Справа № 803/113/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 803/113/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Романішиної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Волинської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Волинської області про визнання відмови у виплаті належної йому заробітної плати протиправною та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити йому заробітну плату у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Генерального прокурора України його призначено на посаду прокурора Луцького району терміном на 5 років, та звільнено 14.12.2015 року наказом наказом Генерального прокурора України №1114к згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, згідно п. 1-1 перехідних положень якого до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. Тобто, міські, районні та міжрайонні прокурори, діючи в правовому полі даного закону, прирівнюються до місцевих прокурорів.

В силу вимог частин 3,4 ст. 81 Закону посадовий оклад керівника місцевої прокуратури становить з 01 липня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат. Крім того, згідно ч. 7 вказаної норми Закону прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років понад 25 років у розмірі 40 відсотків посадового окладу.

Позивач вважає, що з 01.07.2015 року він, як керівник районної прокуратури, мав би отримувати заробітну плату у розмірі 21 мінімальної заробітної плати на місяць, окрім премій та надбавок. Однак, заробітна плата у вказаному розмірі йому не виплачувалась. 13.11.2015 року позивач звернувся із заявою до прокурора Волинської області з проханням виплатити належну йому заробітну плату у відповідності до Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII. Проте, листом заступника прокурора Волинської області йому відмовлено у такій виплаті із посилання на Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Постанову Кабінету міністрів України №505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".

Вважає відмову прокуратури Волинської області незаконною та такою, що порушує його законні права та інтереси, оскільки Кабінет Міністрів України своїми актами не може обмежувати дію Закону України «Про прокуратуру», який має вищу юридичну силу. Таким чином, прокуратура Волинської області трактує закон на свій лад та ухиляється від його виконання із посиланням на нормативні акти, які є нижчі за юридичною силою, не відповідають міжнародному праву та не підлягають до застосування у даному випадку.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити.

У письмових запереченнях та в судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнала та пояснила, що заробітна плата прокурора регулюється Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII. Фінансування оплати праці прокурорів, відповідно до ч.9 ст. 81 вищевказаного Закону, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", норми і положення ч.2 ст.33, ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Пунктами 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на отримання органів прокуратури.

Пунктом 13 Розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Оскільки, Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, прокуратура Волинської області не могла самостійно встановити підвищений посадовий оклад та виплачувати відповідні кошти на користь позивача. За таких обставин, прокуратура Волинської області не наділена правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного Бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивача та виплачувати її у вищому розмірі.

Не приведення норм постанови Кабінету Міністрів України до вимог прийнятого Закону є недоліком діяльності вищого органу виконавчої влади та не стосується діяльності як Генеральної прокуратури України так і прокуратури Волинської області.

Представник відповідача зазначила, що прокуратурою Волинської області дотримані вимоги закону України "Про прокуратуру" та Постанови КМУ №505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" при виплаті позивачу заробітної плати за період роботи на посаді прокурора Луцького району Волинської області, а тому просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказом Генерального прокурора України №831к від 04.07.2012 року ОСОБА_3 призначено на посаду прокурора Луцького району Волинської області терміном на 5 років, що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с.6-9).

Наказом Генерального прокурора України №1114к від 14.12.2015 року старшого радника юстиції ОСОБА_3 звільнено з посади прокурора Луцького району Волинської області та з органів прокуратури з 14.12.2015 року у зв'язку з реорганізацією та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури (п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України) (а.с. 10).

З довідки про заробітну плату й інші доходи вбачається, що позивачу з січня по листопад 2015 року нараховано заробітну плату у розмірі 135732, 85 грн. (а.с. 13).

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII, згідно п. 1-1 Перехідних положень якого до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

13 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до прокурора Волинської області з проханням провести нарахування та виплатити належну йому заробітну плату у розмірі, передбаченому Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII (а.с. 11)

Листом заступника прокурора Волинської області від 02.12.2015 року №18-205 позивачу відмовлено у такій виплаті, оскільки згідно п.9 ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Пунктом 9 прикінцевих положень Державного бюджету України визначено, що норми і положення ч.2 ст.81 вищезгаданого закону застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Постановою КМ України від 30.09.2015 року №763 "Про внесення змін до постанови КМ України від 31.05.2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" встановлено, що видатки пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 2015 рік для Генеральної прокуратури України (а.с. 12)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Заробітна плата прокурора регулюється Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII (надалі Закон України №1697-VII) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.81 ЗУ "Про прокуратуру").

Відповідно до частини 2 статті 81 вищевказаного Закону України заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов'язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат (ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно ч. 5 ст. 81 Закону України №1697-VII посадовий оклад керівника регіональної прокуратури встановлюється у розмірі 1,5 посадового окладу прокурора регіональної прокуратури.

Частиною 9 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно статті 89 Закону України «Про прокуратуру» фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.

Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (стаття 90 Закону України «Про прокуратуру»)

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", норми і положення ч.2 ст.33, ст.81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" ( із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №763 від 30.09.2015 року) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатком 1-5.

Пунктами 2, 6 постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов'язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на отримання органів прокуратури.

Підпунктом 1 пункту 13 розділу ХІІІ Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Оскільки, Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що прокуратура Волинської області не могла самостійно встановити підвищений посадовий оклад та виплачувати відповідні кошти на користь позивача.

За таких обставин, прокуратура Волинської області уповноважена здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділена правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного Бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу та виплачувати її у вищому розмірі.

Суд визнає, що реалізація положень Закону України "Про прокуратуру" є неможливою без внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" №505 від 31.05.2012 року та Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Однак, такі зміни з незалежних від відповідача причин протягом спірного періоду не були внесені.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не допустив порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про прокуратуру", Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до прокуратури Волинської області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії, відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде складений 23 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.М.Димарчук