Справа № 826/10027/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченко І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

КАЛУМА ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД (KALOUMA HOLDINGS LIMITED)

до

треті особи

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

Публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська бізнес група»

про

визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

КАЛУМА ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД (KALOUMA HOLDINGS LIMITED) (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - відповідач), за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська бізнес група» про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо залишення без розгляду клопотання позивача щодо внесення змін до плану врегулювання виведення ПАТ «Омега Банк» з ринку;

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача, яким затверджено план врегулювання виведення з ринку ПАТ «Омега Банк».

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно прийнято рішення, яким затверджено план врегулювання виведення з ринку ПАТ «Омега Банк».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Представники третіх осіб 1 та 2 проти задоволення позовних вимог заперечили.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Листом від 24.04.2015р. позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із клопотанням про внесення змін до плану врегулювання, а саме прийняти та встановити мінімальну ціну продажу за 100% акцій неплатоспроможного ПАТ «Омега Банк» на рівні 20 000 000,00грн.

Як зазначив представник позивача, станом на момент звернення позивача до суду відповідачем не надано відповідні на клопотання КАЛУМА ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД (KALOUMA HOLDINGS LIMITED) від 24.04.2015р.

Вважаючи протиправну бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду клопотання позивача щодо внесення змін до плану врегулювання виведення ПАТ «Омега Банк» з ринку та у зв’язку із цим скасування рішення, яким затверджено план врегулювання виведення з ринку ПАТ «Омега Банк», позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012, № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною другою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Відповідно до частин 1 - 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду.

План врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із таких способів:

1) ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб у порядку, встановленому цим Законом;

2) ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

3) відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

4) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

5) продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Переможцями відкритого конкурсу щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, визначених пунктами 4 і 5 цієї частини, можуть бути об'єднання інвесторів.

Виконавча дирекція Фонду зобов'язана не пізніше трьох робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку прийняти рішення про відповідність/невідповідність банку, який віднесений до категорії неплатоспроможних, критеріям, встановленим нормативно-правовими актами Фонду, за результатами аналізу звітності такого банку, наданої Національним банком України.

У разі відповідності банку таким критеріям виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання, в якому зазначено, що найменш витратним способом виведення банку з ринку є спосіб, передбачений пунктом 1 цієї частини, та подає Національному банку України пропозицію щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації такого банку. У такому разі тимчасова адміністрація припиняється у день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про ліквідацію неплатоспроможного банку в разі відповідності банку одному з критеріїв, встановлених нормативно-правовим актом Фонду.

План врегулювання має, зокрема, містити:

1) порівняльний аналіз та обґрунтування витрат, пов'язаних із здійсненням заходів, передбачених частиною другою цієї статті, з точки зору обрання найменш витратного для Фонду способу виведення неплатоспроможного банку з ринку. Такий аналіз здійснюється відповідно до методики, визначеної виконавчою дирекцією Фонду;

2) спосіб, порядок та строки врегулювання відносин з учасниками, вкладниками та іншими кредиторами банку;

3) умови відкритого конкурсу щодо визначення приймаючого банку та/або інвестора;

4) умови та строки ліквідації банку.

Після затвердження плану врегулювання тимчасова адміністрація та/або ліквідація банку здійснюються на підставі і на виконання плану врегулювання.

Виконавча дирекція Фонду у будь-який час має право вносити зміни та доповнення до плану врегулювання. Виконавча дирекція Фонду зобов'язана внести зміни до плану врегулювання в частині зміни способу виведення неплатоспроможного банку з ринку, якщо реалізація обраного способу виведення банку з ринку виявилася неможливою протягом строків, визначених планом врегулювання.

Згідно з частиною шостою статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"Фонд вживає будь-яких заходів на виконання плану врегулювання без повідомлення та отримання згоди учасників, боржників, кредиторів (вкладників) банку. Учасники, кредитори (вкладники) банку не мають права вимагати припинення або дострокового виконання зобов'язань банку та/або відшкодування їм збитків, понесених внаслідок виконання плану врегулювання.

Відповідно до частини восьмої статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з метою підготовки плану врегулювання неплатоспроможного банку, у тому числі для розрахунку потенційно можливих грошових коштів, що можуть бути отримані від реалізації майна неплатоспроможного банку, Фонд та/або уповноважена особа Фонду має право залучати суб'єктів оціночної діяльності, аудиторів, інших осіб за рахунок коштів банку або Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №152 Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015р. прийнято рішення №52 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк», згідно з яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк».

13 березня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано повідомлення про проведення конкурсу з пошуку потенційних інвесторів, які можуть бути залучені до виведення банку з ринку та запропоновано наступні способи виведення банку з ринку:

1) відчуження всіх або частини активів і зобов’язань банку на користь приймаючого банку;

2) створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов’язань банку;

3) продаж банку в цілому.

Крім того, в зазначеному повідомленні відповідачем визначено вимоги до потенційних інвесторів та повідомлено основні умови конкурсу (аукціону) щодо кожного із запроваджених способів виведення неплатоспроможного банку.

Листом від 03.04.2015р. позивач повідомив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про намір взяти участь у зазначеному конкурсі та надав відповідні документи, які передбачені п. 3.7 глави 3 розділу ІІІ Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012р. №2.

Позивач, які Інвестор просив розглянути та прийняти ціну продажу неплатоспроможного ПАТ «Омега Банк» на рівні 20 000 000,00грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, протокол №102/15 від 05.05.2015р. було затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк», відповідно до якого обрано спосіб виведення неплатоспроможного банку 1 «створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов’язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку», як найменш витратний для Фонду спосіб виведення неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з ринку.

Одночасно, як вбачається з вказаного вище плану врегулювання Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.04.2015р. (протокол №087/15) було встановлено мінімальну ціну продажу на 100% акцій перехідного банку, який буде створений на базі неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на рівні 30 млн.грн.

Отже, на час подачі позивачем звернення від 24.04.2015р. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вже було встановлено мінімальну ціну продажу 100% акцій неплатоспроможного банку, а план врегулювання затверджено ще не було.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.04.2015р. (протокол №087/15), на підставі якого було затверджено план врегулювання у даній справі не оскаржується, а звернення позивача від 24.04.2015р. було викладено у формі пропозиції без належного обґрунтування та надання відповідних документів.

Одночасно, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, позивач посилається на порушення ним приписів статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", втім суд зазначає, що наведена норма не покладає на відповідача обов’язок прийняти вказану пропозицію, а повноваження щодо формування плану врегулювання, внесення до нього змін, в тому числі і щодо умов продажу (аукціону) Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012р. віднесено до виключної компетенції відповідача та його дискреційним повноваженням.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача щодо залишення без розгляду клопотання позивача щодо внесення змін до плану врегулювання виведення ПАТ «Омега Банк» з ринку у зв’язку із чим в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено.

Одночасно, вирішуючи вимогу про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, яким затверджено план врегулювання виведення з ринку ПАТ «Омега Банк», суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Обґрунтовуючи зазначену вимогу, позивач посилався на протиправну бездіяльність відповідача щодо розгляду його клопотання від 24.04.2015р. та протиправне обрання способу виведення неплатоспроможного банку з ринку який є найбільш витратним у порівнянні зі способом запропонованим ним.

У той же час, позивач належних та допустимих доказів щодо обрання неналежного способу виведення неплатоспроможного банку відповідачу надано не було, як і конкретних розрахунків на їх обґрунтування, а факту протиправної бездіяльності відповідача під час розгляду даної справи встановлено не було.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення відповідної вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб’єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову КАЛУМА ХОЛДІНГЗ ЛІМІТЕД (KALOUMA HOLDINGS LIMITED) відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко