Справа № 821/3211/15-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 821/3211/15-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Крусяна А.В.

- Милосердного М.М.

при секретарі - Павлюк К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України, треті особи - Голова Фонду державного майна України Білоус Ігор Олегович, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області (правонаступник - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі), про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Фонду державного майна України про визнання наказу про звільнення №132-р від 27 серпня 2015 року протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ голови Фонду державного майна України від 27 серпня 2015 року №132-р "Про звільнення ОСОБА_2.". Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області з 27 серпня 2015 року. Стягнуто на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Фонду державного майна України заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13 266 (тринадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 96 коп. Стягнуто на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Фонду державного майна України витрати на правову допомогу у розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Фонду державного майна України ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року замінено третю особу Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області на правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги Фонду державного майна України, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 серпня 2013 року наказом Голови Фонду державного майна України позивача призначено на державну службу із займанням посади начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Херсонській області.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області №18 від 25 серпня 2015 року, ОСОБА_2 відряджено до Фонду державного майна України з 26 серпня 2015 року по 27 серпня 2015 року.

27 серпня 2015 року наказом з особового складу Фонду №132-р "Про звільнення ОСОБА_2." позивача звільнено з посади начальника Регіональної відділення Фонду державного майна України по Херсонській області.

01 вересня 2015 року Регіональним відділенням видано наказ №102-к "Про оголошення наказу Фонду державного майна України від 27 серпня 2015 року №132-р "Про звільнення ОСОБА_2.", відповідно до якого здійснено остаточний розрахунок та перераховано ОСОБА_2 належну при звільненні суму заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано порядок звільнення позивачки з посади Регіонального відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, яка передбачена ч.1 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з чим наказ №132-р від 27 серпня 2015 року "Про звільнення ОСОБА_2." підлягає скасуванню. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 13 266, 96 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 218 грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про Фонд державного майна України", Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації. Фонд здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України. Керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду державного майна України.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є угода сторін.

При цьому, законодавство не визначає порядку й строків щодо проведення звільнення за цією підставою.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст. 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору.

Посилаючись на вказаний пункт 8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд першої інстанції дійшов до висновку, що визначення дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України, а тому відсутність в заяві дати звільнення є свідченням неузгодженості між відповідачем та позивачем умов припинення трудових відносин.

Проте, колегія суддів вважає, що зі змісту пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" не слідує незаперечно висновок, що визначення дати звільнення за згодою сторін є обов'язковою умовою звільнення за п.1 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на тому, що згідно з вказаним пунктом 8, визначення дати звільнення відбувається при домовленості між працівником та власником підприємства, а не виключно за заявою працівника, яка є наслідком цієї домовленості. Дублювання дати звільнення в заяві після її обговорення при домовленості може розглядатися як прийнятне і логічне, проте не є обов'язкове, внаслідок відсутності відповідних норм в законодавстві.

Таким чином, враховуючи наявність заяви позивачки про звільнення із займаної посади за згодою сторін, а саме за п.1 ст. 36 КЗпП України (зареєстрована за вх.№16/27183 від 26 серпня 2015 року), голова Фонду державного майна України не був зобов'язаний перевіряти чому в заяві не визначена дата звільнення, а тому видав оскаржуваний наказ (без зазначення конкретної дати звільнення) в межах своїх повноважень та на підставі Закону, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.

Також, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності доказів своєчасного отримання позивачкою наказів та трудової книжки, оскільки судом не було взято до уваги те, що згідно акту від 01 вересня 2015 року (а.с.98) позивачці було запропоновано ознайомитьсь з відповідними документами, але вона відмовилась.

Окрім цього, 11 вересня 2015 року на адресу позивачки був направлений лист №18-01-02817, яким її повідомлено про необхідність отримання трудової книжки, у зв'язку зі звільненням або надання письмової згоди на отримання її поштою, що підтверджується фіскальним чеком (а.с.92-93).

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивачки на той факт, що 04 червня 2015 року на нараді головою Фонду Державного майна України було зобов'язано її написати заяву про звільнення за угодою сторін без зазначення дати її написання та дати звільнення, оскільки всупереч приписів статті 71 КАС України, позивачкою не було надано доказів в підтвердження її посилань на подання заяви про звільнення під тиском керівництва й відсутність дійсного наміру звільнятись зі служби.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про незаконність виданого головою Фонду державного майна України наказу №132-р від 27 серпня 2015 року "Про звільнення ОСОБА_2." на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, а отже й про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія судів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, у зв'язку з чим, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. 195, ст. 196, п.3 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Фонду державного майна України задовольнити.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Фонду державного майна України, треті особи - Голова Фонду державного майна України Білоус Ігор Олегович, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Херсонській області, про визнання наказу протиправним та його скасування, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та витрат на правову допомогу, моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 лютого 2016 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.В. Крусян

М.М. Милосердний