Справа № 2-а-8606/11
Суддя: Кулініченко Г. В.
Дата ухвалення: 2011-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

А.с. № 2-а-8606/11
П О С Т А Н О В А

іменем України

20.09.2011 Суддя Обухівського районного суду Київської області Кулініченко Г.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Обухівської державної адміністрації Київської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що він будучі учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії перебуває на обліку у відповідача та отримує щорічно допомогу на оздоровлення, яка відповідачем виплачувалась у різних розмірах. В 2011 році позивач звернувся до відповідача про здійснення перерахунку та виплату щорічної допомоги за останні чотири роки, але відповідач в задоволенні його заяви відмовив, що на думку позивача є порушенням його права на соціальний захист, а тому просить в судовому порядку визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати їх вчинити.

Ухвалою суду від 25 серпня 2011 року було відкрито скорочене провадження по справі з направленням відповідачу копії ухвали, позовної заяви з додатком.

Відповідач отримавши ухвали суду будь-яких заперечень до суду не подав.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив, що позивач, будучі учасником ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії перебуває на обліку у відповідача та отримує щорічно допомогу на оздоровлення.

Встановивши обставини справи суд вважає, що між сторонами виникли спірні публічно-правові відносини щодо нарахування та виплати відповідачем позивачу щорічної допомоги на оздоровлення.

Визначивши спірні правовідносини суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до статті 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом, тим самим всі нормативні акти оприлюднюються та є загальнодоступними, а згідно ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду також оприлюднюються у встановленому порядку, а саме рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян)" від 09 липня 2007 року, справа № 6-рп/2007, офіційно опубліковане у Офіційному віснику України від 27 липня 2007 року, а тому позивач мав можливість ознайомитись з нормативно-правовими актами, знати про порушення своїх прав та своєчасно звернутися до суду за їх захистом.

Частиною 1 ст. 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, тому суддя вважає за необхідне адміністративний позов в частині позовних вимог з 01 січня 2007 року до 22 лютого 2011 року залишити без розгляду.

Згідно ст. 9 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач є учасником ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи другої категорії, відповідно до посвідчення серії А №283560, виданого 13 травня 1998 року Київською облдержадміністрацією, тобто він має право на пільги передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофищорічна допомога учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується у розмірі пяти мінімальних заробітних плат, але позивач в порушення даної статті отримав грошову компенсацію за 2010 рік в меншому розмірі.

При цьому відповідно до частини 7 статті 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

При вирішенні спору судом встановлено, що застосування відповідачем норм постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 відносно визначення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення є безпідставним, оскільки ніякого обмеження стосовно зазначеного у Законі України Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофирозміру компенсації ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України не застосовував.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України у 2006 році доповнила Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений Законом.

Частиною 1 статті 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Тобто правові підстави для зменшення розмірів виплат позивачам в даному випадку відсутні.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами при вирішенні даного спору, підлягає застосуванню ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Виходячи з наведеного вище, відповідно до ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується у розмірі пять мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Закону України Про державний бюджет України на 2011 рік при визначенні розміру допомоги по данному спору слід враховувати розмір мінімальної заробітної плати в період виплати відповідачем коштів по цій справі.

Оскільки судом встановлено, що відповідач незаконно відмовив позивачу у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, у розмірі, встановленому ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", - суд вважає, що слід визнати неправомірною відмову відповідача щодо нарахування та виплати за 2010 рік позивачу недоплаченої щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вказаних норм і зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням фактично виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік .

На підставі ст.8,16, 19,22,25,50,64 Конституції України, ст.ст. 9, 48, 63, Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи№ 796-ХІІ від 28.02.1991 року, Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування№ 1058-IV від 09.07.2003 року, керуючись ст. ст. 2 ,6, 9 17, 19, 87, 94, 158- 160, 161-163, 167, 256 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці і соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щорічної одноразової допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист населення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофиза 2010 рік - неправомірними.

Зобовязати управління праці і соціального захисту населення Обухівської районної державної адміністрації Київської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату недоплаченої щорічної одноразової допомоги на оздоровлення за 2010 рік із розрахунку пять мінімальних заробітних плат відповідно до статті 22 Закону України „Про державний бюджет України на 2011 рік, ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист населення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням фактично виплаченої допомоги на оздоровлення.

В частині позовних вимог з 01 січня 2007 року до 22 лютого 2011 року залишити без розгляду

Постанова підлягає негайному виконанню.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Київського апеляційного адміністративного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: