Справа № 127/10532/15-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/46823/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року

у справі № 127/10532/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці,

Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області

та Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області,

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці щодо утримання з пенсії податку з доходів фізичних осіб, зобов'язати цього відповідача припинити щомісячне утримання з пенсії ОСОБА_1 податку з доходів фізичних осіб зі ставкою збору 15%, а також повернути позивачеві незаконно утриманий податок у 2015 році.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 08.09.2015р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015р., у позові відмовлено. Судові рішення зі спору мотивовані тим, що у 2015 році виплата пенсії позивачеві здійснювалася у відповідності з вимогами чинного законодавства; право держави регулювати соціальні виплати з урахуванням фінансових можливостей держави та соціально-економічних обставин відповідає принципам національного та міжнародного права.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та задовольнити позов. Мотивуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що: пенсія не є доходом у розумінні статті 163 Податкового кодексу України, а тому не може оподатковуватися в порядку підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України; з огляду на правила дії нормативно-правових актів у часі положення Закону України від 28.12.2014р. № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не можуть поширюватися на порядок оподаткування пенсій, призначених до набрання чинності цим Законом; судами не враховано принцип правової визначеності, викладений у рішеннях Європейського суду з прав людини, при прийнятті оскаржуваних рішень. Також скаржник зазначає, що ним було допущено технічну помилку під час обчислення та сплати судового збору за подання апеляційної скарги, апеляційний суд не повернув скаржникові надміру сплачену суму цього збору.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зазначає про правильність і обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи з'ясовано, що ОСОБА_1 є пенсіонером, з 25.02.1993р. перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Вінниці.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005р. № 713 «Про внесення зміни до пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації» з урахуванням підвищення коефіцієнта заробітної плати з 01.03.2014р. позивачеві було визначено розмір пенсійної виплати у сумі 6634,80 грн.

Однак, у зв'язку з утриманням з цієї пенсії суми військового збору та податку на доходи фізичних осіб сума фактично виплачуваної позивачеві пенсії у 2015 році склала 6265,80 грн.

Причиною виникнення даного спору стало питання щодо законності обкладення названими податком та збором пенсії позивача.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (далі - ПК) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (підпункт 163.1.1).

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

В силу вимог підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Таким чином, наведені норми ПК спростовують твердження скаржника про неналежність сум пенсій до оподатковуваного доходу. При цьому соціальний характер пенсії не нівелює її економічного значення як приросту майна.

Пунктом 161 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

При цьому підпунктами 1.1 - 1.4 цього пункту передбачено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Керуючись наведеними нормами податкового законодавства, суди попередніх інстанцій цілком обґрунтовано визнали правомірним утримання з пенсії позивача податку на доходи фізичних осіб та військового збору, ретельно перевіривши як правильність обчислення відповідних відрахувань, так і суми остаточної виплати.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, покладених в основу прийняття ними рішень зі спору. Так, твердження скаржника про порушення судами правил дії нормативно-правових актів у часі є недоречними, оскільки у даному разі судами застосовано саме ті правила оподаткування, що були чинними на момент проведення пенсійних виплат позивачеві.

Власне ж зменшення державою призначених соціальних виплат шляхом внесення відповідних законодавчих змін не суперечить вимогам чинного законодавства та принципам міжнародного права.

Так, у пункті 25 рішення від 03.06.2014р. у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини зауважив, що стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

У пункті 26 цього рішення Суд зазначив, що вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар.

У пунктах 27, 28 цього Рішення Суд наголошує на необхідності внесення змін до закону у відповідності із законодавчо визначеною процедурою та зазначає, що «зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважає, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю».

Не заслуговують на увагу й доводи скаржника про те, що розмір пенсії, на виплаті якої наполягає позивач, становить «законне сподівання» у значенні практики Європейського суду з прав людини.

Так, у пункті 35 рішення від 26.06.2014р. у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10) Суд зауважив, що якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

У розглядуваному випадку позовні вимоги ОСОБА_1 не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві. Також немає жодних доказів усталеної практики національних судів на підтримку розглядуваних вимог.

За таких обставин слід погодитися з об'єктивністю та правильністю висновків судів попередніх інстанцій про те, що даний позов задоволенню не підлягає.

Щодо поставленого питання про повернення зайво сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від 16.10.2015р. до Вінницького апеляційного суду (а.с. 132) слід зазначити наступне.

Так, згідно з п.3 ч.1 ст.168 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, може за заявою особи, яка бере участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи додаткову ухвалу у випадках, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Наведене виключає можливість повернення Вищим адміністративним судом України надміру сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 08 вересня 2015 року

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун