Справа № 825/110/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/110/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді - Д'якова В.І.,

за участю секретаря - Воєдило Л.П.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Коворотного М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та наказу

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області) в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення форми «С» ГУ ДФС у Чернігівській області від 24.12.2015 за № та від 24.12.2015 №; визнати протиправними та скасувати наказ ГУ ДФС у Чернігівській області від 09.12.2015 за № 543 «Про проведення фактичної перевірки».

Свої вимоги позивач мотивує тим, що позивачем у відповідності до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні суми фактичних надходжень були обліковані у повному обсязі у Книзі ОРО в день їх одержання, вони відповідно є оприбуткованими, тому до позивача безпідставно застосовано штрафні санкції передбачені Указом Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95. Тому, податкове повідомлення-рішення № від 24.12.2015 є протиправним та підлягає скасуванню. Позивач вказує на те, що ним не було допущено порушень вимог п. 44.1 ст. 44, п.121.1 ст. 121 Податкового кодексу України оскільки відповідачу надавались використані книги обліку розрахункових операції для огляду за 3 роки, що підтверджує те, що такі книги належним чином зберігаються, і позивачем порушень їх зберігання допущено це було. Тому податкове повідомлення - рішення № від 24.12.2015 є протиправним.

Також ФОП ОСОБА_3 зазначає, що відповідач двічі протягом 12 місяців провів фактичну перевірку діяльності позивача з метою контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 Податкового кодексу України, що є порушенням ст. 80.3 ст. 80 зазначеного Кодексу. Тому, позивач вважає наказ про проведення фактичної перевірки від 09.12.2015 № 543 ГУ ДФС у Чернігівській області протиправним таким, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що в ході проведення перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_3 вимог п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки готівка, що надійшла до каси позивача не була своєчасно оприбуткована. Тому, представник ГУ ДФС у Чернігівській області вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі та у відповідності до норм податкового законодавства, а вимоги позивача є безпідставними.

Також представник вказав, що наказ на призначення перевірки від 09.12.2015 №543 винесений на підставі п.п.. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, тому є не вірним посилання позивача на п. 80.3 ст.80 Податкового кодексу України, як на підставу неправомірності вказаного наказу. Крім того, представник відповідача, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24.12.2010 зазначив, шо оскільки позивач допустив перевіряючих до проведення перевірки, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3) зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 08.01.2008, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с. 18).

10.12.2015 працівниками ГУ ДФС у Чернігівській області, на підставі наказу від 09.12.2015 №543 (а.с. 23), направлень №786, №787 від 09.12.2015 було проведено фактичну перевірку магазину, що належить ФОП ОСОБА_3 та який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Перевірка проводилась в присутності продавця ОСОБА_4

За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій від 10.12.2015 №0180/25/07/22/НОМЕР_3 (а.с. 27-28).

В вищезазначеному акті перевірки встановлено порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме:

- п. 6 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95;

- п. 44.1 ст. 44, п.121.1 ст. 121 Податкового кодексу України;

- п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 за № 40/103/20.

За висновками акта перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 24.12.2015 № , яким на підставі п. 44.1 ст. 44, п.121.1 ст. 121 Податкового кодексу України до ФОП ОСОБА_3 застосовано фінансову санкцію у розмірі 510,00 грн.

- від 24.12.2015 № , яким на підставі статті 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки застосовано фінансову санкцію у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми - 94740,00 грн. (18948,00 грн. х 5=94740,00 грн.) (а.с. 26).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до пункту 80.1. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2. п. 80.2 ст.80. Податкового кодексу України).

Як встановлено в судовому засіданні, підставою для здійснення перевірки ФОП ОСОБА_3 стала інформація, надана в листі Ічнянської районної державної адміністрації від 14.09.2015 №01-41/2060 щодо переліку платників до яких доцільно здійснити контрольно-перевірочні заходи для унеможливлення ухилення від оподаткування, а саме можливість неповного проведення розрахунків за готівку із споживачами через касовий апарат (а.с. 101).

Таким чином, наказ на призначення перевірки від 09.12.2015 №543 був винесений на підставі п.п. 80.2.2. п. 80.2 ст.80. Податкового кодексу України, тому на вказану перевірку не може розповсюджуватись обмеження в її проведенні, передбачене п. 80.3 ст.80 Податкового кодексу України.

Наказ про проведення перевірки є актом індивідуальної дії в розумінні ст. 56, п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, однак дія такого індивідуального акта вичерпується його реалізацією. Отже, в разі незгоди із законністю наказу про призначення позапланової виїзної документальної перевірки платник податків має право не допустити посадових осіб до такої перевірки.

Враховуючи реалізацію цього наказу, зокрема, факт допуску платником податку перевіряючих до проведення перевірки, дотримання встановленого порядку повідомлення платника податків про проведення перевірки, а також наявність рішень, прийнятих податковим органом за результатами перевірки, а також виходячи з норм ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, наказ не є тим документом, який спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків для позивача на момент розгляду справи.

Частиною 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 24.12.2010 у справі за позовом ТОВ «Foods and Goods L.T.D.» до Державної податкової інспекції у Калінінському районі міста Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необгрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Вищий адміністративний суд України в постанові № КУ800/29102/13 від 19.12.2013 зазначив, що позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Таким чином, оскільки позивач допустив посадових осіб ГУ ДФС у Чернігівській області до проведення перевірки на підставі наказу від 09.12.2015 №543, а отже не використав своє право не допуску посадових осіб до проведення перевірки, то підстави для скасування такого наказу відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена і в рішеннях Вищого адміністративного суду України від 19.11.2013 по справі № К/9991/79069/12 та від 30.10.2013 по справі №К/9991/79069/12.

Щодо винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Термін зберігання первинних та оброблених документів, регістрів та звітності встановлено п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України, згідно з яким платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у п. 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Відповідно до п. 121 ст. 121.1. Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

В судовому засіданні встановлено, та не спростовано представником позивача, що до перевірки не було надано використану книгу обліку розрахункових операцій № Р-1.

Відповідно до п. 9 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95 суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов'язані щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 13.01.2005 за № 40/103/20, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Абзацом 3 ст. 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 № 436/95 встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування, (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Так, перевіркою встановлено, що на момент проведення перевірки в книзі обліку розрахункових операцій № РІ2, зареєстрованої 26.01.2015 Ічнянським відділом Прилуцької ОДПІ зберігались фіскальні звітні чеки за період з 13.01.2015 №0419 по 09.12.2015 №0750 (включно), при цьому не були записані дані вказаних фіскальних звітних чеків до розділу №2 книги обліку розрахункових операцій. Загальна сума розрахунків за вказаними фіскальними звітними чеками становила 18 948,00 грн.

Таким чином, під час проведення перевірки, готівкові кошти (виторг) в сумі 18 948,00 грн. не були обліковані у повній сумі фактичних надходжень у книзі ОРО в день їх одержання та не були оприбутковані належним чином.

Вказане також підтверджується фотознімками книги обліку розрахункових операцій, здійснених під час проведення перевірки (а.с.106-109).

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 24.12.2015 № та № є обґрунтованими та такими, що винесені на підставі діючого законодавства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів правомірність своїх дій та прийнятих рішень.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д'яков