Справа № 810/4574/15
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року м. Київ 810/4574/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області;

третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м. Білій церкві Київської області

про скасування постанови, визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, третя особа: Управління Пенсійного фонду України у м. Білій церкві Київської області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусовою виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертка О.Ф. по закінченню виконавчого провадження ВП № 47870538 за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом області від 23.01.2015 року за № 2-а 357/145/14;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертка О.Ф. від 19.08.2015 року про закінченню виконавчого провадження ВП № 47870538 за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 23.01.2015 року за № 2-а/357/145/14;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертка О.Ф. відновити виконавче провадження ВП № 47870538 за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом області від 23.01.2015 року за № 2-а/357/145/14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі 357/3465/14-а визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області щодо відмови в призначені ОСОБА_1 пенсії із зниженням пенсійного віку та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв'язку з чим, на підставі виконавчого листа від 02.10.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом у справі № 367/3465/14-а державним виконавцем 16.06.2015 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 47870538.

Натомість, боржником у виконавчому провадженні вимог постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі 357/3465/14-а не виконано, що фактично нівелює значення вказаного судового рішення.

У свою чергу, державним виконавцем не вжито відповідних заходів, спрямованих на повне і своєчасне виконання судового рішення у відповідності з його резолютивною та мотивувальною частинами та 19.08.2015 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 47870538.

За таких обставин позивач переконаний, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем передчасно та з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалами суду від 22.10.2015 відкрито провадження у справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засіданні 02.11.2015 з'явились уповноважені представники позивача та третьої особи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений судом належним чином про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявною в матеріалах справи телеграмою (повісткою) про виклик до суду (а.с.40).

На виконання ухвали Київського окружного адміністративного суду про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду від 22.10.2015 надіслав до суду клопотання з матеріалами виконавчого провадження № 47870538. Крім того, в даному клопотанні відповідач просив розглядати дану справу без участі його представника.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, надав суду письмові заперечення, відповідно в яких зазначив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі 357/3465/14-а рішення УПФУ у м. Білій Церкві від 22.11.2013 № 11/338 не скасовано, а ОСОБА_1 до УПФУ у м. Білій Церкві Київської області із заявою про призначення пенсії повторно не зверталась. Оскільки старшим державним виконавцем на підставі рішення начальника УПФУ у м. Білій Церкві Київської області від 22.06.2015 №9262 встановлено повне фактичне виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 ним здійснено всі необхідні дії у повній відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 47870538.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення цієї справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи викладене, суд протокольною ухвалою на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України здійснив розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Білоцерківським міскрайонним судом Київської області встановлено, що позивач у 1986 році приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 14.06.1986 по 15.06.1986 в м. Чорнобиль, про що отримала довідку форми № 122 та посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, що дає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років.

28.05.2013 позивач звернулась до третьої особи з заявою про призначення їй пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області від 22.11.2013 року № 11/338 позивачу було відмовлено в задоволенні її заяви. При цьому пенсійний фонд послався на те, що вона не надала належно оформлених первинних документів, які підтверджують факт участі у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Вважаючи неправомірним прийняте УПФУ у м. Білій Церкві Київської області рішення від 22.11.2013 року № 11/338, ОСОБА_1 скористалась своїм правом та звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, де просила його скасувати та зобов'язати призначити їй пенсію відповідно до частини першої статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зі зниженням пенсійного віку з моменту звернення за зазначенням пенсії.

11.07.2014 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/3465/14-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі 357/3465/14-а апеляційну скарну ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2014 скасовано, визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області щодо відмови в призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку.

23.01.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-а/357/145/14 від 02.10.2014.

16.06.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертком О.Ф. на підставі заяви про примусове виконання та виконавчого листа № 2-а/357/145/14 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 47870538.

01.07.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертком О.Ф. за невиконання рішення суду прийнято постанову про накладення штрафу на Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області, яка 09.09.2015 скасована Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/9953/15-а за позовом УПФУ у м. Білій Церкві Київської області до УДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області.

19.08.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертком О.Ф. на підставі рішення начальника УПФУ у м. Білій Церкві Київської області від 22.06.2015 № 9262 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 47870538 у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014.

Не погоджуючись з рішенням та діями відповідача щодо закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суду зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно частини першої та другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Частиною другою статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

За змістом частини першої цієї ж статті державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону або до повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

За приписами статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства свідчить про те, що дії, спрямовані на примусове виконання рішень вчиняються, насамперед, у порядку та спосіб, що визначений рішенням, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 відкрито на підставі виконавчого листа від 02.10.2014 № 357/3465/14-а.

Згідно з резолютивною частиною постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 та виконавчого листа боржника у виконавчому провадженні № 47870538 визнано протиправним дії Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області щодо відмови в призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку.

Проте, рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві № 9262 від 22.06.2015, яке стало підставою для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 47870538, відмовлено позивачу в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з тих же підстав, що і у рішенні від 22.11.2013 року за № 11/338, яке було предметом розгляду судової справи № 357/3465/14-а, тобто з тих самих підстав, які постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року визнані неправомірними.

За таких обставин, на виконання вказаної постанови суду боржник - Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві не вчинило жодної дії по її виконанню, а подало до державного виконавця рішення № 9262 від 22.06.2015 без врахування позиції суду, викладеної в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 у справі № 357/3465/14-а.

Надані боржником до державного виконавця докази не підтверджують фактичного виконання ним судового рішення від 02.10.2014 року по справі № 357/3465/14-а, у зв'язку з чим відсутні обставини, які надавали б державному виконавцю право на закінчення виконавчого провадження на підставі положень пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте відповідач, всупереч частині першій та другій статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 47870538.

Таким чином, УДВС ГУ юстиції у Київській області зобов'язано було вчинити дії пов'язані з виконанням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014.

Водночас повним та фактичним виконанням судового рішення може вважатися лише його виконання у суворій відповідності до виконавчого документу. Саме це відповідає змісту виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Судом також враховано, що відповідач, приймаючи постанову про закінчення виконавчого провадження, не надав належної оцінки рішенню начальника УПФУ у м. Білій Церкві Київської області від 22.06.2015 № 9262.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За таких обставин, суд зазначає, що відповідач не здійснив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду та передчасно і без достатніх підстав закінчив виконавче провадження.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У цьому контексті важливою є правова позиція Європейського суду з прав людини у рішенні від 22 червня 2004 року "Броньовський проти Польщі" (заява № 31443/96), де зазначено, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі "Півень проти України" суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п.35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" від 26 квітня 2005 року, "Крищук проти України" від 19 лютого 2009 року).

За практикою Європейського суду невиконання судового рішення є грубим порушенням прав особи, які передбачені частиною першою статті 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оскільки позивачеві не був забезпечений захист його права у спосіб, визначений у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014, ця постанова не може вважатися виконаною, а вимоги позивача про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є обґрунтованими.

У силу пункту 1 частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень і його скасування, тобто, скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідком саме визнання його протиправним.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУ юстиції у Київській області Чертока О.Ф. відновити виконавче провадження № 47870538.

Оскільки, відповідно до вимог частини першої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду.

Частиною третьою статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Дії суб'єкта владних повноважень - активна поведінка суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб (наприклад, дії щодо вилучення майна, затримання особи тощо).

За змістом наведених правових норм Кодексу адміністративного судочинства, ключовим моментом є виникнення правовідносин, що мають активний вплив на права і обов'язки фізичних та юридичних осіб; припиняють, змінюють чи породжують певні правові наслідки для цих осіб. У такому випадку реалізується компетенція видавця акта (або вчинення дії) як суб'єкта владних повноважень, уповноваженого управляти поведінкою іншого суб'єкта, а відповідно інший суб'єкт зобов'язаний виконувати його вимоги.

В межах даних правовідносин, безпосередньо правові наслідки для позивача породжує та порушує права та інтереси позивача постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.08.2015, а отже належним способом захисту порушеного права є оскарження зазначеної постанови, оскільки ця постанова позбавляє позивача права на ефективний судовий захист, тим самим порушуючи його право, а не дії державного виконавця щодо її винесення.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач у ході розгляду справи не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусовою виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертка О.Ф. по закінченню виконавчого провадження № 47870538 за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 23.01.2015 у справі № 2-а 357/145/14.

Постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Чертка О.Ф. від 19.08.2015 року про закінчення виконавчого провадження № 47870538 за виконавчим листом, виданим Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 23.01.2015 у справі № 2-а/357/145/14, - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.