Справа № 815/1442/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" лютого 2016 р. м. Київ К/800/26506/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіЦвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
суддів Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

при секретарі судового засідання Міщенко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року

у справі № 815/1442/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом до Арцизької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача касаційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами фактичної перевірки господарської одиниці - крамниця «ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташована за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкт господарювання - ФОП ОСОБА_4, відповідачем складено акт від 29.11.2013 року, яким встановлено порушення п. 2.6. розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320, в результаті чого позивачем не оприбутковано готівку у книзі обліку доходів у день її фактичного надходження, а саме: готівкові кошти, які надійшли від продажу товарів згідно супровідних відомостей за 18.11.2013 року на суму 21 100, 00 грн., за 19.11.2013 року на суму 17 700, 00 грн., за 20.11.2013 року на суму 10 600, 00 грн.

На підставі акта перевірки 13.12.2013 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 247 000, 00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що податковий орган, при визначенні позивачу суми штрафних (фінансових) санкцій, діяв відповідно до законодавства.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, вважає рішення судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки вони ухвалені не на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року № 637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за № 40/10320 (далі - Положення № 637), уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Згідно із пп. 296.1.1 п. 296.1 ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку ведуть облік у порядку, визначеному підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 цього пункту. Платники єдиного податку першої і другої груп та платники єдиного податку третьої та п'ятої групи, які не є платниками податку на додану вартість, ведуть книгу обліку доходів шляхом щоденного, за підсумками робочого дня, відображення отриманих доходів. Форма книги обліку доходів, порядок її ведення затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма книги обліку доходів (для платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість) та порядок ведення книги обліку доходів платників єдиного податку першої і другої груп та платників єдиного податку третьої групи, які не є платниками податку на додану вартість, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2011 року № 1637 «Про затвердження форм книги обліку доходів і книги обліку доходів і витрат та порядок їх ведення» (далі - Порядок № 1637), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 27.12.2011 року за № 1534/20272.

Згідно із п. 4 Порядку № 1637 у книзі відображається фактично отримана сума доходу від провадження діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік. У разі необхідності реєстрації нової Книги протягом податкового (звітного) періоду записи в ній продовжуються наростаючим підсумком, а попередня Книга залишається у платника податку.

Пунктом 5 Порядку № 1637 визначено, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід, зокрема кошти, що надійшли на поточний рахунок платника податку та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, фактично безоплатно отримано товари (роботи, послуги).

Відповідно до п. 296.10 ст. 296 Податкового кодексу України платники єдиного податку першої - третьої груп не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 затверджений Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів.

Пунктом 22 вказаних Правил встановлено, що розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов'язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги.

Як вбачається зі змісту зазначених вище положень закону, платники єдиного податку, які обрали I, II та III групу, ведуть облік у порядку, визначеному пп. 296.1.1 - 296.1.3 ст. 296 Кодексу, шляхом щоденного відображення отриманих доходів за підсумками робочого дня у книзі обліку доходів.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 року № 436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником єдиного податку та з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, відноситься до третьої групи платників єдиного податку.

Між позивачем (зберігач) та ТОВ «МС 25» (депонент) укладено договір відповідального зберігання від 01.01.2013 року № 31, згідно умов якого депонент передає, а ФОП ОСОБА_4 приймає товарно-матеріальні цінності, в подальшому майно, для відповідального зберігання та організації експозиції.

Пунктом 4.1 даного договору передбачено, що винагорода зберігача за даним договором визначається згідно актів виконаних робіт по мірі виконання таких робіт та послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, зокрема, виходили з того, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_4 надала письмові пояснення, згідно яких грошові кошти згідно копій квитанцій до супровідних відомостей за 18.11.2013 року на суму 21 100, 00 грн., за 19.11.2013 року на суму 17 700, 00 грн., за 20.11.2013 року на суму 10 600, 00 грн. нею перераховувались на ТОВ «МС 25» і ці кошти є виторгом магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1. Копії відповідних супровідних відомостей наявні у матеріалах справи.

Останній запис у Книзі було зроблено позивачем у вересні 2013 року.

З даного приводу колегія суддів зазнає, що визначальною обставиною, яка підлягає встановленню, та на підставі якої має вирішуватися питання про правомірність чи протиправність дій позивача, є те, чи відносяться кошти у загальній сумі 49 400, 00 грн. до грошової виручки саме ФОП ОСОБА_4, оскільки сама по собі наявність супровідних відомостей не свідчить про отримання нею доходу, враховуючи здійснення за вказаною вище адресою підприємницької діяльності і інших господарюючих суб'єктів.

В порушення вимог процесуального законодавства щодо з'ясування усіх обставин у справі, судами обох інстанцій зазначене вище залишено поза увагою та не надано юридичної оцінки вказаним обставинам.

Відхиляючи доводи позивача про те, що усі кошти 19-20 листопада 2013 року фактично приймала інший працівник магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» - ФОП ОСОБА_5, а не позивач, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні ксерокопії квитанцій, суд апеляційної інстанції послався на те, що дані обставини не зазначалися при перевірці та не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

З даного приводу колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає, що у статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається, зокрема з мотивувальної частини із зазначенням: встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.

Аналогічні вимоги визначені у статті 207 Кодексу адміністративного судочинства України для постанови суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними доводами суду апеляційної інстанції, позаяк суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що на підставі частини другої ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справі підлягають скасуванню, як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, розглянути спір з підстав, визначених у позові, застосувати при оцінці доводів сторін норми матеріального права, які повинні бути застосовані, і вирішити спір згідно із вимогами чинного законодавства України.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22.04.2014 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.05.2015 року у справі № 815/1442/14 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та не може бути оскаржена.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук