Справа № 803/2229/13-а
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/35753/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу

Приватного акціонерного товариства „Кепітал Менеджмент Груп" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 у справі № 803/2229/13 за позовом Приватного акціонерного товариства „Кепітал Менеджмент Груп" до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області,

про скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство „Кепітал Менеджмент Груп" звернулось до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування податкової вимоги № 890 від 11.04.2011.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2013 позовні вимоги задоволено, скасовано податкову вимогу № 890 від 11.04.2011.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваної податкової вимоги відповідач діяв не у відповідності до діючого законодавства, податковий борг з податку на додану вартість у позивача був відсутній, оскільки товариством було самостійно відкориговано суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у податковій декларації за наступний податковий період.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25.11.2013 скасовано, прийнято нове рішення, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у жовтні 2006 року відповідачем здійснена позапланова документальна перевірка фінансово-господарської діяльності позивача з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2006 року в рахунок зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних податкових періодів за результатами складено акт №01174/47/23-4/3287157 від 18.10.2006.

За результатами перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 31.10.2006, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість та зобов'язано сплатити суму цього податку у розмірі 988 211 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 98 821,10 грн.

Не погодившись з зазначеним податковим повідомленням - рішенням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Вищого адміністративного суду від 14.02.2011 відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 31.10.2006.

Луцькою ОДПІ прийнята податкова вимога №890 від 11.04.2011, де зазначено, що станом на 11.04.2011 сума податкового боргу за узгодженим грошовим зобов'язанням становить 1087025, 49 грн. і складається із суми податку на додану вартість основний платіж 988204, 49 грн., штрафні санкції 98821 грн.

Також судами встановлено, що позивачем самостійно зменшено податковий кредит у декларації з податку на додану вартість за серпень 2006 року на суму 1098333 грн. та подано розрахунок коригування сум податку на додану вартість до декларації за серпень 2006 року.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч.1 ст.255 КАС України).

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції вірно зазначено, що предметом стягнення може бути лише прострочене, а не будь-яке інше зобов'язання; у податкових правовідносинах таким зобов'язанням може бути лише узгоджене податкове зобов'язання після закінчення граничних строків його сплати (податковий борг).

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, необхідною умовою для винесення податкової вимоги є: по-перше, наявність узгодженого грошового зобов'язання, по-друге несплата такого узгодженого грошового зобов'язання платником податків у встановлені законодавством строки.

Отже, як було вірно встановлено судом апеляційної інстанції, саме з моменту прийняття постанови Вищого адміністративного суду України від 14.02.2011, суми, які визначені спірним податковим повідомленням - рішенням, є узгодженими та не сплачені позивачем, у зв'язку з чим відповідачем правомірно направлено позивачу податкову вимогу.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції стосовно того, що самостійне коригування податкової звітності шляхом подання уточненої податкової декларації не є підставою для скасування податкової вимоги, з огляду на те, що податковою вимогою визначена узгоджена сума податкового зобов'язання платника податку.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Кепітал Менеджмент Груп" відхилити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.