Справа № 813/7522/13-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р. Справа № 876/5628/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича Т.В., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2, в якому просить зобов'язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести прибудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1 та привести квартиру до попереднього стану.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем всупереч вимогам ст. 7, ч. 1 ст. 9, абз. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у 2012 року здійснена реконструкція квартири АДРЕСА_1 шляхом прибудови та надбудови без виготовленої та затвердженої проектної документації та без права на виконання будівельних робіт.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Позивач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України оскаржив постанову суду першої інстанції. Вважає, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову, якою задовольнити позов.

В апеляційній скарзі зазначає про правомірність висновку посадових осіб Інспекції ДАБК у Львівській області, як фахівців у галузі будівництва та архітектури, щодо можливості проведення перебудови шляхом приведення об'єкту будівництва до попереднього стану після знесення самочинної надбудови та прибудови. Вказує, що твердження суду про необхідність знесення при можливості перебудови є незаконним, оскільки не може підлягати знесенню вся споруда, так як певна її частина існувала до проведення реконструкції шляхом самочинної надбудови та прибудови, та на споруду у попередніх розмірах до реконструкції у відповідача наявні документи на право власності. Крім того, апелянт зазначає, що ні судом, ні відповідачем не спростовано фактів виявлених під час перевірки порушень, зокрема, відсутності належним чином розробленого проекту, який повинен пройти експертизу у відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відсутності документу на право виконання будівельних робіт із реконструкції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.ст. 41, 196 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного пристрою.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведена перевірка відповідача з питань дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої складений акт № 63/07-8.

Проведеною перевіркою встановлено, що гр. ОСОБА_1 у 2012 році здійснила реконструкцію квартири АДРЕСА_1 шляхом прибудови (розміром 4,8 м. х 3,48 м.) та надбудови (приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9) без виготовленої та затвердженої проектної документації та права на виконання будівельних робіт (реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт), чим порушила ст. 7, ч. 1 ст. 9, абз. 4 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Документів щодо права користування чи права власності на земельну ділянку, на якій здійснена прибудова на момент перевірки не представлено.

10.07.2013 року за результатами проведеної перевірки позивачем виданий припис № 63/07 - з, відповідно до якого відповідачу з метою усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності поставлена вимога - керуючись ст. 38, ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в 60-ти денний термін з дня отримання припису знести об'єкт самочинного будівництва - прибудову розміром 4,8 м. х 3,48 м.) та надбудову (приміщення 1-6, 1-7, 1-8, 1-9) до квартири АДРЕСА_1 та привести квартиру до попереднього стану.

10.07.2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області відносно відповідача складений протокол № 63/07-з про адміністративне правопорушення та 16.07.2013 року винесена постанова № 1з/239-ф у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнути до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП.

20.09.2013 року позивачем проведена перевірка виконання відповідачем вимог припису № 63/07 - з від 10.07.2013 року, якою встановлено його невиконання, про що складений акт 88/09-з.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, виходив з того, що позивач, як орган державного архітектурно-будівельного контролю, наділений правом звернення до суду в порядку ч.7 ст. 376 ЦК України з позовом про знесення самочинного будівництва. Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України для задоволення вимоги про знесення самочинного будівництва необхідна наявність певних умов, а саме, істотне відхилення від проекту, суперечність суспільним інтересам або порушення права інших осіб, істотне порушення будівельних норм і правил, а також неможливість проведення відповідної перебудови або відмова особи від такої перебудови.

Оскільки позивачем таких обставин не доведено, то позов про знесення самочинного будівництва не може бути задоволений.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги припису, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Таким чином, суд може прийняти рішення про зобов'язання особи, що здійснила самочинне будівництво, провести перебудову виключно в тих випадках, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотно порушує будівельні норми і перебудова такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм неможлива.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача за власний рахунок знести прибудову та надбудову до квартири АДРЕСА_1 та привести квартиру до попереднього стану.

Однак, статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачене право звернення позивача - органу державного архітектурно-будівельного контролю до суду з позовом про знесення самочинного будівництва.

Крім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу необхідно надати докази наявності певних умов, а саме, докази того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб та надати докази неможливості перебудови такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм. Щодо посилання апелянта на те, що ні судом, ні відповідачем не спростовано фактів виявлених під час перевірки порушень, зокрема, відсутності належним чином розробленого проекту, який повинен пройти експертизу у відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та відсутності документу на право виконання будівельних робіт із реконструкції, апеляційний суд зазначає, що відсутність вказаних документів не є підставою для задоволення даного позову, оскільки з врахуванням статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України позов про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням, або про проведення перебудови підлягає до задоволення, якщо органом державного архітектурно-будівельного контролю доведено, що будівельні роботи суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми і перебудова такого об'єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм неможлива.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2015 року у справі № 813/7522/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич

Ухвала складена в повному обсязі 19.02.2016 року