Справа № 191/5260/14-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/28490/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позов до Управління Пенсійного фонду України в місті Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області, у якому, з урахування уточнень просив: визнати протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії із зменшенням віку; зобов'язання зарахувати стаж роботи газоелектрозварювальника з 01.01.1984 року по 31.12.1992 року як пільговий стаж, який дає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_4 у призначенні пенсії із зменшенням віку. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Синельниковому та Синельниківському районі зарахувати ОСОБА_4 стаж роботи газоелектрозварювальника з 01.01.1984 року по 31.12.1992 року як пільговий стаж, який дає йому право на призначення пільгової пенсії із зменшенням віку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

Від відповідача письмових заперечень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вересні 2014 року звертався до Управління Пенсійного фонду України в місті Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області з приводу призначення пільгової пенсії із зменшенням віку, згідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII.

Управлінням Пенсійного фонду України в місті Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області була надана Довідка №1453 від 25.09.2014 року про неможливість призначення пенсії у зв'язку із не підтвердженням пільгового стажу за період з 01.01.1984 року по 31.12.1992 року на посаді «газоелектрозварювальник», так як КСП «Комунар» ліквідовано, а в архівних довідках, виданих на підставі відомостей про заробітну плату, зазначена посада «майстер».

Відмовляючи у задоволені позову суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не надав належних доказів звернення до пенсійного органу з відповідною заявою про призначення пільгової пенсії. Відповідне звернення до відповідача суд апеляційної інстанції, прийнявши доводи його представника, розцінив як консультацію, за результатом якої була видана довідка.

З даними висновками колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними виходячи з наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, у справі № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України зазначив, що Україна як соціальна держава визнає людину найвищою соціальною цінністю, розподіляє суспільне багатство згідно з принципом соціальної справедливості та піклується про зміцнення громадянської злагоди у суспільстві.

Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім'ї.

Згідно з Конституцією України держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13), що є основою для реалізації соціальних прав громадян, зокрема на соціальний захист та достатній життєвий рівень. Відповідно до Основного Закону України «кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло» (стаття 48), «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом» (частина третя статті 46). Положення цих статей Основного Закону України конкретизують конституційне визначення України як соціальної держави, що передбачає участь суспільства в утриманні тих осіб, які через непрацездатність або з інших незалежних від них причин не мають достатніх засобів для існування.

Згідно із положеннями Загальної декларацієї прав людини 1948 року, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «КйартанАсмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи позивач, за умови підтвердження його трудового стажу, як громадянин України,наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих підстав).

У частині першій статті 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

Частиною другою статті 46 Конституції України передбачено, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов'язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

У Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Надаючи аналіз вказаних положень, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає, що суди попередніх інстанцій вирішували дану справу, розглядаючи спірні правовідносини в рамках заявленого позову, що не узгоджується із наведеними положеннями національного та міжнародного права, так як зміст спірних правовідносин полягає не у призначені/призначенні пільгової пенсії, а у відмові відповідача приймати від позивача відповідних документів, про що є вказівка у довідці №1453 від 25 вересня 2014 року (а.с.14).

Тому, для правильного вирішення даної справи судам, застосовуючи положень статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України в поєднанні із принципом верховенства права, необхідно вийти за межі позовних вимог, розглянувши дії відповідача щодо правомірності його відмови по прийняттю від позивача документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Так як, саме відповідні дії відповідача по відмові у прийнятті документів, за умови їх протиправності, можуть породити правову невизначеність у відносинах громадянина та держави, в частині права на соціальний захист особи.

У зв'язку із зазначеним, справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в місті Синельниковому та Синельниківському районі Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець