Справа № 826/8238/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8238/15

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2016 року № 826/8238/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

приватного підприємства «Аква-Сіті»

до

державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Аква-Сіті» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у прийнятті та реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року;

- зобов’язати державну податкову інспекцію у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року 19.04.2015 о 09:59:31.

Позовні вимоги мотивовано тим, що незважаючи на наявний договір про визнання електронних документів, укладений з контролюючим органом, відповідачем без достатньої на те правової підстави відмовлено у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що договір про визнання електронних документів, укладений з позивачем, розірвано контролюючим органом в односторонньому порядку, оскільки місцезнаходження приватного підприємства «Аква-Сіті» під час проведення відповідних заходів не встановлено, з огляду на що податкова звітність останнього (зокрема податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2015 року), подана засобами електронного зв’язку, не прийнята.

Розгляд справи №826/8238/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між приватним підприємством «Аква-Сіті» та державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві укладено договір про визнання електронних документів від 27.03.2015 №270320152, предметом якого є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

На підставі вказаного договору приватним підприємством «Аква-Сіті» засобами електронного зв’язку 19.04.2015 подано податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанції №1.

Вважаючи факт неприйняття вказаної податкової декларації протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 року №233 затверджено Інструкцію з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку (надалі – Інструкція №233), яка визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису.

З метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв’язку платник податків: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа – суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів (додаток 1), безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів (додаток 2) для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору (пункт 5 розділу ІІІ Інструкції №233).

Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно пункту 6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів органом ДПС в односторонньому порядку є 1) ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; або 2) зміна платником податків місця реєстрації.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, договір про визнання електронних документів, укладений з позивачем, розірвано з ініціативи контролюючого органу в односторонньому порядку у зв’язку з не встановленням місцезнаходження приватного підприємства «Аква-Сіті», на підтвердження чого останнім надано до суду копії повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням від 10.04.2015 №85/9/26-57-11-01-18 та довідки про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків від 09.04.2015 №5830.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують факт волевиявлення останнього на розірвання договору про визнання електронних документів від 27.03.2015 №270320152 із зазначенням дати розірвання останнього.

Факт укладання договору про визнання електронних документів від 27.03.2015 №270320152 контролюючим органом не заперечується. Факт розірвання названого договору відповідачем суду не доведено.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пунктом 45.2 статті 45 Податкового кодексу України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

При цьому, у відповідності до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003 №755-IV у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі – Закон №755), місцезнаходження юридичної особи – адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі – виконавчий орган).

У свою чергу, відомості про юридичну особу або фізичну особу-підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України (частина 1 статті 17 Закону №755).

В Єдиному державному реєстрі, зокрема, містяться такі відомості щодо юридичної особи як місцезнаходження юридичної особи (частина 2 статті 17 Закону №755).

Водночас, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості (стаття 18 Закону №755).

У відповідності до наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців станом на 19.04.2015, тобто станом на момент направлення засобами електронного зв’язку податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2015 року, місцезнаходженням приватного підприємства «Аква-Сіті» визначено місто Київ, проспект Перемоги, 67, корпус 1, офіс 217, що відповідає адресі останнього, зазначеній у договорі про визнання електронних документів від 27.03.2015 №270320152.

Крім того, на підтвердження перебування приватного підприємства «Аква-Сіті» за вказаною адресою останнім надано суду копії договору оренди нежитлових приміщень від 25.02.2015 №От-1788, акту прийняття-здачі приміщень від 28.03.2015 та виписки з банківського рахунку (на підтвердження оплати послуг з оренди даного приміщення).

Таким чином, з урахуванням ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту та дати розірвання договору про визнання електронних документів від 27.03.2015 №270320152, а також недоведеність під час судового розгляду справи факту не встановлення місцезнаходження приватного підприємства «Аква-Сіті», суд зазначає, що твердження контролюючого органу про розірвання даного договору не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а, відтак, останній продовжує свою дію у часі та підлягає виконанню сторонами.

Отже, суд вказує, що дії державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у прийнятті та реєстрації податкової декларації приватного підприємства «Аква-Сіті» з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року є протиправними, за результатами чого слід зобов’язати державну податкову інспекцію у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларацію приватного підприємства «Аква-Сіті» з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року днем її фактичного надходження, а саме: 19.04.2015.

Таким чином, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у прийнятті та реєстрації податкової декларації приватного підприємства «Аква-Сіті» з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року.

Зобов’язати державну податкову інспекцію у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві вважати прийнятою та зареєстрованою податкову декларацію приватного підприємства «Аква-Сіті» з податку на додану вартість за березень 2015 року з додатками №2 «Розрахунок суми залишку від’ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2)» за березень 2015 року та №5 «Розшифровки податкових зобов’язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за березень 2015 року днем її фактичного надходження, а саме: 19.04.2015.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.