Справа № 822/65/16
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/65/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріГук В.В.
за участі:позивача, представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання надати щорічну основну оплачувану відпустку з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є інвалідом ІІ групи та з 21.01.2013 по теперішній час працює начальником відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції та має стаж державної служби понад 15 років.

У зв'язку із погіршенням здоров'я, медично-відбірковою комісією лікарні з поліклінікою МВС України у Хмельницькій області надано висновок (направлення) на санаторне (реабілітаційне) лікування.

30.12.2015 за погодженням керівника Хмельницького міськрайонного управління юстиції до Головного управління юстиції у Хмельницькій області позивач подав заяву про надання йому щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та щорічної додаткової відпустки тривалістю 15 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з 16.01.2016.

Однак відповідачем заяву позивача було проігноровано, відпустку з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення не надано та про прийняте рішення взагалі не повідомлено.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що порушені його конституційні права на відпустку, лікування та права соціально-незахищених верств населення. У зв'язку із цим, позивач звернувся до суду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав письмове заперечення на позов, зазначивши, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки з 08.06.2012 позивач був прийнятий на роботу, а отже саме з цієї дати у нього розпочався робочий рік.

На дату подання заяви про відпустку ( 30.12.2015) позивач повністю використав право на щорічну відпустку за 08.06.2012-07.06.2013 робочий рік, 08.06.2013-07.06.2014 робочий рік, 08.06.2014-07.06.2015 робочий рік та 12 днів за робочий рік з 08.06.2015-07.06.2016, тобто право на щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів у позивача відсутнє.

Окрім того позивач перебуває на безперервному лікарняному з 25.11.2015, що свідчить про нелогічність надання керівництвом працівнику за його вимогою щорічної відпустки поза встановленим на установі графіком відпусток у період перебування його на лікарняному, зважаючи на те, що така відпустка підлягає обов'язковому перенесенню.

На підставі вище викладеного вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Право на відпочинок усім працівникам гарантують ст. 45 Конституції, КЗпП, Закон України "Про відпустки" (далі - Закон) про відпустки та інші нормативно-правові акти.

Так, згідно зі ст. 2 Закону право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Відповідно до ст. 10 Закону щорічна основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Право працівника на щорічну основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідно до робочого року.

Відповідно до ст.10 Закону щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються, зокрема інвалідам.

Встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до наказу №358/к від 08.06.2012р. був прийнятий на роботу до Хмельницького міськрайонного управління юстиції, тобто саме з цієї дати у нього розпочався робочий рік.

Разом з тим у 2013 році Хмельницькою обласною медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 була встановлена ІІ групу інвалідності з причиною інвалідності: захворювання, пов'язане з проходженням служби в ОВС.

У зв'язку із погіршенням здоров'я, медично-відбірковою комісією лікарні з поліклінікою МВС України у Хмельницькій області надано висновок (направлення) на санаторне (реабілітаційне) лікування.

30.12.2015 за погодженням керівника Хмельницького міськрайонного управління юстиції до Головного управління юстиції у Хмельницькій області позивач подав заяву про надання йому щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та щорічної додаткової відпустки тривалістю 15 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з 16.01.2016.

Через не надання позивачу вище зазначеної відпустки, позивач вважає, що відповідачем порушені його конституційні права на відпустку, лікування та права соціально-незахищених верств населення.

Суд не може погодитися із таким твердженням позивача, виходячи з наступного.

Дійсно чинним законодавством інвалідам надане право на щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час, проте можливість надання такої відпустки працівнику повинна бути узгоджена з графіком відпустки, з урахуванням інтересів виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Згідно графіку відпусток працівників відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Хмельницького міськрайонного управління юстиції на 2016 рік ОСОБА_3 виявив бажання піти у відпустку у липні 2016, що підтверджується його особистим підписом та було погоджене керівництвом міськрайонного управління юстиції, а отже прав позивача як працівника із статусом інваліда порушено не було.

Згідно ст.12 Закону щорічну відпустку на прохання працівника може бути поділено на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористану частину щорічної відпустки має бути надано працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Відповідно до матеріалів особової справи позивача встановлено, що за період роботи в Хмельницькому міськрайонному управлінні юстиції ОСОБА_3 було надані наступні відпуски:

- щорічну основну відпустку за період роботи з 08.06.2012 по 07.06.2013 тривалістю 30 к.д. з 10.09.2012 по 09.10.2012 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі заробітної плати (наказ №618/в від 28.08.2012);

- щорічну основну відпустку за період роботи з 08.06.2013 по 07.06.2014 тривалістю 30 к.д. та додаткову відпустку за стаж державної служби 14 років (2015) тривалістю 13 к.д. з 25.06.2013 по 07.08.2013 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі заробітної плати (наказ №272/04в від 18.06.2013);

- частину додаткової відпустки за стаж державної служби 15 років (2013) тривалістю 06 к.д. з 20.01.2014 по 25.01.2014 (наказ №10/04в від 16.01.2014);

- частину щорічної основної відпустки за період роботи з 08.06.2014 по 07.06.2015 тривалістю 18 к.д. з 26.08.2014 по 12.09.2014 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі заробітної плати (наказ №442/04в від 28.07.2014);

- частину щорічної основної відпустки за період роботи з 08.06.2014 по 07.06.2015 тривалістю 05 к.д. з 02.02.2015 по 06.02.2015 (наказ №43/04в від 21.01.2015);

- частину щорічної основної відпустки за період роботи з 08.06.2014 по 07.06.2015 тривалістю 07 к.д. та частину щорічної основної відпустки за період роботи з 08.06.2015 по 07.06.2016 тривалістю 12 к.д з 06.07.2015 по 24.07.2015 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі заробітної плати (наказ №473/04в від 26.06.2015).

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що на дату подання заяви про відпустку, тобто 30.12.2015 позивач повністю використав право на щорічну відпустку за попередні роки та за робочий рік з 08.06.2015-07.06.2016 - в тривалістю 12 к.д., а також право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, тобто право на щорічну відпустку тривалістю 30 к.д. у позивача відсутнє.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося позивачем, що перебуває на безперервному лікарняному з 25.11.2015, що підтверджується листками непрацездатності АГЩ №035321, АГЩ №150208, АГЩ №004561 та табелем обліку використання робочого часу відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за січень 2016.

Проте згідно зі ст. 11 Закону щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому законом порядку.

У разі перенесення щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Якщо причин, що зумовили перенесення відпустки на інший період, настали під час її використання, то невикористана частина щорічної відпустки надається після закінчення дії причин, які її перервали, або за згодою сторін переноситься на інший період з додержанням вимог ст. 12 цього Закону.

Аналіз норм законодавства дає змогу зробити висновок, про нелогічність надання керівництвом працівнику за його вимогою щорічної відпустки поза встановленим на установі графіком відпусток у період перебування його на лікарняному, зважаючи на те, що така відпустка підлягає обов'язковому перенесенню.

Враховуючи відсутність у позивача права на щорічну відпустку тривалістю 30 к.д., а також права на матеріальну допомогу на оздоровлення за період роботи з 08.06.2015-07.06.2016, суд робить висновок про відсутність підстав для зобов'язання відповідача надати позивачу щорічну основну оплачувану відпустку з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ігнорування заяви позивача про надання відпустки та не повідомлення його про прийняте рішення за результатами розгляду даної заяви, суд зазначає наступне.

Ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган державної влади (суб'єкт владних повноважень) зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дій та повинен обирати лише визначені законом засоби.

Суд звертає увагу на те, що з'ясувавши про відсутність у позивача права на щорічну відпустку тривалістю 30 к.д., а також права на матеріальну допомогу на оздоровлення за період роботи з 08.06.2015-07.06.2016, відповідач був позбавлений можливості повідомити особисто позивача про результат розгляду заяви про надання відпустки у зв'язку із перебуванням позивача на безперервному лікарняному з 25.11.2015.

Враховуючи викладене, суд робить висновок, що вимога про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не задоволення заяви від 29.12.15 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158-160, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 19 лютого 2016 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак