Справа № 803/1240/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 876/7922/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

представника позивача Оксентюка А.М.,

представника відповідача Пивовара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року у справі за позовом Приватного підприємства «Універсам» до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Універсам» звернулось до суду з позовом до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області, яким просило визнати протиправною і скасувати податкову вимогу від 04.06.2014 року форми «Ю» № 638-25.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що у ПП «Універсам» відсутня заборгованість із сплати податку на додану вартість в розмірі 1052,11 грн., в тому числі і на дату винесення оскаржуваної вимоги, чого не заперечив представник відповідача в судовому засіданні, тому відсутні підстави для винесення податкової вимоги в цій частині. Також суд зазначив, що застосовані до ПП «Універсам» штрафні санкції в розмірі 240935,66 грн. за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідно до вимог законодавства, чинного на час їх застосування, не були податковим зобов`язанням, а адміністративно-господарськими санкціями у розумінні ст. 239 Господарського кодексу України і у разі несплати не набували статусу податкового боргу. Тому суд дійшов висновку, що включення відповідачем цих санкцій до оскаржуваної податкової вимоги, винесеної на підставі Податкового кодексу України, який набрав чинності 01.01.2011 року, є протиправним.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати і прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення про штрафні санкції в розмірі 240935,66 грн., застосовані до позивача за порушення вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», були узгоджені після прийняття 18.03.2014 року Львівським апеляційним адміністративним судом постанови у справі за позовом ПП «Універсам» про скасування рішення про застосування цих санкцій. Отже, відповідно до положень п. 56.18 ст. 56 і п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України дана заборгованість після її несплати в десятиденний строк після прийняття апеляційним судом зазначеного рішення набула статусу податкового боргу. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова позбавляє податковий орган можливості реалізувати повноваження та обов'язки щодо стягнення в примусовому порядку узгодженої податкової заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, Локачинське відділення об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області сформувало і надіслало ПП «Універсам» податкову вимогу від 04.06.2014 року форми «Ю» №638-25, в якій вказано, що станом на 03.06.2014 року у підприємства наявний податковий борг в розмірі 241987,77 грн., з них 1052,11 грн. із сплати податку на додану вартість та 240935,66 грн. із сплати штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність зазначеної вимоги вцілому, виходячи з наступного.

Відповідно до пп. пп. 14.1.39, 14.1.153, 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України: податкова вимога - це письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу; податковий борг - це сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання; грошове зобов'язанні - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України в разі несплати узгодженого податкового зобов'язання в установлені законодавством строки, платнику податків надсилається податкова вимога.

Як встановив суд, станом на 03.06.2014 року у ПП «Універсам» був відсутній податковий борг із сплати податку на додану вартість, що представник відповідача визнав і не надав суду доказів протилежного, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної податкової вимоги в частині зазначення наявності у позивача податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 1052,11 грн.

Також судом встановлено, що 28.10.2010 року посадові особи Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області провели перевірку господарської одиниці - торгового павільйону ПП «Універсам» з питань дотримання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки та наявності торгових патентів і ліцензій, за результатами якої складено акт № 202197.

На підставі даного акта Володимир-Волинська об'єднана державна податкова інспекція Волинської області 10.11.2010 року прийняла рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /12506, яким до ПП «Універсам» застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 587579,95 грн. за порушення норм законодавства з регулювання обігу готівки, № /12505, яким до ПП «Універсам» застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 280,00 грн. за порушення законодавства з питань патентування, і № /12507, яким до ПП «Універсам» застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2180,00 грн. за порушення законодавства з питань застосування реєстраторів розрахункових операцій.

ПП «Універсам» оскаржило зазначені рішення в судовому порядку і постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 року було визнано протиправним та скасовано рішення Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області від 10.11.2010 року № /12506 в частині застосування до ПП «Універсам» штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 348074,45 грн. та рішення від 10.11.2010 року № /12507 в частині застосування до ПП «Універсам» штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 1020,00 грн., а в решті оскаржувані рішення податкового органу були залишені в силі.

Зазначена постанова апеляційного суду відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набрала законної сили.

А відповідно до ч. 1 ст. 72 цього Кодексу обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що якщо протягом встановленого ст. 25 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування, послуг» строку суб'єкт господарювання не сплатив суму штрафу до бюджету та не оскаржив рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, орган державної податкової служби відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та п. 2 ч. 1 ст. 50 і п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України звертається до суду з позовною заявою про стягнення цих санкцій у шестимісячний строк, визначений ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення у позивача права звернення до суду із позовом про стягнення штрафних фінансових санкцій). Однак всупереч наведеним нормам податковий орган відповідно до повноважень, встановлених законодавством, не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості до бюджету.

Також суд зазначив, що неправомірним є посилання податкової інспекції на норми Податкового Кодексу України при винесенні податкової вимоги, оскільки штрафні фінансові санкції не можуть узгоджуватись, в них лише міститься вимога про сплату суми коштів на протязі певного періоду, а у випадку добровільної несплати платником сум штрафних санкцій у податкового органу виникає право на стягнення їх в судовому порядку.

Крім того, Податковий Кодекс України набув чинності лише 01.01.2011 року, тобто вже після виникнення спірних відносин (винесення рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а до набрання чинності цим Кодексом фінансові санкції у вигляді штрафів за порушення норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій вважались адміністративного-господарськими санкціями в розумінні ст. 239 Господарського кодексу України, та не входили до складу податкового боргу, тому порядок стягнення податкового боргу, визначений Податковим кодексом України, в даному випадку не може бути застосований.

При цьому, суд посилається на положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, згідно з якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, та рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1/99-рп, яким роз'яснено, що ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Однак колегія суддів вважає дані висновки помилковими і необґрунтованими з таких підстав.

З 01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Оскільки на момент набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом ПП «Універсам» до Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області про скасування зазначених вище рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 10.11.2010 року № /12506, № /12505 і № /12507 (18.03.2014 року) набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до положень якого штрафні (фінансові) санкції, зокрема, за порушення законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, віднесено до грошового зобов'язання, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що закінчення судового розгляду даної справи (набрання законної сили судовим рішенням) є моментом узгодження грошового зобов'язання за штрафними санкціями, визначеного цими рішеннями.

Так, відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 цього Кодексу при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з п. 57.3 ст. 57 цього Кодексу у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з дня набрання чинності Податковим кодексом України лише нормами цього Кодексу встановлюється порядок та процедура узгодження грошових зобов'язань і погашення податкового боргу та не встановлено будь-яких особливостей чи виключень, зокрема, щодо грошового зобов'язання, нарахованого до набрання чинності даним Кодексом.

Також, на думку колегії суддів, в даному випадку не має зворотної дії в часі норм Податкового кодексу України, оскільки даний Кодекс був чинним на час судового оскарження зазначених вище рішень податкового органу, тобто на час їх узгодження.

Враховуючи наведені вище обставини та положення правових норм, колегія суддів вважає правомірними дії Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області щодо включення в податкову вимогу від 04.06.2014 року № 638-25 відомостей про наявність у ПП «Універсам» станом на 03.06.2014 року податкового боргу в розмірі та 240935,66 грн. із сплати штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Володимир-Волинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2014 року у справі № 803/1240/14 - скасувати і прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною і скасувати податкову вимогу від 04 червня 2014 року форми «Ю» № 638-25, винесену Володимир-Волинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Волинській області в частині зазначення наявності у Приватного підприємства «Універсам» станом на 03 червня 2014 року податкового боргу з податку на додану вартість в розмірі 1052 (одна тисяча п'ятдесят дві) грн. 11 коп.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

В.В. Святецький

Постанова складена в повному обсязі 22.02.2016 року