Справа № 804/1413/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/47812/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Калашнікової О.В., Сороки М.О.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Фаворит" на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року у справі № 804/1413/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Фаворит" до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Фаворит" звернулося в суд з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення митного органу №110080000/2014/100138/1 від 02.07.2014 року та №110080000/2014/100145/1 від 04.07.2014 року про коригування митної вартості товарів; визнати протиправними та скасувати оформлені відповідачем картки відмови у прийнятті митних декларацій №110080000/2014/00176 від 02.07.2014 року та №110080000/2014/00184 від 04.07.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товарів, товариство задекларувало їх митну вартість за основним методом - ціною договору (контракту), що повністю відповідає вимогам Митного кодексу України. Однак, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість товару за ціною договору (контракту) та прийняв протиправне рішення про коригування митної вартості товару.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями товариство з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Фаворит" звернулося до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судових рішень, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31 жовтня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Фаворит" та Компанією K.M.C. INTER RICE (2002) CO., LTD., (Таїланд) був укладений Контракт на поставку продукції №2883-RC/TH відповідно до умов якого, продавець зобов'язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених цим договором. Ціна товару визначається у доларах США, та складається на умовах поставки FOB порт Бангкок.

На виконання умов зазначеного контракту, фірма продавець здійснила поставку товару фірмі-покупцю за інвойсами № UKAM14005 та №UKAM14005.

Поставлений товар за інвойсом № UKAM14005 від 20.04.2014 року був заявлений до митного оформлення шляхом електронного декларування по декларації митної вартості №110080000/2014/115451, а товар який був поставлений за інвойсом №UKAM14005 був заявлений до митного оформлення декларацією №10080000/2014/115777 від 04.07.2014 року.

Однак, Дніпропетровська митниця виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі ч.5 ст.54 Митного кодексу України, витребувала додаткові документи для визначення митної вартості, які позивачем надані не було.

В подальшому, Дніпропетровською митницею були прийняті картки відмови в митному оформленні 110080000/2014/0176 від 02.07.2014 року та №110080000/2014/100184 від 04.07.2014 року та рішення про коригування митної вартості товару №110080000/2014/100138/1 від 02.07.2014 року та № 110080000/2014/100145/1 від 04.07.2014 року, яким скоригована митна вартість товару за шостим резервним методом визначення митної вартості.

Листами від 18.09.2014 року №18-09/1 та №18-09/2 позивачем були надані до митного органу додаткові документи, які на його думку свідчать про відсутність суттєвого впливу у розбіжності документів, які були надані для митного оформлення та як наслідок на безпідставність винесення зазначених карток відмови у митному оформленні товару та рішень про коригування митної вартості товару.

Однак, листом від 26.09.2014 року №6116/04-50-52 відповідач повідомив про не підтвердження наданими документами факту належного митного оформлення товарів та зазначив про чинність рішень про коригувань митної вартості товарів.

Не погодившись з обґрунтованістю винесення карток відмови у митному оформленні товарів та рішень про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Правомірність винесення карток відмови в митному оформленні 110080000/2014/0176 від 02.07.2014 року та №110080000/2014/100184 від 04.07.2014 року та рішень про коригування митної вартості товару №110080000/2014/100138/1 від 02.07.2014 року та №110080000/2014/100145/1 від 04.07.2014 року є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої і апеляційної інстанцій виходили з того, що документи подані декларантом до митного оформлення містять суперечності, а ненадання додаткових документів унеможливило підтвердження правомірності визначення митної вартості за ціною товару. В той же час, відповідачем доведено у судовому порядку правомірність прийнятих ним рішень, що свідчить про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої і апеляційної інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.1 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст.52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Натомість, у відповідності до чинного законодавства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень повинен діяти лише у межах повноважень та на підставі визначених законом.

Враховуючи аналіз приведених вище норм права, підставою для винесення картки відмови та проведенню дій по коригуванню митної вартості товару можуть слугувати лише обґрунтовані сумніви митного органу в правильності визначення декларантом митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України.

Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи свідчать про те, що підставою для винесення митним органом оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів за митними деклараціями №110080000/2014/1155451 та №110080000/2014/115777 стало виявлення наступних розбіжностей в поданих до митного оформлення документах:

- надані заявки на перевезення від 17.04.2014 року №6634/52962 та від 30.04.2014 року № 6857/54547 не містять відомостей щодо експедиційних послуг, що не дає можливості обчислити складові митної вартості;

- платіжні доручення від 26.05.2014 року №348 та swift від 26.05.2014 року та від 20.06.2014 року №6857/54547 не містять реквізитів, необхідних для ідентифікації ввезеного товару. Також, в графі „Призначення платежу" зазначений контракт №2883-RC/TH від 31.02.2013 року без жодної прив'язки до даної партії товару;

- за результатами порівняння митної вартості (МД від 01.07.2014 року за №110080000/2014/115451 та від 04.07.2014 року за №110080000/2014/115777) із попереднім митним оформленням (МД від 26.03.2014 року за №110080000/2014/107280) виявлено зменшення рівня митної вартості, зокрема за товарною позицією товар „тайський рис: повністю обрушений, пропарений 100%, довгозерний, із співвідношенням довжини і ширини більше 3, чистий та сортований, новий урожай 2014" з 0.62 USD/кг до 0.54 USD/кг.

Вказані недоліки, на думку митного органу, унеможливили визначення митної вартості товару за методом №1, заявленим декларантом в ВМД.

Судами встановлено, що транспортування товару з Таїланду в Україну за договором №2883-RC/TH від 31.01.2013 року здійснювалося на підставі заявок на перевезення вантажу морським транспортом №6634/52962 від 17.04.2014 року та №6857/54547 від 30.04.2014 року.

Відповідно до заявки №6634 від 17.04.2014 року, погоджена вартість послуг, включаючи плату експедитора складала 3120 USD/конт., а за заявкою №6857/54547 від 30.04.2014 року, погоджена вартість послуг, включаючи плату експедитора складала 2510 USD/конт. За кожною заявкою транспортуванню підлягало 2 контейнери.

Однак, при декларуванні митної вартості товарів, підприємством у митній декларації №110080000/2014/115451 була зазначена сума витрат на транспортування товару у розмірі 44433.33 грн., а у митній декларації №10080000/2014/115777 позивачем була зазначена сума у розмірі 40166.67 грн., що на думку митного органу свідчить про неправильне декларування підприємством митної вартості товарів у зв'язку з не включенням до неї експедиційних послуг.

В своїх поясненнях позивач зазначає, що ним обґрунтовано була визначена транспортна складова митної вартості товарів, оскільки як слідує з заявок на перевезення вантажу морським транспортом №6634/52962 від 17.04.2014 року та №6857/54547 від 30.04.2014 року, сторонами погоджена вартість перевезення одного контейнеру враховуючи плату експедитора з Бангкоку в Дніпропетровськ, в той час як до митної вартості товарів має бути віднесено тільки транспортування товару Бангкоку до Одесси. В даному випадку, підприємством були віднесені до митної вартості товарів тільки послуги з транспортування товару з Бангкоку до Одеси та надані експедиторські послуги, розшифровка яких надана в рахунках проформах від 01.07.2014 року та від 03.07.2014 року.

Однак, як вбачається зі змісту зазначених рахунків-проформ від 01.07.2014 року та від 03.07.2014 року, в них відсутні будь-які посилання на їх складання на підставі заявок на перевезення вантажу морським транспортом 6634/52962 від 17.04.2014 року та №6857/54547 від 30.04.2014 року, що не дає змогу встановити їх належне співвідношення.

Крім того, в матеріалах справи містяться рахунки-фактури №2631 від 10.07.2014 року та №2665 від 14.07.2014 року, які були складені на підставі заявок №2631 та №2665, в той час як за поясненнями Позивача, поставка товару здійснювалася на підставі заявок №6634/52962 від 17.04.2014 року та №6857/54547 від 30.04.2014 року.

Позивачем не були надані пояснень щодо природи виникнення заявок №2631 та №2665 та їх використання в даних правовідносинах.

Зазначена обставина, в даному випадку, свідчить про можливість наявності інших заявок на транспортування товару, в яких можливе визначення іншої вартості транспортних та експедиторських послуг.

Виходячи з наведеного митний орган випадку дійшов вірного висновку щодо наявності розбіжностей у задекларованих транспортних витратах позивача, розрахунок яких має бути повністю здійснений на підставі заявок на перевезення вантажу морським транспортом №6634/52962 від 17.04.2014 року та №6857/54547 від 30.04.2014 року.

Що стосується посилань позивача на хибність висновків митного органу щодо відсутності у платіжних дорученнях необхідної інформації для ідентифікації ввезеного товару.

Судами встановлено, що на підтвердження оплати придбаного товару позивачем були подані до митного органу платіжні доручення в іноземній валюті №348 від 26.05.2014 року та № 406 від 20.06.2014 року.

Зі змісту зазначених доручень вбачається, що призначенням платежу була передоплата за товар у відповідності до контракту №2883-RC/TH від 31.10.2013 року.

Однак, в зазначених платіжних документах відсутні посилання на партії товарів які були оплачені, а саме партії, які були поставлені за інвойсами № UKAM14005 та №UKAM14005.

Так, позивач наголошує, що реквізити, які необхідні для ідентифікації товару, відображені у заявах про купівлю іноземної валюти №348 від 26.05.2014 року та №406 від 20.06.2014 року, а тому разом із дорученням підтверджують розрахунок за поставлений товар.

При цьому, вказані заяви про купівлю іноземної валюти підтверджують факт їх придбання для подальшого розрахунку зі своїм контрагентом, однак, вони не містять належної доказової бази щодо їх дійсного використання позивачем для оплати товарів за вказаними інвойсами.

Отже, митний орган в даному випадку обґрунтовано встановив невідповідність поданих платіжних доручень.

Враховуючи викладене, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами першої і апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Фаворит" відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: