Справа № 813/6020/14
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 876/10483/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача Синявської-Чаус О.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Львівське ОВ ФСЗІ 29.08.2014 року звернулося в суд з адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_2, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 7605,25 грн. та пеню в сумі 304,44 грн. за невиконання нормативу по працевлаштуванню інваліда за 2013 рік.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Львівське ОВ ФСЗІ оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції були недостатньо досліджені докази та обставини справи, рішення постановлено з порушенням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що в порушення ст. 19 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємцем не подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік у відділення Фонду у законодавчо встановлені терміни, не представлено довідку про реєстрацію у відділенні Фонду та не виконано норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів за 2013 рік.

Відповідно Акту Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області у відповідача середньооблікова кількість штатних працівників у 2013 році становила 8 осіб, з них середньооблікова чисельність фактично працюючих інвалідів 0 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2013 році для відповідача становив 1 особа. Зазначає, що відповідач норматив не виконав, а тому зобов'язаний сплатити адміністративно-господарські санкції передбачені ст. 20 Закону «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач вимоги апеляційної скарги заперечив, вважаючи ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що Територіальною державною інспекцією з питань праці у Львівській області у липні 2014 року проведено перевірку додержання ФОП ОСОБА_2 вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зокрема виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, про що складено акт № 1 від 16.07.2014 року /а.с.9-16/.

Про виявлені порушення Територіальна державна інспекція з питань праці у Львівській області листом № 02-3551/07 від 28.07.2014 року повідомила ЛОВ ФСЗІ та скерувала до Фонду матеріали перевірки для прийняття відповідного рішення (а.с.7).

На цій підставі, враховуючи кількість місць не зайнятих інвалідами, позивачем розраховано адміністративно-господарську санкцію, де 7606,25 грн. - сума основного боргу, 304,44 грн. - сума нарахованої пені за несплату основного боргу, а загалом сума адміністративно-господарської санкції становить 7910,69 грн.(а.с.19).

Оскільки відповідачем не сплачено суму адміністративно-господарської санкції, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення боргу та пені.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що так як обов'язок для роботодавців подавати звіти до територіальних органів державної служби зайнятості передбачено законодавством з метою інформування цих органів для направлення ними на роботу інвалідів, суд дійшов висновку про досягнення ФОП ОСОБА_2 відповідної мети.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи, що він не відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів в розмірі 4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників, якщо кількість працюючих від 8 до 25 чоловік - встановлюється норматив в кількості 1 робочого місця.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону (в редакції, чинній з 01.01.2006 року) забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Тобто цією нормою визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється двома шляхами: безпосереднє звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії).

Відтак, колегія суддів вважає, що ст. 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов'язане самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Разом з тим, ч. 3 ст. 18 Закону чітко визначені обов'язки підприємства, що використовує найману працю: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Так відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості має право одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані про наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників.

Процедуру подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів встановлюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Правила подання роботодавцями звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) передбачено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів". Порядок складання звіту встановлено Інструкцією щодо заповнення форми звітності N 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".

Водночас, про наявність вакантних місць роботодавці повинні повідомляти центри зайнятості щомісячно , направляючи звітність у формі № 3-ПН згідно з наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 року № 420.

З матеріалів справи видно, що відповідачем подавався звіт форми 3-ПН до Камянка-Бузького районного центру зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу працівників за 2013 рік, в яких відображено наявність вакансії в кількості 1 особи на посаду «пекар», що підтверджується листом Львівського обласного центру зайнятості №05-3434/0-14 від 26.09.2014 року лише 03.01.2013 року.

З пояснень відповідача при апеляційному розгляді та з матеріалів справи слідує, що відповідач не інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад), шляхом подачі звіту за формою № 3-ПН з лютого по грудень 2013 року.

Так як відповідач не інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад), шляхом подачі звіту за формою № 3-ПН щомісячно, тобто не виконав обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, то колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про неправомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій.

Частиною 1 статті 20 Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як видно з матеріалів справи у відповідності до розрахунку Фонду соціального захисту інвалідів розмір адміністративно-господарських санкцій за 2013 рік становить 7606,25 грн., а сума пені - 304,44 грн., сам розрахунок відповідачем неоспорений.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача належить стягнути суми адміністративно-господарських санкцій та пені, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п. 3, 202, 205 п. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2014 року у справі №813/6020/14 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів основний борг в сумі 7605,25 грн. та пеню в сумі 304,44 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складання постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 23.02.2016 року.