Справа № 820/5902/13-а
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2015-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" листопада 2015 р. м. Київ К/800/4363/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого-судді: Кобилянського М.Г.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова про скасування рішення

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова від 12 червня 2013 року № 70 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно необчислених та несплачених страхових внесків.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року постанову суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Під час розгляду справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Управлінням Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова було проведено планову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 1 березня 2003 року по 30 квітня 2013 року, за наслідками якої складено акт №37 від 24 травня 2013 року.

В ході перевірки було встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог частин другої та шостої статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) внаслідок заниження суми з нарахування страхових внесків за період з березня по грудень 2004 року в сумі 2025,28 грн (ненарахування позивачем страхованих внесків в розмірі 32 % на фонд оплати праці найманих осіб).

На підставі зазначеного акту перевірки, 12 червня 2013 року начальником управління Пенсійного фонду України в Фрунзенському районі м. Харкова було прийнято рішення № 70 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно необчислених та несплачених страхових внесків, яким до позивача було застосовано фінансові санкції у розмірі 10562,02 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що відповідач не мав права застосовувати до позивача фінансові санкції, встановлені статтею 106 Закону № 1058-IV, оскільки їх застосування з 1 січня 2011 року виключено Законом України «Про збір і облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Апеляційний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що Законом № 2464-VI фактично збережено повноваження органів Пенсійного фонду України щодо застосування фінансових санкцій до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитися не можна.

За період до 1 січня 2011 року відносини, що виникали між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулювалися Законом № 1058-IV. Зазначеним Законом визначалися платники страхових внесків, порядок їх нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Частиною другою статті 106 Закону № 1058-IV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було передбачено, що суми страхових внесків, своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Із набранням чинності Законом № 2464-VI наведена вище норма матеріального права була скасована (підпункт «й» підпункту 12 пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону).

Сплата страхових внесків здійснюється у строки, визначені частиною шостою статті 20 Закону № 1058-ІV, - щоквартально, протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного кварталу. Суми несплачених страхових внесків вважаються простроченою заборгованістю і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Водночас відповідно до абзацу п'ятого пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, після набрання чинності Законом № 2464-VІ за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування збережено повноваження щодо застосування фінансових санкцій (пені) за несплату заборгованості зі страхових внесків, яка виникла до 1 січня 2011 року.

Проаналізувавши наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що суми штрафних санкцій за несвоєчасну сплату заборгованості зі страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, яка виникла до 1 січня 2011 року, мають бути стягнуті й після цієї дати, оскільки зазначена заборгованість виникла в період дії статті 106 Закону № 1058-IV, чинної на час виникнення такої заборгованості. При цьому штрафні санкції мають бути нараховані за період до 1 січня 2011 року.

Суди попередніх інстанцій не встановили період, за який відповідач нарахував позивачу фінансові санкції за несвоєчасну сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з березня по грудень 2004 року.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.