Справа № 130/142/16-а
Суддя: Саландяк О. Я.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

23.02.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саландяк О.Я.

секретаря Райчук Б.А.,

за участі представника відповідача - Бабієць Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії, мотивуючи його тим, що з грудня 2003 р. вона перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі як отримувач пенсії по інвалідності третьої групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В грудні 2015 року вона звернулася до відповідача з приводу припинення виплати їй пенсії. Листом №05/02-3-33/02-3 від 05.01.2016 р. відповідач повідомив її про припинення виплати їй пенсії у зв'язку зі змінами пенсійного законодавства та з посиланням на ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 р., оскільки вона працює та перебуває на державній службі, що підтверджується записами в трудовій книжці. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII у період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у випадках та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не виплачуються. З такими діями відповідача вона не погоджується та вважає їх неправомірними, такими, що порушують її права та законні інтереси. Зазначає, що ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування і після припинення роботи, а ст. 36 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи автомобілі, крісла-коляски, протезно-ортопедичні вироби, друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг по медичній, соціальній, трудовій і професійній реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню. Отже, вважає, що органи державної влади та місцевого самоврядування повинні сприяти забезпеченню прав і можливостей інвалідів нарівні з іншими громадяними та полягає у наданні пенсії, державної допомоги, компенсаційних та інших виплат, пільг, соціальних послуг, включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами. На її думку, посилання відповідача на ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним, оскільки вказана норма розповсюджується на осіб, яким пенсія призначена відповідно до ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру». Крім того, вважає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, з 01.06.2015 р. скасовано норми про пенсійне забезпечення осіб за законами "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України і це означає, що пенсій за вказаними законами на сьогодні не існує і що доводить її право на отримання пенсій по інвалідності. Також зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911 внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме продовжено період за який тимчасово припиняється виплата пенсій особам (крім інвалідів 1 та 2 груп, інвалідів війни 3 групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачується». А це означає, що і в 2016 році поновлення виплат пенсій, які були припинені на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213 не відбудеться у зв'язку зі змінами у пенсійному законодавстві внесеними зазначеним законом. Дані обставини спонукали її звернутися із даним позовом до суду. З такими діями відповідача він не погоджується та вважає, що вони порушують її права та інтереси. А тому просить визнати дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання з 01.04.2015 р. не правомірними; зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання з 05.07.2015 року та здійснювати виплату такої пенсії в подальшому. (а.с. 2-5, 19-21)

Ухвалою суду від 25.01.2016 р. позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії в частині позовних вимог про визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області щодо припинення виплати пенсії за період з 01.04.2015 р. по 04.07.2015 р. залишено без розгляду. (а.с. 23)

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала заяву (а.с. 36) в якій просить справу за її позовом розглядати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, позовні вимоги просить задоволити.

Представник відповідача Бабієць Ю.В. позов не визнала, підтримала надані заперечення (а.с. 3032), відповідно до яких позивачка з грудня 2003 р. перебуває на обліку в управлінні і одержує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В грудні 2015 р. позивачка звернулася до Управління ПФУ в м. Жмеринці та Жмеринському районі з приводу припинення виплати пенсії. Листом №05/02-33/02/3 від 05.01.2016 р. її було повідомлено про припинення виплати пенсії у зв'язку зі змінами у пенсійному законодавстві та з посиланням на ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» З 01.04.2015 р., оскільки позивачка працює та перебуває на державній службі, що підтверджується записами в трудовій книжці. На сьогоднішній день норми стосовно пенсійного забезпечення до вищевказаних законів не діють, однак законодавцем не внесено жодних змін щодо поновлення виплат пенсій, які були тимчасово призупинені. На підставі викладеного просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представника відповідача, оглянувши пенсійну справу пенсіонера ОСОБА_2 №147485, матеріали адміністративної справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка з березня 2003 року по даний час перебуває на обліку та отримувала пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання з 2003 року, а з 01.04.2015 р. позивачці відповідачем припинено виплату пенсії. (а.с. 9, пенсійна справа)

Листом від 05.01.2016 р. №05/02-3-33/02-3 відповідач повідомив позивачку про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213, тимчасово з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. позивачці призупинена виплата пенсії в зв'язку зі мінами ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 9)

Відповідно до трудової книжки позивачки ОСОБА_2 (а.с. 7-8) та матеріалів пенсійної справи № 147485 (а.с. 3-8) пенсіонера ОСОБА_2, вона з 22.06.1992 р. працювала у відділі соціального забезпечення Жмеринської РДА інспектором 2 категорії по виплаті пенсій, 28.03.1994 року прийняла присягу державного службовця та присвоєно 14 ранг державного службовця, з 2002 року - спеціалістом 1 категорії по персоніфікованому обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Жмеринської РДА, яке наказом №36 від 08.05.2013 р. перейменоване на Управління соціального захисту населення Жмеринської РДА, де і працює до даного часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З 01.04.2015 по 31.12.2015 року відповідач тимчасово призупинив виплату позивачці пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання, мотивувавши свої дії тим, що з 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших законів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено види державних пенсій, до яких відносяться: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Крім того, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (статті 5, 9) передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника. У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року внесено зміни до статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачала, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року внесено зміни до статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахування внесених змін вказана стаття Закону на час розгляду справи передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Тобто, визначено, що підставами для тимчасового припинення виплати пенсії в період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. був саме факт роботи особи на посаді в державних органах і яка давала право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні. А в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. підставами для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді в державних органах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, позивачка працює спеціалістом першої категорії по персоніфікованому обліку управління соціального захисту населення Жмеринської РДА, яка віднесена до посад державних службовців, а отже мала право в період з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. (з урахуванням відповідних вимог ЗУ «Про державну службу») на призначення пенсії відповідно до спеціального закону - ЗУ «Про державну службу», а в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. працює на посаді передбаченій Законом України «Про державну службу», а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01 квітня 2015 року тимчасово призупинив виплату позивачці грошового утримання на підставі ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивачка не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, не займає посади в органах, перелічених п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та п. 3 Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а в період часу з 01.04.2015 р. по 31.12.2015 р. обіймала посаду, яка давала право на призначення пенсії на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», в період часу з 01.01.2016 р. по час розгляду справи працює на посаді та на умовах передбаченій Законом України «Про державну службу», статті, які гарантують право на таке пенсійне забезпечення із законів не виключені, відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_2, керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивачки про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, а дія зазначеного Закону повинна розповсюджуватись тільки на осіб, яким пенсія буде призначатись після введення в дію цієї норми, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Також суд приходить до висновку, що у даному конкретному випадку норми статті 36 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не суперечать діям відповідача, оскільки позивачці пенсія по інвалідності призначалася та виплачувалася за рахунок коштів Пенсійного фонду України, є видом пенсійних виплат, що передбачений ст. 9 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначена на підставі вказаного закону, коло осіб, в т.ч. інвалідів, на яких не поширюються обмеження, вказані у статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» види необхідної матеріальної, соціально-побутової і медичної допомоги інвалідам визначаються органами медико-соціальної експертизи в індивідуальній програмі реабілітації. Допомога подається за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про те, що тимчасово припиняючи виплату пенсії позивачці з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року, ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу», керуючись ст.ст. 3 ч.2, 4, 5, 7, 9, 11 ч.2, 18 ч.1 п.4, 69, 71, 99, 100, 159, 160 - 163, 167, 186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у м. Жмеринці та Жмеринському районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання поновити виплату пенсії - відмовити.

На постанову суду представником відповідача протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а особами, що не були присутні при постановленні - у цей же строк з часу отримання копії постанови, може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя /підпис/

Копія вірна.

Суддя

Секретар