Справа № 826/19203/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Київ К/800/27197/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року

у справі № 826/19203/14

за позовом ОСОБА_2

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни

про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» (далі - ПАТ «Старокиївський банк») Пантіної Л.О. про визнання протиправними дій та бездіяльності щодо невнесення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, та зобов'язати вчинити такі дії і повернути гарантовану суму коштів за вкладом.

Окружним адміністративним судом міста Києва постановлено окрему ухвалу від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року щодо наявності ознак в діях Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк» Пантіною Л.О. порушення вимог ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а саме перерахування коштів з банківського рахунку ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Прилад Імекс Автоматизація» після відкликання банківської ліцензії та за відсутності відповідного розрахункового документу (доручення або вимоги про примусове списання коштів) без відома останнього. Направлено вказану ухвалу до Національного банку України про викладені у її мотивувальній частині порушення для вжиття заходів банківського нагляду та до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві про викладені у її мотивувальній частині порушення для вчинення дій в порядку ст. 214 КПК України.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що Фондом виявлено вчинення сумнівного правочину на користь позивача з метою штучного створення обов'язку Фонду та відшкодування коштів за рахунок держави в особі Фонду. Такий правочин спрямований на заволодіння державними коштами, а відповідно порушує публічний порядок. В зв'язку з цим на підставі ст. 216 ЦК України та п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» грошові кошти за цим правочином були повернуті юридичній особі. Тому дії відповідача є правомірними та відповідають вимогам закону.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судами встановлено, що між ОСОБА_2 та ПАТ «Старокиївський банк» укладено договір банківського рахунку від 16 травня 2014 року № 8061, предметом якого є відкриття поточного, в тому числі у банківських металах, рахунку у Банку і надання клієнту комплексу банківських послуг.

06 червня 2014 року на рахунок позивача надійшли грошові кошти в сумі 197553 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 ПАТ «Старокиївський Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 червня 2014 року № 50, розпочато процедуру виведення ПАТ «Старокиївський Банк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року та призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банківПантіну Л.О.

11 вересня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнята постанова № 563 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський Банк».

Також, 17 вересня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 92 про продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський Банк» Пантіної Л.О. з 18 червня 2014 року до 18 вересня 2015 року.

Протоколом засідання комісії з перевірки договорів від 29 серпня 2014 року встановлено, що 16 травня 2014 року на ім'я позивача відкрито поточний рахунок, кошти на який надійшли внаслідок їх безготівково перерахування з рахунку юридичної особи ТОВ «Прилад Імпекс Автоматизація». Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк» вказує, що вказані дії вчинено з метою отримати грошові кошти не від банку, а від Фонду. Внаслідок таких операцій штучно створювалась ситуація, за якою у Фонду виникало зобов'язання відшкодувати кошти за свій рахунок, без будь-яких законних підстав.

28 листопада 2014 року згідно з меморіальним ордером № 3264 Уповноваженою особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк» перераховано грошові кошти в сумі 197553 грн. з банківського рахунку ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Прилад Імпекс Автоматизація».

Вказані дії Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк» стали підставою для постановлення судом першої інстанції окремої ухвали.

Постановляючи окрему ухвалу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк» здійснено списання коштів з банківського рахунку позивача без його відома та без відповідних розрахункових документів, коли такі операції вже були заборонені, що і стало підставою для постановлення окремої ухвали.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі Інструкція), затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 встановлює загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними (п. 1.3).

Як вірно вказано судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, п. 1.6 Інструкції передбачено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Відповідно до п.п. 1.7, 1.8 Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком.

Платник може давати доручення про списання коштів зі свого рахунку на бланках розрахункових документів, види яких передбачені договором банківського рахунку чи іншим договором, у якому обумовлено право банку здійснювати договірне списання коштів, а також у вигляді електронного розрахункового документа, якщо це передбачено договором між ним і банком.

Банк для здійснення розрахункових операцій може формувати електронні розрахункові документи.

Зі змісту наведених норм судами зроблено вірний висновок, що підставою для перерахунку коштів є відповідний розрахунковий документ: доручення про списання коштів або платіжна вимога про примусове списання коштів (якщо перерахунок коштів здійснюється за ініціативою власника рахунку).

З урахуванням відсутності будь-якого розрахункового документу, відповідно до якого відбувся перерахунок грошових коштів в сумі 197553 грн. з банківського рахунку ОСОБА_2 на рахунок ТОВ «Прилад Імпекс Автоматизація», судом зроблено правильний висновок, що Фондом здійснено списання коштів з банківського рахунку позивача без його відома та без відповідних розрахункових документів, коли такі операції вже були заборонені, оскільки 11 вересня 2014 року відкликано банківську ліцензію ПАТ «Старокиївський Банк».

Відповідно до ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Враховуючи наведену норму процесуального закону, суд першої інстанції мав повноваження та підстави для постановлення окремої ухвали щодо Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївській банк».

Посилання відповідача на норму п. 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, є безпідставним та обґрунтовано спростовано судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не наведено жодного доводу стосовно того, яким чином вказане перерахування коштів посприяло збереженню або збільшенню ліквідаційної маси банку.

За таких обставин, судом першої інстанції, постановлено законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 2211, 223, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відхилити.

Окрему ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: