Справа № 803/723/15-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 р. Справа № 876/5865/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07.04.2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області про визнання дій щодо ненарахування та не виплати одноразової грошової допомоги при звільненні в повному обсязі неправомірними та зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за періоди з 26.06.1990 р. по 19.05.1992 р. та з 14.09.1994 р. по 01.01.2011 р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року позовні вимоги задоволено, оскільки позивач при першому звільненні з органів внутрішніх справ не отримував цю допомогу, тому відповідач при здійсненні розрахунку при повторному звільненні та нарахуванні одноразової грошової допомоги був зобов'язаний врахувати попередній період служби позивача в органах внутрішніх справ.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач - УДПтСУ у Волинській області, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги аналогічно покликається на обставини висловлені в письмових заперечення на позовні вимоги та одночасно вказує, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 25% місячного грошового забезпечення при звільненні з відділу головного управління Держфельдслужби України у м. Луцьку у 2011 році.

Відповідно до ч.1 ст.15 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд у відповідності до ч.1 ст.41 КАС України відзначає, що коли відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі ( у тому числі у разі неявки осіб, які беруть участь у справі ) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, застосовуючи положення ст.195 КАС України, не виходячи за межі доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що наказом начальника відділу Головного управління Державної фельдєгерської служби України у м. Луцьку від 27.12.2010р. №146 звільнено з роботи у ВГУДФСУ в м. Луцьку офіцера фельдзвязку підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 з 01.01.2011р. по ст. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим та н6ачальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням).

Відповідно до довідки начальника ВГУДФСУ в м. Луцьку від 03.11.2014 р. №611 за період служби у ВГУДФСУ в м. Луцьку з 1994 року по 2011 рік ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні не отримував.

Листом ВГУДФСУ в м. Луцьку від 03.11.2014р. №613 стверджується і цього не спростовує сторона відповідача, що вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення 01.01.2011р. складала в календарному обчисленні 18 років 02 місяці 09 днів, що не дало йому права на пенсію за вислугу років та відповідно права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

З 04.01.2011р. ОСОБА_2 проходив службу в управлінні державної пенітенціарної служби України у Волинській області.

Наказом начальника УДПтСУ у Волинській області від 15.12.2014р. №119/ОС підполковника внутрішньої служби ОСОБА_2 старшого інспектора з особливих доручень відділу охорони, режиму, нагляду і безпеки УДПтСУ у Волинській області звільнено у запас за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим та н6ачальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням) з 15.12.2014р. та вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 22 роки 01 місяць 19 днів.

Відповідно до наказу начальника УДПтСУ у Волинській області від 15.12.2014р. №119/ОС ОСОБА_2 було виплачено вихідну допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 3 календарних роки.

Беручи до уваги вимоги абзацу 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.02.1992р. №2262-ХІІ, абзацу 2 пункту 10 Постанови Кабінету міністрів України №393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» та встановлені обставини справи, що підтверджені належними та допустимими письмовими доказами, колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що вказана грошова допомога, є за своєю суттю одноразовою, а позивач при першому звільненні з органів внутрішніх справ не отримував цю допомогу, тому відповідач при здійсненні розрахунку при повторному звільненні та нарахуванні одноразової грошової допомоги був зобов'язаний врахувати попередній період служби позивача в органах внутрішніх справ.

Так відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно із статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Відповідно до пункту "б" статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Пунктом 10 Постанови №393 (у редакції, чинній станом на 01.01.2011р.) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що позивач набув право на отримання грошової допомоги під час першого звільнення з ВГУДФСУ в м. Луцьку у 2011 році, а тому одноразова грошова допомога повинна йому бути виплачена за період його календарної служби з дня зарахування його до УДПтСУ у Волинській області без урахування періоду служби в органах внутрішніх справ (за 3 календарних роки), виходячи з наступного.

Сторонами не заперечується та обставина, що позивача вперше звільнено з органів внутрішніх справ за підпунктом «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за власним бажанням) з 01.01.2011р., вислуга років становила - 18 років 02 місяці 09 днів.

Відповідно до частини 6 статт 9 Закону №2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Отже встановлені судом обставини справи вказують на те, що на час звільнення ОСОБА_2 з ВГУДФСУ в м. Луцьку (01.01.2011р.) останній не набув права на пенсію згідно із статтею 12 Закону №2262-ХІІ (у редакції, чинній станом на 01.01.2011р.) з підстав відсутності 20 років вислуги, а тому і не набув право на отримання грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка і не була виплачена позивачу.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2015 року у справі №803/723/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 24.02.2016 р.