Справа № 524/3627/15-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/3711/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області в якому просив визнати протиправною бездіяльність та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2010 - 2011 роки у розмірі 1316,45 гривень (далі - спірні кошти).

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та задовольнити позов.

Так, за правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Як правильно встановлено судами на підставі повно і всебічно з'ясованих обставинах справи підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні під час її розгляду, постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року від 2 та 10 червня 2014 року зобов'язано Автозаводську районну раду м. Кременчука Полтавської області нарахувати і виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2010-2011 роки.

На виконання зазначених судових рішень відповідач нарахував і виплатив позивачу вищезазначені кошти.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач порушив встановлений строк для виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань за 2010-2011 роки, а тому зобов'язаний виплатити йому спірні грошові кошти у відповідності до вимог Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

За приписами статей 1-3 вказаного Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Наведені норми Закону № 2050-ІІІ кореспондуються з положеннями Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок).

У відповідності до приписів пункту 2, абзацу 1 пункту 3 та абзацу 1 пункту 4 Порядку компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погордився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних, а також з урахуванням вимог наведеним правових норм, встановив і правильно виходив з того, що матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань, хоч і входить до структури заробітної плати, але має разовий характер і не була нарахована позивачу у період, за який він просить стягнути спірні кошти.

За наведених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, який ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідач, видаючи спірний наказ, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк