Справа № 825/3804/15-а
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/3804/15-а

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ленька А.М.,

представника третьої особи - Бабенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - УДВС ГТУЮ у Чернігівській області, відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», третя особа), в якому просить суд: визнати такими, що не відповідають нормам чинного законодавства дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ленько А.М. при винесенні постанови від 02.12.2015 по ВП №49593616; скасувати постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 02.12.20015, винесену на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 07.05.2014 №675 про звернення стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 2503,5 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що державним виконавцем, при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015, не було враховано положення п. 7 ч. 1 ст. 26 та п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вказує на те, що державний виконавець на підставі п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» мав відмовити стягувачу - ПАТ «Дельта Банк» у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ (виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 07.05.2014 №675) вже було повернуто стягувачу за його заявою. Тому, позивач вважає постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015 такою, що підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 675 про стягнення з ОСОБА_4 (змінив ім'я та прізвище на ОСОБА_4, паспорт НОМЕР_1 виданий 13.11.2014 Новозаводським РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області) на користь ПАТ «Дельта Банк» - 4761569,34 грн. заборгованості та 2500,00 грн. за вчинення виконавчого напису, звернувши стягнення на майно, а саме: нежитлову будівлю, загальною площею 2503,5 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, на підставі заяви ПАТ «Дельта Банк» головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області Леньком А.М. було відкрито виконавче провадження ВП № 43510658 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 07.05.2014 № 675 про звернення стягнення на нежитлову будівлю, загальною площею 2503,5 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1.

В подальшому постановою від 15.07.2015 про повернення виконавчого документа, вказаний вище виконавчий документ повернуто стягувачу (позивачу) за його заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

27.11.2015 ПАТ «Дельта Банк» повторно подало заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного вище виконавчого напису нотаріуса (а.с. 44).

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Леньком А.М. винесено постанову від 02.12.2015 ВП №49593616 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 07.05.2014 №675 (а.с.50)

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Статтею 1 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Закону № 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Права та обов'язки державного виконавця визначені статтею 11 Закону № 606-XIV, якою, крім іншого, передбачено, що державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Наведені норми свідчать, що державний виконавець зобов'язаний забезпечити реальне виконання виконавчого документа шляхом своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчих дій.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 26 Закону № 606-XIV державний виконавець відмовляє у відкриті виконавчого провадження якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів.

Разом з тим, підстави повернення виконавчого документа визначені статтею 47 Закону № 606-XIV.

В тому числі, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, зокрема, якщо: є письмова заява стягувача.

Наслідки повернення виконавчого документа передбачено частиною 5 цієї ж статті, яка зазначає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

За змістом положень пункту 1 частини першої та частини п'ятої статті 47 у взаємозв'язку з вимогами пункту 7 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV про виконавче провадження, повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України».

Судом встановлено, що стягувач - ПАТ «Дельта Банк» дотримався строків звернення до органу Державної виконавчої служби, а тому відповідач був зобов'язаний відкрити виконавче провадження відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. від 07.05.2014 за реєстровим № 675.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ «Дельта Банк» вже зверталось до суду з адміністративним позовом в якому оскаржувало постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ленько А.М. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.08.2015 на підставі п.7 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.08.2015, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.10.2015 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ленько А.М. від 03.08.2015 ВП №48364479 (а.с. 63-64, 65-66).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Чернігівській області Ленько А.М. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2015 по ВП №49593616 є правомірними, а вказана постанова такою, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков