Справа № 815/6459/15
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6459/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Потурнак А.М.,

за участю сторін:

-позивача-ОСОБА_1.,

-преставника позивача-ОСОБА_2.(виписка з угоди про надання правової допомоги від 04.11.2015р.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2121 від 29.11.2011р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області (ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС України в Одеській області) про визнання протиправними дій щодо внесення безпідставних висновків до акту документальної планової виїзної перевірки за №1434/1701-1509/НОМЕР_1 від 19.10.2015р. (з урахуванням заяви про уточнення адміністративного позову від 12.01.2016р.)

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 19.10.2015р. ФОП ОСОБА_1 отримала акт №1434/1701-1509/про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. Позивач зазначає, що наказом від 08.10.2015р. №540, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена лише 15.10.2015р., було продовжено термін проведення перевірки на 5 днів. Разом з тим, в акті перевірки №1434/1701-1509/НОМЕР_1 від 19.10.2015р. зазначено, що термін перевірки не продовжувався, однак, на думку позивача, це спростовується тим, що 15.10.2015р. перевіряючими було надано ОСОБА_1 запит про надання документів від 09.10.2015р., проте 09.10.2015р. , відповідно до акту перевірки, є останнім днем перевірки. Разом з тим, позивачем зазначено, що в акті вказано, що «ніяких первинних документів крім актів виконаних робіт, які б підтверджували належне виконання умов договору та надання послуг прямо пов'язаних з підприємницькою діяльності», «згідно наданих до перевірки договорів та актів виконаних робіт неможливо встановити який саме товар, по якому маршруту здійснено перевезення, від чого залежить вартість наданих послуг, чи дійсно вони були надані підприємцю та чи дійсно вони пов'язані з веденням господарської діяльності», проте такі висновку спростовуються у самому ж акті, зокрема, у п.п. 1.6, 1.13.,1.15 акту, де досліджено контрагентів - покупців та контрагентів-продавців позивача, види діяльності згідно з КВЕД, наявність основних фондів, здійснення розрахунків на підставі договорів про співпрацю з контрагентами, рух грошових коштів на банківських рахунках. Позивачем наголошено, що ОСОБА_1 надані під час податкової перевірки первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій, а саме: договори з суб'єктами господарської діяльності фізичними особами-підприємцями за 2013-2014 роки та відповідні акти виконаних робіт, видаткові касові ордери за 2013-2014 роки а також книги обліку доходів та витрат за 2013-2014 роки. Надані відповідачу за описом договори та акти виконаних робіт із фізичними особами-підприємцями, на думку позивача, містять усі реквізити, що передбачені ст.6 Закону України №996-XIV.

24.11.2015р. до суду надійшли заперечення на позов, згідно яких ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС України в Одеській області заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що працівниками ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС України в Одеській області в термін з 28.09.2015р. по 09.10.2015р., тобто протягом 10 днів була проведена планова документальна перевірка ФОП ОСОБА_1 08.10.2015р. було прийнято наказ ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС України в Одеській області про продовження терміну проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 з 12.10.2015р. тривалістю 5 робочих днів, але у зв'язку з отриманням вказаного наказу ОСОБА_1 лише 15.10.2015р., тобто після завершення перевірки було прийнято рішення не продовжувати термін проведення перевірки. Представником відповідача зазначено, що у зв'язку з відсутністю у ОСОБА_1 товарно-транспортних накладних, шляхових листів, видаткових накладних, товарних чеків, вона як платник податку не має право відносити такі витрати до складу валових витрат.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав наведених у адміністративному позові.

Представник відповідача повідомлявся про день та час слухання справи, проте у судове засідання не з'явився.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У період з 28.09.2015р. по 09.10.2015р. ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС України в Одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства (крім податку на додану вартість) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р.(крім податку на додану вартість), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., за результатами якої складено акт перевірки №1434/1701-1509/НОМЕР_1 від 19.10.2015р.(а.с.11-30, т.1)

У ході перевірки було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1:

- п.п.3.2 Наказу ДПАУ №1025 від 24.12.2010р.;

- ст.44, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177, п.178.3 ст.178 Податкового кодексу України від 02.12.2010р., в результаті чого було донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 212415,00 грн., а саме за 2013 рік - 94215,00 грн., за 2014 рік-118200,00 грн.;

- п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в результаті чого донараховано основний платіж по ЄСВ від підприємницької діяльності у сумі 33663,47 грн., а саме за 2013 рік-20809,67 грн., за 2014 рік-12853,76 грн.

Позивач, не погоджуючись з висновками акту перевірки №1434/1701-1509/НОМЕР_1 від 19.10.2015р. звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними дій щодо внесення безпідставних, на думку позивача, висновків до зазначеного акту документальної планової виїзної перевірки.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння у сфері справляння податків і зборів, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно п.61.1 ст.61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Документальною перевіркою згідно з пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р.

N 6-зп по справі N 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, підставою для звернення особи за захистом до суду з позовом є її суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З урахуванням викладеного, дії суб'єкта владних повноважень є такими що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо вони, по-перше, вчинені з перевищенням визначених законом повноважень, та, по-друге, є юридично значимими, тобто мають безпосередній вплив та стан суб'єктивних прав та обов'язків особи.

Однак, дії контролюючого органу щодо внесення висновків до акту перевірки не відповідають наведеним критеріям, оскільки такі дії є лише службовою діяльністю працівників контролюючого органу на виконання своїх посадових обов'язків із збирання доказової інформації щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог чинного законодавства. Тому самі по собі вищезазначені дії не створюють для суб'єкта господарювання жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав.

Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті (довідці) власні висновки щодо зафіксованих обставин, оцінка акту, в тому числі і оцінка дій посадових осіб щодо викладення у ньому висновків за результатами проведеної перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту, оскільки вчинення дій суб'єктом владних повноважень в частині складення акту перевірки та викладення у ньому висновків перевірки є способом реалізації наданої законом функції суб'єкта владних повноважень.

Отже, враховуючи, що податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення документальної виїзної перевірки та оформлення її результатів, оскаржувані висновки вищезазначеного акту не є такими, що порушують права позивача та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, а відтак задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій щодо внесення висновків до акту документальної планової виїзної перевірки не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки такі дії відповідача та акт, висновки якого оскаржуються, не є юридично значимими для позивача.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158 - 163,167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 15.02.2016р.

Суддя К.О. Танцюра

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

15 лютого 2016 року.