Справа № 459/86/16-а
Суддя: Грабовський В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 459/86/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2016 р. Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Грабовського В.В.,

з участю: секретаря судового засідання Черник Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді від 18.12.2015 року про відмову у призначенні йому пенсії за віком державного службовця; зобовязати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату йому, звільненому з посади судді за віком, пенсію за віком державного службовця, починаючи з 01.12.2015 року у розмірі 16976,97 грн. з подальшим перерахунком пенсії у разі підвищення суддівської винагороди на відповідній посаді; постанову в межах суми платежу за один місяць у розмірі 16976,97 грн. допустити до негайного виконання. Обґрунтування вимог зводяться до необхідності застосування відповідачем законодавства про пенсійне забезпечення державних службовців, чинного на час подання ним заяви про звільнення з посади судді за віком, оскільки тривалий період, протягом якого не вирішувалось це питання, не залежав від його волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату йому пенсії за віком державного службовця, право на яку він набув на час подання заяви про звільнення з посади судді за віком.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві.

Представник відповідача під час розгляду справи у своїх усних та доданих письмових поясненнях позовні вимоги не визнала, посилаючись на положення п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих атів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ. Зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції у період з 01.04.2015 року до 01.01.2016 року пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати й виникнення права на призначення пенсії не повязане зі звільненням із займаної посади. Заперечує можливість переходу позивачем на інший вид пенсії з 01.12.2015 року, оскільки згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви. Вважає, що суд не вправі прийняти рішення про стягнення конкретних сум, а лише зобовязати вчинити дії й позбавлений можливості встановлювати між сторонами будь-які зобовязання на майбутнє. Також заперечила доцільність допущення до негайного виконання суми платежу у межах одного місяця.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.

Установлено, що 09.12.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» у звязку з досягненням 65-ти років та звільненням з посади судді з 30.11.2015 року.

Своїм рішенням від 18.12.2015 року відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», посилаючись на п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих атів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ (далі Закон від 02.03.2015 року № 213-VІІІ), відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет ОСОБА_3 України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України","Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

З таким рішенням відповідача погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом установлено, що наказом голови Апеляційного суду Львівської області від 27.11.2015 року № 68-к суддю Мацея М.М., який Постановою Верховної ОСОБА_3 України «Про звільнення суддів» № 788-VІІІ від 12.11.2015 року звільнений з посади судді у звязку з досягненням шістдесяти пяти років, виключено з 30.11.2015 року зі складу суддів Апеляційного суду Львівської області.

Позивач перебуває на обліку у відповідача як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Законвід 09.07.2003 року № 1058-IV),з 12.06.2009 року.

Згідно з поданою відповідачем інформацією (а.с. 36) розмір отримуваної позивачем пенсії, зокрема за лютий 2016 року, склав 2824,61 грн. Водночас відповідно до довідки Апеляційного суду Львівської області (а.с. 14) заробітна плата позивача на посаді судді цього суду станом на 30.11.2015 року склала 21221,20 грн. (у тому числі посадовий оклад 15158,00 грн. та винагорода за вислугу років 6063,20 грн.), тобто розмір його останньої заробітної плати на посаді судді більше, ніж у 7,5 разів, перевищує розмір пенсії.

Як зазначено в абзацах 5-8 п. 2.2 п. 2 Рішення Конституційного ОСОБА_2 України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (абзац 5).

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзац 6).

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон

«Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обовязків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4) (абзац 7).

Як зазначається в Рекомендації Комітету ОСОБА_3 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обовязки від 17 листопада 2010 року № (2010) 12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обовязкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54 розділу VІ «Оплата праці» Додатку до рекомендації) (абзац 8).

При цьому Комітет ОСОБА_3 Європи рекомендує урядам держав-учасниць вжити заходів для забезпечення застосування положень, що містяться в Додатку до цієї Рекомендації, у своєму законодавстві, політиці та практиці, а також надати суддям можливість виконувати свої функції згідно з цими положеннями.

Аналіз наведених правових положень свідчить, зокрема, про необхідність існування у законодавстві та практиці держав-членів ОСОБА_3 Європи, до яких належить й Україна, гарантій виплат суддям у звязку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці, бути якомога ближчими до рівня останньої заробітної плати на посаді судді, що є не особистим привілеєм, а невідємними елементами статусу суддів, засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Порівнюючи розмір отримуваної позивачем пенсії на загальних підставахзгідно з нормами Законувід 09.07.2003 року № 1058-IVз розміром його останньої заробітної плати на посаді судді Апеляційного суду Львівської області, суд дійшов висновку, що розмір пенсії явно не відповідає попередньому рівню оплати праці позивача, що свідчить як про порушення його прав та законних інтересів у сфері пенсійного забезпечення, так і негативний вплив на забезпечення незалежності працюючих суддів, гарантування верховенства права, захисту інтересів осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Наведене є підставою для відновлення правового становища позивача у сфері пенсійного забезпечення, вживши правозастосовних заходів, спрямованих на підвищення розміру його пенсії до рівня, що максимально наближений до рівня останньої заробітної плати на посаді судді. Тому суд вважає, що до спірних відносин не повинен застосовуватися п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, норми якого мають обмежувальний стосовно позивача характер й при цьому порушують конституційний статус суддів.

При цьому судом ураховано, що на дату звільнення з посади судді Апеляційного суду Львівської області загальний страховий стаж позивача становив 49 років 5 місяців 14 днів, стаж державної служби 14 років 10 місяців 26 днів й відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсіїза віком державного службовця не стосувалася відсутності необхідного стажу чи неподання усіх необхідних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII у редакції від 01.05.2014 року на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, на час припинення у позивача повноважень зі здійснення правосуддя 12.06.2014 року він мав право на перехід на пенсію державного службовця, розмір якої є більш наближеним до розміру його останньої заробітної плати на посаді судді порівняно з розміром пенсії за нормами Законувід 09.07.2003 року № 1058-IV. Тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних відносин норми законодавства України про пенсійне забезпечення державних службовців, чинних станом на 12.06.2014 року день, з якого згідно з ч. 4 ст. 102Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції від 01.05.2014 року позивач не міг здійснювати свої повноваження зі здійснення правосуддя та підлягав звільненнювідповідно до ч. 1 цієї статті, на підставі п. 2 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

У звязку з цим, відповідно до другого речення ч. 2 ст. 11 КАС України, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 18.12.2015 року № 15102/03-33/4, зобовязавши його перевести позивача з пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції від 01.05.2014 року з 09.12.2015 року дня подання заяви про перехід на пенсію за віком державного службовця.

Вимоги позивача про призначення та виплату спірної пенсії з 01.12.2015 року у конкретній сумі з подальшим перерахунком у разі підвищення суддівської винагороди на відповідній посаді задоволенню не підлягають, оскільки переведення з одного виду пенсії на інший саме по собі передбачає й виплату такої пенсії; згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви; порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців визначені у ст. 37-1 Закону України «Про державну службу», нормами якої не передбачено здійснення перерахунку виходячи із суддівської винагороди; належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобовязання відповідача здійснити переведення з одного виду пенсії на інший, а не стягнення її конкретних сум.

Доводи позивача про необхідність застосування до спірних відносин законодавства про пенсійне забезпечення державних службовців, чинного на час подання ним заяви про звільнення з посади судді за віком 16.04.2014 року (а.с. 10, 11) є безпідставними, оскільки Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI не повязував звільнення судді з посади за віком з волевиявленням судді й за загальним правилом таке звільнення повинне здійснюватись на наступний день після досягнення суддею шістдесяти пяти років.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 256 КАС України постанови про присудження виплат пенсій, інших платежів з Державного бюджету або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Решта заперечень відповідача спростовується вищезазначеними висновками суду, а тому на увагу не заслуговує.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 70, 71, 112, 159-163, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області від 18.12.2015 року № 15102/03-33/4 про відмову у призначенні пенсії за віком державного службовця ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію за віком державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» у редакції від 01.05.2014 року з 09.12.2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову у межах суми стягнення за один місяць виконати негайно.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Головуючий В. В. Грабовський

Повний текст постанови виготовлено 24.02.2016 року.