Справа № 522/25032/15-а
Суддя: Чернявська Л. М.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2а/522/248/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.12.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просить визнати неправомірними дії щодо не нарахування й невиплати йому щорічної грошової допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому щорічної разової допомоги на оздоровлення як інваліду 2 групи постійно згідно статті 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, безстроково визнаний інвалідом 2 групи, і має право на пільги, передбачені Законом № 796-ХІІ, зокрема, відповідно до ст. ст. 13, 48 зазначеного Закону він має право на виплату державою йому компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат щорічно.

Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання були сповіщенні належним чином, в матеріалах справи міститься заперечення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та заява ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, останній позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, безстроково визнаний інвалідом 2 групи за захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, що підтверджується посвідченням серії А № 114306 С від 12 червня 2008 року, та перебуває на пенсійному обліку у відповідача, отже на позивача розповсюджується дія Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов'язується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоров'я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть пов'язана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сім'ї у зв'язку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобов'язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Нормами ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на

оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, позивач має право на одноразову щорічну допомогу на оздоровлення в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

10.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат згідно статті 48 Закону №796-ХІІ.

Відповідач листом №03-П-12966/70/п від 11.11.2015 року повідомив позивача про нарахування щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 120 грн.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі №796-ХІІ.

Статтею 48 вказаного Закону передбачено виплату щорічної допомоги на оздоровлення інвалідам І та ІІ групи у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - інвалідам I і II групи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення - 120 гривень.

Вказані норми Закону у 2015 році не скасовувались і неконституційними не визнавались.

Постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неконституційною не визнавалась.

Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено здійснення компенсаційних виплат у розмірах, встановлених від мінімальної заробітної плати.

Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік Кабінету Міністрів України було надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Стаття 63 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сімї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Виходячи з викладеного, Урядом були гарантовані виплати окремих видів компенсацій, доплат і допомоги, у розмірах визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених у державному бюджеті України.

В останні роки видатки, повязані з соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначалися в обсягах, виходячи з реальних фінансових ресурсів Державного бюджету та з огляду на те, що більшість інших видатків державного бюджету мали також соціальну направленість.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Окрім цього, суд зауважує, що Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.01.2012 року №1-11/2012 встановив що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової та податкової політики.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку щодо правомірності нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562, а тому у позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 158 -163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Приморського районного

суду міста Одеси ОСОБА_2

10.02.2016