Справа № 2а-0770/2832/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ К/800/63039/14

Суддя Вищого адміністративного суду України Лосєв А.М., розглянувши клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення судового збору, сплаченого при поданні касаційної скарги

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року

у справі № 2а-0770/2832/12 (876/14533/13)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2014 року у справі № 2а-0770/2832/12 (876/14533/13) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 грудня 2014 року (К/800/63039/14) у зв'язку з необґрунтованістю касаційної скарги, на підставі п. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України повернуто скаржнику.

15 лютого 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшло клопотання про повернення судового збору.

У вказаному клопотанні позивач зазначає, що на момент його звернення до суду першої інстанції 29 червня 2010 року був чинний Декрет Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 2013 року № 7-93. На думку скаржника, відповідно до пп. «б» п. 1 ст. 3 зазначеного Декрету за подання позовної заяви він мав сплатити судовий збір у розмірі 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян (3,40 грн.). Враховуючи те, що на момент звернення скаржника до суду касаційної інстанції набув чинності Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (ставка судового збору за подання касаційної скарги - 70 % суми, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви), позивач вважає, що судовий збір він мав сплатити у розмірі 2,38 грн.

Суддя-доповідач вважає безпідставними вищезазначені твердження заявника з огляду на наступне.

Предметом даної адміністративної справи є скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0/2693/7-23 від 28 травня 2010 року на загальну суму 423625,10 грн.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 2013 року № 7-93, державне мито із позовних заяв сплачується у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посилання скаржника на п. «б» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 2013 року № 7-93 є необґрунтованими, оскільки приписи вказаної норми встановлюють ставку державного мита за подання позову про оскарження неправомірності дій органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян. При цьому, в даній справі оскаржується рішення про застосування штрафних санкцій, що унеможливлює застосування ставки державного мита у розмірі, встановленому п. «б» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 2013 року № 7-93.

Тобто, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір у розмірі 4236,25 грн. (1%*423625,10 грн.).

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI в редакції, чинній на час звернення позивача із касаційною скаргою, за подання касаційної скарги на рішення суду судовий збір сплачується у розмірі 70 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI в редакції, чинній на час звернення позивача із касаційною скаргою, За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру розмір судового збору становить 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що мінімальна заробітна плата з 01 січня 2014 року становить 1218,00 грн.

Тобто, за подання касаційної скарги позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 3410,40 грн. (1218*4*70%), що і було ним належним чином здійснено квитанцією № НОМЕР_1 від 02 грудня 2014 року.

Враховуючи викладене, суддя-доповідач дійшов висновку, що клопотання скаржника в частині повернення надміру сплаченого судового збору є необґрунтованим.

Щодо повернення сплаченого судового збору суддя-доповідач зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI в редакції, чинній на час відмови у відкритті касаційного провадження, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); 5) закриття провадження у справі.

За змістом п. 5 ч. п. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має дати оцінку наведеним у касаційній скарзі доводам, порівняти їх із висновками судів, викладеними в судових рішеннях, та вирішити питання, чи є необхідність перевірити висновки судів на підставі матеріалів справи. Тобто, такі дії судді не є суто процесуальними діями, перелік яких міститься у інших пунктах частини першої статті 7 Закону № 3674-VI та інших пунктах частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, і потребують оцінки обґрунтованості наведених у касаційній скарзі доводів порівняно з висновками судів у судових рішеннях. Вказана позиція збігається з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, в його постанові від 16 червня 2015 року у справі № 21-619а14.

Крім того, слід зазначити, що ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI в редакції, чинній на час відмови у відкритті касаційного провадження, передбачала можливість повернення судового збору у випадку відмови у відкритті провадження у справі та не встановляла можливості повернення судового збору у разі відмови у відкритті касаційного провадження.

Враховуючи те, що судовий збір сплачено скаржником у встановленому Законом розмірі, а також відсутність законодавчо встановлених підстав для його повернення, суддя-доповідач дійшов висновку, що у задоволенні клопотання скаржника слід відмовити.

Керуючись ст. 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач

У Х В А Л И В :

1. У задоволенні клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення судового збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Вищого адміністративного

суду України А.М. Лосєв