Справа № 809/2382/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 р. Справа № 876/11860/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій та листів-відповідей незаконними,-

встановив:

15.06.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконними дій відповідача щодо розгляду його звернень від 03.11.2014 року, від 24.12.2014 року, від 13.02.2015 року та визнання незаконними листів-відповідей на звернення позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем у наданій відповіді від 18.12.2014 року «перекручено» факти та норми законодавчих та підзаконних нормативних актів.

ОСОБА_1 зазначає, що у відповіді на його звернення від 24.12.2014 року відповідач не розглянув його відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та надіслав відповідь без жодного роз'яснення.

Позивач вказує, що його звернення від 13.02.2015 року всупереч ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» розглянуто особою, дії чи рішення якої оскаржуються.

В зв'язку з цим, просить суд визнати незаконними дії МВС України щодо розгляду його звернень від 03.11.2014 року, від 24.12.2014 року, від 13.02.2015 року та визнати незаконними листи-відповіді на ці звернення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом постановою по справі №809/1279/15 від 02.06.2015 надано правову оцінку діям відповідача при наданні відповідей на звернення позивача з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян». Так, зокрема, вказаною постановою встановлено, що заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 р., 24.12.2014 р., 13.02.2015 р., відповідачем розглянуті з додержанням вимог встановлених Законом України «Про звернення громадян» і на них надані відповіді.

Суд встановив, що постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 р. у справі № 809/1279/15 набрала законної сили у відповідності до ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 р.

Таким чином, обставини щодо розгляду відповідачем заяв позивача з дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян» не потребують доказування при розгляді справи №809/2382/15.

За таких обставин, позовні вимоги щодо визнання незаконними дії МВС України щодо розгляду звернень позивача від 03 листопада 2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 13 лютого 2015 року та визнання незаконними листів-відповідей задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач - ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на ст. 81 КАС України та зазначає, що судом першої інстанції на його клопотання безпідставно не винесено ухвали про призначення бухгалтерсько-фінансової експертизи.

Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування документів, як доказів у справі, які мають юридичне значення для правильного вирішення адміністративного позову.

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що судом першої інстанції не було належно досліджено докази у справі.

В судове засідання сторони не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 03.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України, Президента України, Генерального прокурора України із заявами перевірити та надати юридичну оцінку порушенням в оплаті праці сектором медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області.

Адміністрація Президента України та Генеральна прокуратура України встановивши, що питання, викладені ОСОБА_1 в зверненні від 03.11.2014 року не відносяться до їхньої компетенції, згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», скерували його за належністю до Міністерства внутрішніх справ України для організації проведення відповідної перевірки, вжиття заходів згідно чинного законодавства та інформування заявника у встановлені строки, що підтверджується листами № 22/057576-09 від 10.11.2014 р. та № 19-р від 07.11.2014 р.

Відповідь на звернення ОСОБА_1 було надано листом від 05 грудня 2014 року №№ 15/2-Д-574, 15/2-Д-589, 15/2-Д-596, 15/2-Д-597 за підписом заступника директора департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України Лихолата О.І., яким позивача повідомлено про проведену перевірку достовірності фактів, наведених ним в заяві, та її результати, а саме, що заробітна плата працівників сектору медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області виплачується своєчасно, а тому не підлягає компенсації; що відрахування єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб із заробітної плати та з інших виплат проводиться своєчасно та в повному обсязі; що надбавка за вислугу років нараховується і виплачується згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року № 1418 "Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я" та на підставі наказів УМВС України в Івано-Франківській області в повному обсязі та у встановлені терміни; що за період з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року матеріальна допомога на оздоровлення виплачена усім працівникам, які використали відпустку; що індексація заробітної плати виплачена в повному обсязі; що заробітна плата нараховується і обчислюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати".

24.12.2014 року позивач надіслав заяву заступнику директора Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України Лиховату О.І., оскільки, на думку позивача, інформація яка містилась у листі від 05.12.2014 року була неправдивою та такою, що не відповідає дійсності, та в якій просив провести повторну перевірку і дати юридичну оцінку фактам, які були викладені в заявах від 03.11.2014 року, а також обґрунтувати за якою формулою розраховувався військовий збір за вересень 2013 року.

На вказану заяву листом № 15/2-Д-672,676 від 30.12.2014 року заступником директора Департаменту О.І.Лихолат повідомлено ОСОБА_1 про те, що на порушені питання надано ґрунтовне роз'яснення листом ДФЗБО МВС України №№ 15/2-Д-574, 15/2-Д-589, 15/2-Д-596, 15/2-Д-597 від 05.12.2014 року.

13 лютого 2015 року позивач звернувся до директора департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України Тахтая О.В. із заявою про необхідність обґрунтування нерозгляду його заяви адресованої заступнику директора департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України Лихолату О.І. від 24 грудня 2014 року, а також просив надіслати йому вказану заяву та додані до неї матеріали для звернення до суду.

На вказану заяву листом від 25 лютого 2015 року № 15/2-Д-67 заступник директора департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України Лихолат О.І. надіслав ОСОБА_1 копію відповіді на попереднє звернення, копії матеріалів до нього та повідомив його, що відповідно до вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

В силу статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 р. № 393/96-ВР (із змінами та доповненнями), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

В силу вимог частини 1 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Відповідно до вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян", якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

В силу частини 1 статті 20 Закону України "Про звернення громадян", звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

З аналізу вищенаведених норм Закону слідує, що чинним законодавством України встановлений обов'язок суб'єкта владних повноважень повідомляти громадянина про наслідки розгляду його звернення (заяви, клопотання) та ознайомити громадянина з рішенням суб'єкта владних повноважень, прийнятого за наслідками звернення громадянина, з зазначенням інформації по суті викладених особою у зверненні питань.

Так, з наявних у матеріалах справи документів (письмових доказів), судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідь відповідача на заяву ОСОБА_1 від 03 листопада 2014 року містить запитувану позивачем інформацію в повному обсязі, відповідає вимогам Закону України "Про звернення громадян", та така направлялась ОСОБА_1 в місячний термін від дня її надходження.

На звернення позивача від 24.12.2014 року та від 13.02.2015 року відповідачем була надана відповідь, що відповідно до статті 8 Закону України Закону України "Про звернення громадян" не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті.

Відповідно до ч.1 ст.70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тому, з огляду на те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність дій Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду звернень ОСОБА_1, - підстави для визнання незаконними листів-відповідей на звернення позивача від 03.11.2014 року, від 24.12.2014 року та від 13.02.2015 року, відсутні.

Окрім того, при прийнятті оскаржуваної постанови від 11.11.2015 року суд першої інстанції вірно врахував наступне.

Так, Івано-Франківським окружним адміністративним судом постановою по справі №809/1279/15 від 02.06.2015 р. надано юридичну оцінку діям відповідача при наданні відповідей на звернення ОСОБА_1 з урахуванням вимог Закону України «Про звернення громадян». Так, зокрема, вказаною постановою встановлено, що заяви ОСОБА_1 від 03.11.2014 р., від 24.12.2014 р., від 13.02.2015 р., відповідачем розглянуті з додержанням вимог встановлених Законом України «Про звернення громадян» і на них надані відповіді.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2015 року по справі № 809/1279/15 - без змін. Як наслідок, в силу ст.124 Конституції України та ст.14 КАС України, постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі № 809/1279/15 від 02.06.2015 р. набрала законної сили.

В контексті вищевикладеного, колегія суддів звертає увагу на процесуальну норму ч.1 ст.72 КАС України, відповідно до якої, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому, в даному випадку розглядаючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, необхідно враховувати обставини встановлені Івано-Франківським окружним адміністративним судом та Львівським апеляційним адміністративним судом про розгляді справи № 809/1279/15, які не потребують доказування.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання незаконними дій МВС України щодо розгляду звернень позивача від 03 листопада 2014 року, від 24 грудня 2014 року, від 13 лютого 2015 року та визнання незаконними листів-відповідей - задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2015 р. по справі № 809/2382/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 23.02.2016 року.