Справа № 814/4811/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4811/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Желєзний І. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року по справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Ваіс» до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «Ваіс».

Постановою від 30 січня 2014 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов приватного підприємства «Ваіс» до ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 червня 2013 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 380 625 грн. (в тому числі: за основним платежем - 304 500 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 76 125 грн.) та № про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 435 000 грн. (в тому числі: за основним платежем - 290 000 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 143 000 грн.).

Вимоги апеляційної скарги, апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом не враховано, що наявність у покупця належним чином оформлених документів не є безумовною підставою для включення ПП «Ваіс» зазначених в них сум до податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, якщо відомості, які містяться в таких документах не відповідають дійсності. Позивачу контрагентом ТОВ «Фрейтедж» надавались первинні бухгалтерські документи та податкові накладні без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об'єкта оподаткування та несплати податків.

При цьому, апелянт посилається на відомості щодо діяльності ТОВ «Фрейтедж» зафіксовані актом ДПІ у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 22.03.2013р. №1106/22-4/38237973 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Фрейтедж» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 21.05.2012р. по 28.02.2013р.».

Також, апелянт зазначає, що податкова інформація, у відповідності до статті 83 Податкового кодексу України, є підставою для формування відповідних висновків під час проведення перевірки платника податків.

Приватне підприємство «Ваіс» надало письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що за наслідками проведеної апелянтом позапланової документальної невиїзної перевірки ПП «Ваіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні правових відносин з ТОВ «Фрейтедж» за період з 01.07.2012р. по 30.09.2012р., складений акт перевірки від 11.06.2013р. №1724/22-200/31671622, в якому зафіксовано порушення позивачем вимог п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, п.п.134.1.1 ст.134, п.п.139.1. ст.139, п.198.3, 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 ПК України, в частині безпідставного формування валових витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за рахунок включення до суми таких витрат вартості товарів/послуг придбаних у ТОВ «Фрейтедж», а також податкового кредиту за рахунок ПДВ, включеного у вартість товарів/послуг придбаних у ТОВ «Фрейтедж». Такого висновку контролюючий орган дійшов враховуючи акт ДПІ у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби 22.03.2013р. №1106/22-4/38237973 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Фрейтедж» (код за ЄРПОУ 38237973) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 21.05.2012р. по 28.02.2013р.».

Суд першої інстанції встановив, що 27.06.2013р., на підставі акту перевірки від 11.06.2013р. №1724/22-200/31671622, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва прийняла податкові повідомлення-рішення: № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток на 380 625 грн. і № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 435 000 грн.

При наданні правової оцінки оскарженим податковим повідомленням-рішенням, суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.2 ст.138, ст.139, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, виходив з того, що до складу валових витрат можуть бути віднесені витрати, що безпосередньо пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва та реалізацією продукції, робіт, послуг, які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності та підтверджені належними та достатніми первинними документами. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг) саме у контрагента, зазначеного в первинних документах.

Суд першої інстанції зазначив, що для віднесення відповідних сум до складу валових втрат не передбачається умова відстеження та контролю платником податку (добросовісним набувачем товару, послуг та ін.) реальної сплати цих сум до бюджету контрагентом.

Досліджуючи господарські відносини ПП «Ваіс» з ТОВ «Фрейтедж», суд першої інстанції встановив, що договір на виконання пусконалагоджувальних робіт установки КЛ-160 укладений позивачем з вказаним товариством на виконання своїх зобов'язань за договором комісії №1, укладеним 25.05.2010р. між ПП «Ваіс» та Державним підприємством «Інженерний центр електронно-променевого зварювання» інституту електрозварювання ім. Є.О.Патона. зазначена обставина, за висновками суду першої інстанції, підтверджує те, що господарські операції з ТОВ «Фрейтедж» безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку і про належне підтвердження первинними документами реальності господарських відносин ПП «Ваіс» з ТОВ «Фрейтедж», зокрема: рахунком-фактурою, податковими накладними, актами виконаних робіт, виписками банку, які відповідають вимогам чинного законодавства і є належним доказом правомірності формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ.

При цьому суд першої інстанції відхилив посилання податкового органу на відомості, які зафіксовані актом ДПІ у Печерському районі м. Києва №1106/22-4/38237973 від 22.03.2013р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Фрейтедж», оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013р. по справі №826/10875/13-а (ЄДРСР № 36040754) дії ДПІ у Печерському районі м. Києва щодо проведення зустрічної звірки контрагента позивача визнані протиправними та зобов'язано податковий орган вилучити із автоматизованої системи «Результати співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» інформацію, внесену на підставі акту №1106/22-4/38237973 від 22.03.2013р.

Також, суд першої інстанції відхилив посилання ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва на відсутність у ТОВ «Фрейтедж» достатніх трудових ресурсів та умов для здійснення пусконалагоджувальних робіт, зазначивши, що такі посилання ДПІ не підтверджено достатніми та допустимими доказами, як і не підтверджено неможливість залучення до виконання господарських зобов'язань третіх осіб за цивільно-правовими угодами.

За висновками суду першої інстанції, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України, покладений обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не довів наявність порушень, зафіксованих актом перевірки від 11.06.2013р. №1724/22-200/31671622, а тому визначення на підставі такого акту перевірки до сплати ПП «Ваіс» грошових зобов'язань з податку на додану вартість і з податку на прибуток, а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій є незаконним. А відтак, податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2013 року № та № прийнято відповідачем неправомірно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкові повідомлення-рішення від 27 червня 2013 року № та №, які прийняті на підставі акту позапланової документальної невиїзної перевірки №1724/22-200/31671622 від 11 червня 2013 року, в якому податковим органом зафіксовано порушення позивачем п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, п.п.134.1.1 ст.134, п.п.139.1. ст.139, п.198.3, 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Фрейтедж» за період з 01.07.2012р. по 30.09.2012р.

Апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, яким Миколаївським окружним адміністративним судом надано правову оцінку, та не містять заперечень щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин щодо реальності угоди, її платності, товарності та використання придбаних позивачем послуг у власній господарській діяльності.

За змістом ст.ст. 138, 139, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум витрат до складу валових, а сум ПДВ, сплачених при придбанні товару (робіт, послуг), до податкового кредиту, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару (робіт, послуг), тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару (робіт, послуг) та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків. Для правильного вирішення спору встановленню, також, підлягає факт реальності надання послуг із з'ясуванням, зокрема, обставин щодо правосуб'єктності сторін господарського договору, можливості реального надання послуг тощо.

При цьому, з урахуванням норм статей 44 та 61 ПК України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на дослідженні, наданих ПП «Ваіс» до перевірки, первинних бухгалтерських та податкових документів, про що зазначено в акті перевірки, які податковий орган вважає такими, що не підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом ТОВ «Фрейтедж».

Підставою для невизнання наданих позивачем документів, в якості підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Фрейтедж», є врахування апелянтом інформації щодо діяльності контрагента позивача, яка міститься в акті ДПІ у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 22.03.2013р. №1106/22-4/38237973 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Фрейтедж» () щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 21.05.2012р. по 28.02.2013р.», в якому зафіксовано відсутність ТОВ «Фрейтедж» за місцезнаходженням та відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарських операцій (основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів, трудових ресурсів тощо).

Апеляційний суд встановив, що 25.05.2010р. між ПП «Ваіс» та Державним підприємством «Інженерний центр електронно-променевого зварювання» інституту електрозварюваня ім. Є.О.Патона укладений договір комісії №1, за умовами якого ПП «Ваіс» є Комітентом та виготовляє для реалізації Комісіонером установку з електронно-променевого зварювання КЛ-160. Комісіонер зобов'язується по дорученню Комітента за винагороду здійснювати від свого імені, за рахунок та в інтересах Комітента угоду на поставку установки електропроменевої зварки КЛ-160 і на виконання робіт по шеф-монтажу (пусконалагоджувальних робіт) та вводу в експлуатацію на території покупця. (а.с.133-141)

Для забезпечення виконання своїх зобов'язань за вказаним Договором ПП «Ваіс» досягнуто домовленості з ТОВ «Фрейтедж» на виконання пусконалагоджувальних робіт установки КЛ-160, що підтверджено матеріалами справи, зокрема:

- рахунком-фактурою №27/8 від 27.08.2012р. (а.с.142):

- актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №289 від 30.08.2012р., №277 від 29.08.2012р., №262 від 28.08.2012р., №251 від 27.08.2012р. (а.с.143-146);

- податковими накладними №289 від 30.08.2012р., №277 від 29.08.2012р., №262 від 28.08.2012р., №251 від 27.08.2012р. (а.с.147-150);

- банківськими виписками про проведення оплати за виконані роботи (а.с.151-152).

В матеріалах справи, також є лист ТОВ «Фрейтедж» від 20.01.2014р. №1, в якому директор товариства підтвердив виконання на замовлення ПП «Ваіс» пусконалагоджувальних робіт установки КЛ-160; технічний висновок, виконаний особами, які безпосередньо проводили пусконалагоджувальні роботи (ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.); копії документів на підтвердження кваліфікації цих осіб, а також трудові угоди між ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ТОВ «Фрейтедж», предметом яких є виконання робіт по налаштуванню та запуску установки для електропроменевої зварки КЛ-160 (а.с.175-191).

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивач не надав податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями ст. 201 Податкового кодексу України чи ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, ці документи підтверджують здійснення господарських операцій між ПП «Ваіс» та ТОВ «Фрейтедж».

Апеляційний суд встановив, що ПП «Ваіс» довело дотримання ним всіх умов на віднесення відповідних сум витрат до складу валових, а сум ПДВ, сплачених при придбанні робіт у ТОВ «Фрейтедж», до податкового кредиту: фактичності придбання робіт, наявності первинних документів в підтвердження такого придбання та подальшого використання придбаних робіт в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

Оскільки законодавцем визначений перелік обставин-підстав, з настанням (здійсненням) яких пов'язано виникнення права платника податку на податковий кредит, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а дослідженими доказами по справі у їх сукупності підтверджена правомірність та правильність визначення позивачем за спірними господарськими відносинами за період, який перевірявся, податкових зобов'язань з податку на додану вартість та податку на прибуток, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податковий орган не довів наявність порушень норм податкового та цивільного законодавства, а тому висновки податкового органу, зазначені в акті перевірки позивача та в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та законодавчо безпідставними.

В акті перевірки, в запереченнях проти позову та в обґрунтовування вимог апеляційної скарги ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва посилається лише на обставини діяльності контрагента позивача, зафіксовані в акті ДПІ у Печерському районі м. Києва Державної податкової служби від 22.03.2013р. №1106/22-4/38237973 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Фрейтедж», однак акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є належним доказом вчинення платником податків порушень, оскільки зазначений акт взагалі не є перевіркою, а викладені в ньому висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть бути вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки (надання послуг); податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отримані додаткової інформації позивачем від його контрагента - постачальника товарів (робіт, послуг).

Згідно п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010р., факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Таким чином, недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 КАС України, апелянт не представив, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивач сформував валові витрати та податковий кредит, не спростував, у зв'язку з чим висновок податкового органу про безтоварний характер спірних операцій з виконання робіт та лише їх документування ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин справи.

При цьому апеляційний суд зазначає, що апелянт не надав вироку суду, яким би було встановлено, що ТОВ «Фрейтедж» зареєстровано в державних органах влади з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої чинним законодавством України; що між позивачем і його контрагентом укладались фіктивні господарські угоди, в тому числі з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, підроблялись первинні документи або що послуги вказаним контрагентом позивачу фактично не надавались.

Апеляційний суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч приписам ч. 2 ст. 71 КАС України, не довів порушення позивачем п.138.1, 138.2, 138.8 ст.138, п.п.134.1.1 ст.134, п.п.139.1. ст.139, п.198.3, 198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при фінансово-господарських взаємовідносинах з ТОВ «Фрейтедж» за період з 01.07.2012р. по 30.09.2012р.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність оскаржених податкових повідомлень-рішень та наявність правових підстав для їх скасування.

При цьому апеляційний суд зазначає, що скасування ухвалою ВАС України від 07.10.2015 року (ЄДРСР № 53536883) постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2013 р. по справі № 826/10875/13-а (), на яку в оскарженій постанові послався суд першої інстанції, та залишення без змін постанови окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2013 року № 826/10875/13-а (код ЄДРПОУ № 33184791), якою відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Фрейтедж», не змінює висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень, протиправність прийняття яких підтверджена матеріалами справи та не спростована доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 2, 11, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 22 лютого 2016 р.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець