частину третю, п'яту статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-УІІ викласти в редакції: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді».

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-УІІ пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги). Також застосування цієї норми в Законі не обмежено, а тому дія п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону поширюється і на статус судді у відставці.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що Відповідач неправильно вважає момент виникнення спірних правовідносин 06.08.2015 року, оскільки Позивач подав заяву про звільнення з посади судді у відставку у встановленому законом порядку 22 вересня 2014 року, тобто він вчинив юридичну дію, здійснив своє конституційне суб'єктивне право на відставку. Внаслідок цього виникли правовідносини, в тому числі і що стосуються статусу судді у відставці, його грошового забезпечення.

Таким чином, доводи Відповідача, що на час звернення Позивача з заявою про призначення довічного утримання, набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, п.5 Прикінцевих положень якого визначено, що з 01 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються, спростовані вище викладеним.

Разом з тим, суд першої інстанції помилкового зобов'язав пенсійний орган призначити ОСОБА_2 довічне грошове утримання судді у розмірі 80% грошового утримання судді, замість 70%.

Так, відповідно до частини третьої ст. 138 Закону №2453-VI, в чинній до внесення змін Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI редакції, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною третьою ст. 138 Закону №2453-VI, із змінами, внесеними відповідно до Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-2/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, зокрема визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину третю статті 138 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України „Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI. Як вбачається з його мотивувальної частини, частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: „Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Відповідно до пп. 2 п. 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII, зокрема внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а саме у частині третій статті 138 цифри "80" замінено цифрами "70", які відповідно до п. 2 розділу IV Прикінцевих положень цього Закону набрали чинності 01 травня 2014 року.

Тобто, на час набуття Позивачем права на відставку були чинні положення ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якими передбачено, що судді, який вийшов у відставку, щомісячне довічне грошове утримання виплачується у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячної довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді.

Як встановлено судом першої інстанції, загальний стаж роботи Позивача на посаді судді складає 20 років.

Тобто, Позивач, на час виповнення йому 65 років на час виникнення права на відставку, мав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 70% заробітної плати судді.

Вказана обставина не заперечувалась позивачем в судового засіданні в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду першої інстанції слід змінити шляхом визначення розміру довічного грошового утримання судді 70% заробітної плати судді замість 80%.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області - задовольнити частково.

Постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року - змінити в резолютивній частині.

Абзац третій резолютивної частини викласти в наступній редакції: «Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Черкаси Черкаської області прийняти рішення про призначення та виплату судді у відставці з 06 серпня 2015 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 у розмірі 70% грошового утримання судді Господарського суду Черкаської області згідно довідки Господарського суду Черкаської області від 20 жовтня 2015 року № в 02/12755/2015»

В іншій частині постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: Г.М. Бистрик

М.В. Межевич

Повний текст виготовлено 23 лютого 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Бистрик Г.М.

Межевич М.В.