Справа № 2а-0770/3028/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Київ К/800/37135/14

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чопської митниці Міндоходів на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом Орендного підприємства «Ужгородський коньячний завод» до Закарпатської митниці ДФС про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Орендне підприємство «Ужгородський коньячний завод» (надалі також позивач, ОП «Ужгородський коньячний завод») звернулось до суду з позовом до Чопської митниці Державної митної служби (надалі також відповідач, митний орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 серпня 2012 року № 191 та № 192.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, позов задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Чопської митниці від 30 серпня 2012 року № 191 та № 192; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та ухвалою апеляційного суду про залишення його без змін, Чопська митниця Міндоходів звернулась із касаційною скаргою, в якій ставить питання про їх скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову задоволення позову в повному обсязі.

Позивач заперечень проти касаційної скарги не надав.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 8 лютого 2016 року допущено заміну відповідача у справі на Закарпатську митницю ДФС в порядку процесуального правонаступництва.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 17 травня 2011 року між юридичною особою «Плодоовоч-Контексо» (Словацька Республіка) та ОП «Ужгородський коньячний завод» укладено договір міжнародної купівлі-продажу товарів № 07/11 (надалі - Договір), відповідно до умов якого продавець («Плодоовоч-Контексо») взяло на себе зобов'язання передати у власність покупцеві (ОП «Ужгородський коньячний завод») повний набір форм для виробництва скляних пляшок з білого скла, ємкістю 250 мл, відповідно до специфікацій, які є додатком до цього Договору. Загальна сума договору встановлюється відповідно до специфікацій і становить 55 800 євро.

Згідно зі Специфікацією 1 до Договору предметом останнього є повний набір форм для одночасного виробництва 16-и скляних пляшок з білого скла, ємкістю 250 мл (надалі - прес-форма) Alati Stuhne ltd Хорватія. Прес-форма знаходиться в розібраному вигляді та складається з комплектуючих, загальною вагою 1190 кг, вартістю 55 800 євро.

Відповідно до вантажно-митної декларації від 15 листопада 2011 року № 305000011/2011/018176 (далі - ВМД) здійснено митне оформлення придбаного на підставі Договору товару: прес-форма (повний набір форм (формокомплект), виготовлена із недорогоцінних, чорних металів, для лиття під тиском, склотари, для одночасного виготовлення 16-и скляних пляшок з білого (прозорого) скла, місткістю 250 мл, нова, в розібраному стані - 1 штука, у складі 11 частин) за ставкою 2 % за кодом Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (надалі - УКТЗЕД) (графа 33).

В подальшому, відповідно до наказу Чопської митниці від 20 липня 2012 року № 791 посадовою особою митниці проведено невиїзну документальну перевірку стану дотримання суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності - ОП «Ужгородський коньячний завод» законодавства України з питань державної справи при митному оформленні товару за ВМД від 15 листопада 2011 року № 305000011/2011/018176, результати якої зафіксовані в акті від 10 серпня 2012 року № н 0021/2/305000000/000412122 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки зазначено, що ОП «Ужгородський коньячний завод» порушено вимоги законодавства України з питань митної справи в частині невірної класифікації згідно з УКТЗЕД товарів, унаслідок недотримання положень Основних правил інтерпретації УКТЗЕД, відповідних приміток до розділів й груп, та тих характеристик товару, які є визначальними для їх класифікації, а саме: підприємством невірно класифіковано частину товару, що спричинило до невірного заповнення граф ВМД, та, як наслідок, порушення вимог статті 7 Закону України від 5 лютого 1992 № 2097-ХІІ «Про Єдиний митний тариф», Закону України від 5 квітня 2001 № 2371-III «Про митний тариф України», пункту 185.1 (в) статті 185 та пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, що діяли на день подання до митного оформлення товарів, що призвело до несплати митних платежів та заниження податкових зобов'язань, на загальну суму 670,40 грн., з яких: 558,67 грн. - ввізне мито; 111,73 грн. - податок на додану вартість.

За результатом розгляду заперечень позивача на Акт перевірки висновки останнього залишено в силі.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

1) від 30 серпня 2012 року № 191, згідно з яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з ввізного мита на суму 698,34 грн., у тому числі: за основним платежем - 558,67 грн.; за штрафними санкціями - 139, 67 грн.;

2) від 30 серпня 2012 року № 192, згідно з яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 139,66 грн., у тому числі: за основним платежем - 111,73 грн.; за штрафними санкціями - 27,93 грн.

За результатом адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а відповідні скарги позивача - без задоволення.

Вважаючи такі рішення митного органу безпідставними, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із відсутності у митного органу обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України позивачем допущено порушення законодавства України, а відтак і правових підстав продовження митного контролю після завершення митного оформлення.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у митного органу повноважень продовжувати здійснення митного контролю, а також про необґрунтоване віднесення імпортованого позивачем товару (його деталей) до коду класифікації згідно з УКТЗЕД , та зазначив, що такі деталі підлягають класифікації за кодом УКТЗЕД , як і вказано позивачем у ВМД під час митного оформлення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України в редакції, яка була чинна на момент проведення митним органом перевірки та прийняття оскаржуваних рішень, митні органи є контролюючими щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України або територію спеціальної митної зони або вивезення (пересилання) товарів і предметів з митної території України або території спеціальної митної зони.

Контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях (підпункт 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України).

Згідно зі статтею 351 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI в редакції, яка була чинна на момент проведення митним органом перевірки та прийняття оскаржуваних рішень, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств. Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

При цьому, частина перша статті 69 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року № 92-IV в редакції, яка була чинна на момент спірного декларування, визначала, що незалежно від закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску товарів і транспортних засобів митний контроль за ними може здійснюватися, якщо є достатні підстави вважати, що мають місце порушення законодавства України чи міжнародного договору України, укладеного в установленому законом порядку, контроль за виконанням яких покладено законом на митні органи. Такий контроль здійснюється на підставі письмового розпорядження керівника митного органу або особи, яка його заміщує.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України, митний орган має право продовжити здійснення митного контролю, за наслідками якого донарахувати обов'язкові платежі, якщо протиправні дії декларанта спричинили їх недобір.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що, якщо митні органи, приймаючи вантажні митні декларації, віднесли товар до певного виду товарної номенклатури та пропустили товар на митну територію України (після сплати імпортером передбачених законом податків і зборів), то в подальшому вони не мали правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов'язань у зв'язку з виявленням помилки стосовно класифікації товару. Однак, у випадку, що розглядається, митний орган не приймав рішення про визначення коду товару, що імпортувався позивачем, а тому в разі наявності обґрунтованої підозри щодо порушення останнім законодавства митний орган мав правові підстави продовжити здійснення митного контролю.

Втім, суд першої інстанції встановив, що Акт перевірки не містить обґрунтування наявності підозри щодо порушення позивачем законодавства під час митного оформлення.

Чинне податкове законодавство та законодавство з питань митної справи не надає чіткого визначення поняттю «обґрунтована підозра».

Європейський суд з прав людини за результатами розгляду справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v United Kingdom), 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. 32. зазначив, що <…> наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об'єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити <…> (правопорушення), однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин.

При цьому, за змістом частин першої та другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) в адміністративному процесі суб'єкт владних повноважень зобов'язаний довести суду правомірність свого рішення (дії чи бездіяльності) у випадку заперечення позову.

Наявні в матеріалах справи пояснення митного органу, в тому числі доводи касаційної скарги, зводяться до невірного визначення позивачем коду імпортованого товару за УКТЗЕД.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, встановив, що предметом Договору є повний набір форм для виробництва пляшок. Позивач придбав прес-форму як цілісний механізм для виготовлення пляшок. У Специфікації 1 указано перелік деталей та механізмів, з яких складається прес-форма, а оскільки цей товар перевозився в розібраному вигляді, в специфікації вказано кількість деталей розібраного механізму.

Згідно коду УКТЗЕД (ставка мита 5%) класифікуються частини машин для складання електричних або електронних ламп, трубок або електронно-променевих трубок чи газорозрядних ламп у скляних колбах, машини для виробництва або гарячої обробки скла, скляних виробів. Тобто, за цим кодом не класифікуються частини форм для лиття скла.

За висновком суду апеляційної інстанції, з яким погоджується колегія суддів, увезені позивачем на територію України складові частини прес-форми: «ударна головка з трубкою» та «виймаючі кліщі» технологічно не призначені для здійснення самостійних функцій, а призначені для здійснення допоміжних функцій з виготовлення скляних пляшок, а тому твердження митного органу про невірне визначення позивачем коду імпортованого товару за товарною підкатегорією УКТЗЕД (ставка мита 2%), а відтак і порушення законодавства під час митного оформлення, є неспроможними. При цьому, саме це твердження, за поясненнями відповідача, і стало підставою як для продовження митного контролю, так і для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Отже, судами всебічно і повно встановлені обставини справи із наданням їм належної правової оцінки, а невірні висновки суду апеляційної щодо продовження відповідачем митного контролю не вплинули на правильність вирішення справи по суті.

За таких обставин, виходячи з положень частини першої статті 224 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

При розгляді справи враховані висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 7 листопада 2011 року, 26 червня 2012 року, 4 липня 2013 року та 29 вересня 2015 року (справи №№ 21-223а11, 21-130а12, 21-202а13, 21-1724а15, відповідно).

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Чопської митниці Міндоходів залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: