Справа № 161/607/16-а
Суддя: Гринь О. М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/607/16-а
Провадження № 2-а/161/80/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

при секретарі Пилипюк Л.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача поліцейського роти № 1 батальйону УПП в місті Луцьку рядового поліції ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 1 батальйону УПП в місті Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейськогороти № 1 батальйону УПП в місті Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 11 січня 2016 року він керував автомобілем ОСОБА_3, номерний знак НОМЕР_1 по пр. Відродження, 2 в м. Луцьку та на думкуполіцейського роти № 1 батальйону УПП в місті Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 не виконав вимогу дорожнього знака 3.34. «зупинку заборонено» Правил дорожнього руху України. ОСОБА_2 виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року. ОСОБА_1 з постановою не згідний, оскільки вимушено зупинився в зоні дії вказаного знаку через високий сніговий покрив. Напередодні пройшов грейдер і заїзд на прибудинкову територію, де він планував паркуватись був неможливий. На обочині дороги його автомобіль не перешкоджав руху інших транспортних засобів та пішоходів, а ОСОБА_1 на декілька хвилин зайшов в офіс щоб передати документи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 11 січня 2016 року о 17 год. 45 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем ОСОБА_3, державний номер НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Відродження в місті Луцьку, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34. «зупинку заборонено», в звязку з чим відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Так оцінюючи пояснення позивача суд прийшов до висновку, що його дії були вчинені в стані крайньої необхідності, що в свою чергу жодним чином не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 70 КАС України в її взаємозвязку із ст. 251 КУпАП та згідно статті 71 КАС України.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На виконання даної норми Конституції України, у справах де оскаржуються рішення дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень діє норма ч. 2 ст. 71 КАС України відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України суд крім іншого звертається до ст. 251 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо належності та допустимості доказів у справах про адміністративне правопорушення відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що при винесенні постанови були порушені права позивача в справі, передбачені ст. 268 КУпАП, а саме: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право зокрема: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням. Наданих законом прав позивач був позбавлений, що є порушенням процесуальних норм при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Як вбачається із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так обставиною яка виключає адміністративну відповідальність є стан крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 17-18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Таким чином, оскільки позивач фактично пояснив, що він діяв у стані крайньої необхідності з метою недопущення завданню шкоди власному автомобілю, а також що подальший рух в зазначених погодних умовах також спричинив би серйозні пошкодження його транспортного засобу, суд прийшов до висновку, що відвернена шкода є цілком співмірною з порушенням вказаним в оскаржуваній постанові, що крім іншого не було спростовано відповідачем, як субєктом владних повноважень жодним належним та допустимим доказом відповідно до ст. 71 КАС України у її взаємозвязку із ст. 251 КУпАП.

Крім того слід зазначити, що Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В ній зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Отже на підставі викладеного суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він протиправно притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки діяв в стані крайньої необхідності і дані обставини не були спростовані відповідачем в силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення визначених ст. 251 КУпАП.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 159, 163, 167 КАС України, на підставі ст.ст. 256, ч.2 ст. 293 КУпАП, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС 2 № 800751 від 11 січня 2016 року поліцейського роти № 1 батальйону УПП в м. Луцьку рядового поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 255 (двісті пятдесят пять) гривень 00 копійок.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь.О.М.