Справа № 809/4380/15
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. № 809/4380/15

10 год. 45 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Дутки- Гефко Х.М.,

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Коломийської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Коломийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - Коломийська оДПІ) про скасування податкового повідомлення-рішення. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч фактичним обставинам відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про отримання ОСОБА_3 доходу у вигляді додаткового блага в загальній сумі 436 166,84 грн., внаслідок чого протиправно збільшив суму грошового зобов'язання позивача з податку на доходи фізичних осіб.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Суду пояснив, що відповідно до повідомлень ПАТ «УкрСиббанк» за №31-4-21/286 та №31-4-21/287 від 23.05.2014 року прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_3,яка виникла відповідно до кредитних договорів за №0 від 20.09.2007 року та № від 21.09.2007 року. Дана обставина, на думку податкового органу, свідчила про одержання ОСОБА_3 додаткового блага, тому оскаржуваним рішенням останньому було визначено податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 92 550,95 грн., з них за основним платежем на суму 73 904,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 18 646,19 грн. Вказав, що сума анульованої заборгованості не є додатковим благом, так як відповідно до положень Податкового кодексу України останнім є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. З огляду на зазначене вважає, що позивач правомірно не подав річну податкову декларацію за 2014 рік до якої не включив суму анульованої банком заборгованості, а відтак відповідне податкове повідомлення-рішення є недійсним. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, наведених в письмовому запереченні. Суду пояснила, що згідно інформації, одержаної Коломийською оДПІ із зовнішніх джерел, проведеного аналізу отриманих відомостей, які були відображені в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків форми 1-ДФ за 2 квартал 2014 року, було виявлено, що позивачем одержано дохід, як додаткове благо від ПАТ «УкрСиббанк», в сумі 436 166,84 грн. Зазначила, що у повідомленнях про анулювання боргу, які отримані ОСОБА_3 23.05.2014 року, останнього було попереджено про те, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб. Вказала, що будь-які документи, пояснення або декларацію станом на початок проведення перевірки позивачем податковому органу надано не було. Вважає, що оскільки кредитором дотримано всіх обов'язкових умов, передбачених пп. «д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, то грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 92 550,95 грн. нарахований податковим органом ОСОБА_3 правомірно. Просила в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах адміністративної справи письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що Коломийською оДПІ виявлено факт одержання позивачем у ІІ кварталі 2014 року доходу від ПАТ «УкрСиббанк» в сумі 436 166,84 грн. у вигляді додаткового блага, який залишився невідображеним у відповідній податковій декларації за 2014 рік.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі вищенаведеного в жовтні 2015 року Коломийською оДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо суми боргу ОСОБА_3 анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 12.10.2015 року за №1571/171/НОМЕР_1, згідно якого перевіркою встановлено, що платником порушено абз. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп. «б» п.171.2 ст.171, абз. «в» пп.168.4.5, пп.168.4.8 п.168.4 ст.168, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 73 904,76 грн.; п.179.1 ст.179, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49 ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік (а.с. 60-65).

На підставі акту перевірки 20.11.2015 року Коломийською оДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 92 550,95 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 73 904,76 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 18 646,19 грн. (а.с. 29).

За наслідками судового розгляду суд погоджується з правомірністю визначення оскаржуваним рішенням податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, та прийняття відповідачем вищевказаного податкового повідомлення-рішення з огляду на нижчевикладене.

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства (далі- КАС) України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що 23.05.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» прийняті рішення про анулювання кредитних заборгованостей ОСОБА_3, що виникли відповідно до кредитних договорів за №0 від 20.09.2007 року та № від 21.09.2007 року, які станом на 23.05.2014 року складали 95 373,33 грн. та 340 793,51 грн. відповідно (а.с. 68-69).

Дана обставина відповідно до ч.3 ст. 72 КАСУ доказуванню не підлягає, як така, що визнається сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Окрім того як вбачається з наявних в матеріалах справи та досліджених судом в якості письмових доказів по справі повідомлень ПАТ «УкрСиббанк» за №31-4-21/286 та №31-4-21/287 від 23.05.2014 року, позивачу було роз'яснено, що анульована сума заборгованості є доходом, отриманим як додаткове благо, який необхідно відобразити у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (а.с.8-9).

В судовому засіданні встановлено, що підставою для винесення оскаржуваного рішення було виявлення відповідачем факту неподання ОСОБА_3 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік з відображенням у ній доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., отриманого від ПАТ «УкрСиббанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в загальній сумі 436 166,84 грн. та відповідно несплата податку на доходи фізичних осіб у сумі 73 904,76 грн. За невиконання позивачем визначеного Законом обов'язку щодо своєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи та своєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб відповідачем накладено на даного платника податків штраф у розмірі 18 646,19 грн.

Частиною 1 статті 67 Конституції України визначено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином спірні правовідносини між позивачем та відповідачем були врегульовані положеннями Податкового кодексу України у редакції, чинній на час їх виникнення.

Згідно пункту 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 8.1. статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно підпункту 9.1.2. пункту 9.1. статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

Підпунктом 16.1.3. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України визначено, що платники податків і зборів зобов'язані подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до підпункту 16.1.4. пункту 16.1. статті 16 Податкового кодексу України платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи, що, у відповідності до статті 36 Кодексу, є податковим обов'язком. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком, збором та є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Підстави припинення податкового обов'язку, крім його виконання, визначені пунктом 37.3. статті 37 Податкового кодексу України. Згідно пункту 38.1. статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом 38.2. статті 38 Податкового кодексу України визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Правові засади справляння податку на доходи фізичних осіб встановлюються розділом IV Податкового кодексу України.

Підпунктом 162.1.1. пункту 162.1. статті 162 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Згідно підпункту 163.1.1. пункту 163.1. статті 163 цього Кодексу об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно підпункту 14.1.47. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Суд не погоджується із твердженням позивача, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, який ОСОБА_3 в будь-якій формі і не отримувався, оскільки, на переконання суду, доходом платника податку є не тільки фактично отриманий дохід у матеріальній чи нематеріальній формі, а й також одержана можливість зберегти існуючі активи на суму зобов'язання, що мало бути виконане платником, який однак у силу певних обставин був звільнений від виконання такого обов'язку.

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм Податкового кодексу України з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, дозволяє зробити висновок про те, що анульований ПАТ "УкрСиббанк" борг позивача за кредитними договорами за №0 від 20.09.2007 року та за № від 21.09.2007 року, у сумі 95 373,33 грн. та 340 793,51 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України. Підставами для такого включення є письмові повідомлення повідомлень ПАТ «УкрСиббанк» за №31-4-21/286 та №31-4-21/287 від 23.05.2014 року про анулювання боргу (а.с. 8-9).

У відповідності до пункту 179.1. статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Підпунктом 49.18.4. пункту 49.18. статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Згідно пункту 179.7. статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3, як платник податку, зобов'язаний був подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., отриманий від ПАТ "УкрСиббанк" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 436 166,84 грн. та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

У судовому засіданні встановлено, що на момент проведення контролюючим органом перевірки декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік ОСОБА_3 не подано, податок на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих у 2014 році, не сплачено. Дана обставина відповідно до ч.3 ст. 72 КАСУ доказуванню не підлягає, як така, що визнана сторонами .

Відповідно до підпункту 54.3.5. пункту 54.3. статті 53 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Згідно пункту 167.1. статті 167 Податкового кодексу ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (12 180 грн.), до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт отримання ОСОБА_3 у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 436 166,84 грн., цей дохід підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними пунктом 167.1. статті 167 Податкового кодексу України. За таких обставин позивач зобов'язаний був сплатити 73 904,76 грн. податку на доходи фізичних осіб ((436 166, 84грн. - 12 180 грн.) * 0.17 = 72 077, 76 грн. +(12 180 грн. * 0.15 = 1 827 грн.) = 73 904.76 грн.).

Пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За таких обставин, відповідачем згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 20.11.2015 року за № правомірно донараховано позивачу 73 904,76 грн. податку на доходи фізичних осіб та накладено на даного платника податку штраф у розмірі 18 476,19 грн. (73 904,76 грн. х 25%=18 476, 19 грн.) та 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації за 2014 рік (а.с. 29).

Окрім вказаного, суд приймає до уваги, що приписи підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України в редакції від 01.01.2015 року застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Так відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Конституційного суду України від 09.02.1999 року у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) встановлено, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзац 3 пункту 2 Рішення КСУ).

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу (абзац 4 пункту 2 Рішення КСУ).

За змістом названої норми термін "відповідальність" необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку (абзац 2 пункту 4 Окремої думки судді Конституційного суду України Савенка М. Д.).

Тобто, Конституцією України встановлено можливість зворотної дії у часі норми права лише у випадку, якщо вона пом'якшує або скасовує відповідальність особи (санкції). Однак, статтею 58 Конституції України не передбачено зворотної дії у часі норми права, яка встановлює правило поведінки або умови, за яких таке правило вступає в дію (гіпотези або диспозиції). Водночас, абзац "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України закріплює саме правило поведінки та умови, за яких воно вступає в дію (гіпотезу і диспозицію) та не передбачає відповідальність особи за вчинення цього правопорушення, оскільки санкція встановлена зовсім іншою статтею Податкового кодексу України, а саме пунктом 123.1. статті 123 Податкового кодексу України, до якої жодні зміни, в тому числі, які скасовують або пом'якшують відповідальність не вносились.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від від 20.11.2015 року за № відповідачем винесено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та Податковим кодексом України, а тому позовні вимоги є такими, що до задоволення не підлягають.

На підставі ст. 124 Конституції України, пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.16.1.3, 16.1.4 п.16.1 ст.16, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.123.1 ст.123, пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 22.02.2016 року.