Справа № 761/25344/15-а
Суддя: Юзькова О. Л.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/35/2016
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради, третя особа: Управління державної казначейської служби в м. Ірпінь, Фінансове управління Ірпінської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця», яке в подальшому замінено на правонаступника - ПАТ «Українська залізниця», звернулось із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, а саме: не реєстрації за період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року своїх зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по ст. Ірпінь за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Ірпінської міської ради; стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на користь Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року в сумі 1093435 гривень 37 копійки та стягнути суму судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» згідно діючому законодавству щодо пільг, компенсацій і гарантій протягом 2014 року надавало послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станції Ірпінь, яка розташована у м. Ірпінь Київської області.

При цьому представник посилається на те, що Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, визначений, як владна управлінська функція відповідача, його обов'язок відшкодувати залізниці витрати на перевезення пільгових категорій громадян. З метою виконання вимог діючого законодавства між сторонами було укладено договір на пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом загального користування та відшкодування витрат за надані послуги № ПЗ/ДН-1-146175/НЮ від 1.04.2014 і на виконання якого надано послуги по перевезенню пільгових категорій громадян зі станції Ірпінь на загальну суму 1093435,37 грн. скільки Залізниця здійснила всі дії щодо виконання договірних зобов'язань з надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів з липня 2014 року до 31 грудня 2014 р. На підтвердження розміру своїх витрат на перевезення пасажирів, що користуються пільгами, позивачем надсилались на адресу відповідача рахунки за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад і грудень 2014 року, акти звіряння розрахунків та облікові форми. Однак відповідачем не підписані направлені залізницею акти розрахунків і не повно відшкодовано витрати залізниці, відповідачем взагалі за вказаний період не проводились відшкодування збитків від здійснення таких перевезень. Внаслідок невиконання державної програми соціального захисту населення порушується законне право залізниці як суб'єкта господарювання, внаслідок чого суб'єкт господарювання не отримує гарантовану державою та передбачену законом компенсацію понесених збитків при виконанні державної програми соціального захисту населення. Таким чином, відповідачем в цій частині порушується право позивача на отримання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізницею в повному обсязі. Отже, протиправними є і дії, і бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, надавши суду заперечення проти позову, оскільки на протязі 2014 року реєстрація фінансових зобов»язань здійснювалась виключно в межах помісячного розпису в сумі 28400 грн. на місяць з урахуванням кредиторської заборгованості, а тому надані позивачем розрахунки на вказану в позові суму відповідач не міг зареєструвати, так як вони у рази перевищували планові призначення. Крім того, просив залишити позов без розгляду через пропущення позивачем шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Треті особи не направили своїх представників у судове засідання, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Вислухавши представників позивача і відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 1.04.2014 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця», що є платником податку на прибуток на загальних умовах, в особі начальника Київської дирекції залізничних перевезень ОСОБА_1, діючого на підставі довіреності № 41-НЮ від 10.01.2014 року, з однією сторони, та Ірпінською міською радою в особі начальника ОСОБА_2, діючого на підставі Положення про управління, з другої сторони, був укладений договір про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій (надалі - Договір а.с.7-10).

Також між сторонами також було укладено договір №30 від 30.05.2014 року якій містить аналогічні положення до попереднього (а.с.79-82).

Вказаний Договір регламентує взаємовідносини сторін щодо пільгового перевезення залізничним транспортом пільгових категорій громадян, та порядок відшкодування коштів за їх перевезення у 2014 році.

Пунктом 3.2.1 Договору передбачено, що перевізник зобов'язується здійснювати щоденне безоплатне перевезення пільгових категорій громадян згідно із Законами України: "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; "Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні"; "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; "Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист"; "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"; "Про соціальний захист дітей війни", „Про охорону дитинства", постанови КМ України № 256 від 04.03.2002 (із наступними змінами).

Відповідно до п. 3.2.2 та 3.3.1 Договору перевізник зобов'язаний щомісячно до 3 числа наступного за звітним періодом надавати облікові форми, розрахунок на суму, яка підлягає компенсації від пільгового перевезення громадянам залізничним транспортом, акти звіряння розрахунків та акт здачі - приймання робіт (надання послуг). Відшкодування проводиться згідно законодавства "Про Державний бюджет на 2014 рік" за рахунок коштів державного бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян згідно наданих розрахунків.

Пунктом 3.3.2 визначено, що платник зобов'язаний у відповідності до постанови КМ України № 256 від 04.03.2002 приймати акти звірки та розрахунки від перевізника і здійснювати відшкодування компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян при безпосередньому надходженні субвенції з державного бюджету місцевому бюджету у межах бюджетних призначень на 2014 рік.

Згідно п. 4.3 платник здійснює перерахування коштів Перевізнику на підставі акта здачі-приймання робіт (надання послуг) , акта звірки за надані послуги, підписаного сторонами.

Відповідно до п. 4.4 у відповідності до постанови КМ України №256 від 04.03.2002 Платник перераховує кошти за пільгове перевезення Перевізнику у п`ятиденний строк після надходження коштів на рахунок Платника на підставі зареєстрованих фінансових зобов`язань.

Згідно п. 5.1 перевізник несе відповідальність за достовірність фінансово-господарських показників, наданих Платнику.

На підтвердження розміру витрат на перевезення пасажирів, що користуються пільгами, стороною позивача надані акти звіряння розрахунків за надані послуги перевезення пільгових категорій громадян у приміському сполученні між Київською дирекцією залізничних перевезень ДТГО «Південно-Західна залізниця» та головним розпорядником коштів місцевого бюджету УПСЗ Ірпінської міської ради Київської області, правильність нарахування всієї суми з відшкодування коштів на перевезення пільгової категорії пасажирів викладена у розрахунках і облікових формах Київської дирекції залізничних перевезень та акти здачі-приймання робіт (надання послуг) (а.с.11-56).

Вказані вище документи були направленні відповідачу із супровідними листами, протее, відповідачем не підписані направленні позивачем акти звіряння розрахунків.

Загалом, вартість наданих послуг за перевезення 185594 пільговиків м. Ірпінь складає в період з 1.07.2014 по 31.12.2014 - 1149649,37 грн.

Судом встановлено, відповідачем компенсовано станом на 1.01.2015 року - 56214,00 грн., вказана сума зазначена в розрахунку сторонни позивача, долученого до позовної заяви та з урахуванням якої визначалась ціна позову (а.с. 11).

Разом із тим, на підставі наданих стороною відповідача копій платіжних доручень, судом встановлено, що вже після 1.01.2015 року, а саме протягом 2015 року відповідачем було компенсовано позивачу наступні суми грошових коштів: 05.10.2015 - 10170,00 грн.; 27.08.2015 - 5600,00 грн.; 06.08.2015 - 9885,14 грн.; 04.06.2015 - 16500,00 грн.; 28.05.2015 - 3859,93 грн.; 06.07.2015 - 12800,00 грн.; 29.01.2015 - 22007,90 грн.; 03.02.2015 - 20000,00 грн.; 03.09.2015 - 10410,00 грн.; 29.01.2015 - 37243,28 грн.

Інші платежі, зазначені у запереченнях не підтверджені належними доказами.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що наявна сума заборгованості відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає заборгованість в розмірі: 1149649,37 грн. - 56214,00 грн.- 10170,00 грн. - 5600,00 грн. - 9885,14 грн.- 16500,00 грн. - 3859,93 грн. - 12800,00 грн. - 22007,90 грн. - 20000,00 грн. - 10410,00 грн.; - 37243,28 грн. = 944959,12 грн.

Відповідно до п. 3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМ України № 256 від 04 березня 202 р. головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п.5 даного Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Також відповідно до п.6 Порядку, у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

В даному випадку суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині того, що розрахована сума позову значно перевищує суму бюджетних призначень відповідача на цей рік, а тому згідно вимог Бюджетного Кодексу України не можуть бути внесені в кошторис та відшкодовані з огляду на наступне.

Твердження сторони відповідача про недостатність фінансування та відсутність коштів на розрахунковому рахунку, суд не приймає до уваги, оскільки реалізація встановленого законом права не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань не виправданням їх несплати, оскільки у справі «Кечко проти України» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

До того ж, відсутність фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку, або непереборної сили.

Така правова позиція відповідає статті 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а також рішенням Європейського суду з прав людини. Відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Чинним законодавством не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов»язання за укладеними договорами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13.10.2009 року по справі №21-384во09.

В даному випадку відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою, а будь-який договір, незалежно від його правової природи, повинен виконуватися.

Частиною 5 статті 9 Закону України „Про залізничний транспорт" встановлено, що для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийняте рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті „б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 4.03.2002 року (далі - Порядок № 256), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Згідно з п. 3 Порядку № 256 головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п. 5 Порядком № 256 головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

Відповідно до п. 6 Порядку № 256 у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми. Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

Крім того, згідно з положеннями пунктів 9, 10, 11 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1359 від 16.12.2009 на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком.

Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом.

Залізниці не пізніше ніж 15 числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми.

Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п'ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Слід додати, що вищезгаданий договір, як вже зазначалося вище, за своєю правовою природою є адміністративним договором.

За відсутності врегулювання у чинному законодавстві особливостей укладення та виконання адміністративних договорів, до правовідносин сторін за адміністративним договором підлягають до застосування загальні положення ЦК України та ГК України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, на підставі якої виникають зобов'язальні правовідносини відповідної правової природи. Права та обов'язки сторін, обумовлені договором, складають його зміст і повинні дотримуватись сторонами.

За вказаним вище договором на відповідача покладений обов'язок відшкодувати позивачу вартість перевезення по пільговим тарифам відповідних категорій громадян.

Невиконання відповідачем зобов'язань за договором про розрахунки за надані послуги по перевезенню було зумовлено відсутністю відповідного асигнування в необхідному розмірі.

Внаслідок цього позивач поніс витрати на пільгове перевезення, які не були йому відшкодовані всупереч умовам вказаного договору.

У зв'язку з вищезазначеним, відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою відповідно до вищевказаних Законів України будь-який договір незалежно від його правової природи повинен виконуватись, а тому дії по невиконанню Договору є неправомірними, а несплачена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судом також враховано, що відповідно до ч. 1.2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Стороною відповідача не було надано суду доказів щодо правомірності своїх дій щодо нездійснення реєстрацію за період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року своїх зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по місту Ірпінь, не надіслання інформації про такі зобов'язання до фінансового управління Ірпінської міської ради і несплати відповідних витрат в повному обсязі.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 944959,12 грн. як і про визнання протиправної бездіяльності відповідача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки за надані послуги відповідач не розрахувався в повному обсязі.

Також, на думку суду, представником позивача не пропущено встановлений законом строк в шість місяців для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, беручи до уваги докази, які свідчать про здійснення погашення заборгованості за 2014 рік протягом 2015 року.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 94 КАС Укпаїни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 100, 104, 128, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС України, постановою КМ України №256 від 4 березня 2002 року, постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року №1359 «Про затвердження Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян», суд -

ПОСТАНОВИВ:

позов Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, а саме: не реєстрації за період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року своїх зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по ст. Ірпінь за вказаний період та не надсилань інформації про свої зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Ірпінської міської ради.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» витрати на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 1 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року в сумі 944959,12 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття судом постанови в письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: