Справа № 814/3932/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3932/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

Постановою від 01 листопада 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд в повному обсязі задовольнив адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2013 року № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 24 033,44 грн. (в т.ч. за основним платежем - 19 226,75 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 4806,69 грн.).

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення.

Зокрема, апелянт зазначає, що при прийнятті оскарженої постанови суд першої інстанції не надав належної правової оцінки відомостям, які містяться в актах ДПІ у Приморському районі м. Одеси №952/22-5/36794295/01 від 11.07.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки приватного підприємства «Пояс Оріона» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.05.2012р. по 31.05.2012р.» та №1918/22-5/37760288 від 09.10.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Агачель» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у період липень-серпень 2013 року».

Апелянт вважає, що взаємовідносини ФОП ОСОБА_1 з приватним підприємством «Пояс Оріона», приватним підприємством «Агачель» є безтоварними та мають ознаки недійсності, а тому не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову - без змін.

Ухвалюючи постанову про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції встановив, що в період з 06.06.2013р. по 10.06.2013р. відповідач провів документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань віднесення до валових витрат сум по взаємовідносинам з ПП «Пояс Оріона» (код 36794295) за період травень 2012р. та ПП «Агачель» (код 37760288) за період липень 2012р., за результатами якої складений акт перевірки №321/17-20/ від 11.06.2013р., яким зафіксовано порушення позивачем п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, п.6 ст.128 Господарського кодексу України.

Суд першої інстанції встановив, що 21.06.2013р. Державна податкова інспекція у Корабельному районі м. Миколаєва прийняла податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшила суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 19226,75 грн. та застосувала штрафні санкції в сумі 4806,69 грн.

Підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення є висновок податкового органу про заниження позивачем валових витрат за період травень, липень 2012 року на загальну суму 128178,33 грн., у зв'язку з декларуванням безтоварних господарських операцій з контрагентами ПП «Пояс Оріона» та ПП «Агачель».

Надаючи правову оцінку таким висновкам податкового органу суд першої інстанції встановив, що 21.05.2012р. позивач уклав з ПП «Пояс Оріона» договір підряду на ремонт та технічне обслуговування автомобілів №21/02/12, на виконання якого ФОП ОСОБА_1 отримано від ПП «Пояс Оріона» податкові накладні та акти виконаних робіт на загальну суму 68478 грн. З цієї суми позивачем віднесено до складу валових витрат за травень 2012 року 57065 грн., що відображено у декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Також, суд першої інстанції встановив, що 09.07.2012р. між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Агачель» укладений договір підряду на ремонт та технічне обслуговування автомобілів №09/07/12, на виконання якого позивач отримав від вказаного контрагента у липні 2012 року акти виконаних робіт та податкові накладні на загальну суму 85336 грн. З цієї суми позивачем віднесено до складу валових витрат за липень 2012 року 71113,33 грн., що відображено у декларації про майновий стан і доходи за 2012 рік.

Суд першої інстанції, з посиланням на ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.134, 135, 138, 138 Податкового кодексу України, дійшов висновку про належне підтвердження первинними документами реальності господарських відносин ФОП ОСОБА_1 з ПП «Пояс Оріона» та ПП «Агачель», які відповідають вимогам чинного законодавства і є належним доказом правомірності формування валових витрат платника податків.

Суд першої інстанції відхилив посилання ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва на відомості, зафіксовані актами ДПІ у Приморському районі м. Одеси №952/22-5/36794295/01 від 11.07.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки приватного підприємства «Пояс Оріона» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за період з 01.05.2012р. по 31.05.2012р.» та №1918/22-5/37760288 від 09.10.2012р. «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Агачель» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами у період липень-серпень 2013 року», зазначивши, що акт про неможливість проведення зустрічної звірки в зв'язку з незнаходженням підприємства за юридичною адресою не може бути підставою для визнання господарських операцій безтоварними, оскільки чинне законодавство не пов'язує право платника податків на формування валових витрат із фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою.

Суб'єкт господарювання (добросовісний учасник угод та господарських операцій) не наділений можливістю контролю (навіть за власною ініціативою) за сплатою податків іншими суб'єктами підприємницької діяльності. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання як платник податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Недобросовісність учасника угоди щодо сплати податків та зборів не є підставою для позбавлення платника податку права на відображення в складі валових витрат, понесених на придбання товарів (послуг) та використання запасів, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження понесених витрат та фактичного здійснення господарських операцій.

Суд першої інстанції зазначив, що жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно застосовувати наслідки недійсності правочинів, оскільки правочини, що мають ознаки оспорюваності, визнаються недійсними в судовому порядку. В акті перевірки немає посилань на відповідні рішення суду, а висновки акту є суб'єктивною думкою державних податкових ревізорів-інспекторів, а тому висновки про нікчемність правочинів та безтоварність господарських операцій є невмотивованими.

За висновками суду першої інстанції, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів наявність порушень, зафіксованих актом перевірки від 11.06.2013р. №321/17-20/, а тому визначення на підставі такого акту перевірки до сплати ФОП ОСОБА_1 грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій є незаконним. Суд першої інстанції встановив, що податкове повідомлення-рішення від 21 червня 2013 року № прийняте відповідачем неправомірно, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.197 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є податкове повідомлення-рішення від 21 червня 2013 року №, яке прийнято на підставі акту позапланової документальної виїзної перевірки №321/17-20/ від 11.06.2013р., в якому, серед іншого, податковим органом зафіксовано порушення позивачем п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України при господарських взаємовідносинах з ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель» за травень, липень 2012 року.

Апеляційний суд зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами, яким Миколаївським окружним адміністративним судом надано правову оцінку, та не містять заперечень щодо встановлених судом першої інстанції фактичних обставин щодо реальності угод, їх платності, товарності та використання придбаних позивачем послуг у власній господарській діяльності.

Статтею 177 ПК України передбачено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі вивчення первинних документів платника податків.

При цьому, з урахуванням норм статей 61 та 44 ПК України, саме на контролюючі органи покладається обов'язок контролювати правильність формування даних податкового обліку платників податків, у тому числі щодо правильності складення та достовірності первинних документів.

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на дослідженні, наданих ФОП ОСОБА_1 до перевірки, первинних бухгалтерських та податкових документів, про що зазначено в акті перевірки, які податковий орган вважає такими, що не підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель».

Підставою для невизнання наданих позивачем документів, в якості підтвердження реальності господарських операцій, є врахування ДПІ інформації щодо діяльності контрагентів позивача, яка міститься в актах ДПІ у Приморському районі м. Одеси №952/22-5/36794295/01 від 11.07.2012р. та №1918/22-5/37760288 від 09.10.2012р. про неможливість проведення зустрічних звірок ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель», яким зафіксовано відсутність вказаних підприємств за місцезнаходженням та відсутність у них необхідних умов для здійснення господарських операцій (основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів, трудових ресурсів тощо).

Апеляційний суд встановив, що в період, який перевірявся, одним із основних видів діяльності позивача було діяльність автомобільного вантажного транспорту. Вказаний вид діяльності періодично потребує здійснення технічного обслуговування транспортних засобів, у зв'язку з чим позивач придбавав відповідні послуги у ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель» та витрати по них декларував у власному податковому обліку.

Зокрема, 21.05.2012р. між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Пояс Оріона» укладений договір підряду №21/02/12 на ремонт та технічне обслуговування автомобілів (а.с.49-50).

На підтвердження реальності виконання зазначеного договору в матеріалах справи містяться: податкові накладні №2311 від 21.05.2012р. на суму 40000 грн. та №2367 від 28.05.2012р. на суму 28478 грн.; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-2311 від 21.05.2012р. та №ОУ-0002367 від 28.05.2012р. (а.с.22-23, 25-26).

Розрахунки між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Пояс Оріона» за виконані роботи проводилися у готівковій формі, що підтверджено квитанціями до прибуткових касових ордерів №52 від 21.05.2012р. на суму 10000 грн., №55 від 24.05.2012р. на суму 10000 грн., №56 від 28.05.2012р. на суму 10000 грн., №57 від 29.05.2012р. на суму 10000 грн., №58 від 30.05.2012р. на суму 8488 грн., №53 від 22.05.2012р. на суму 10000 грн. та №54 від 23.05.2012р. на суму 10000 грн. (а.с.24, 27).

Також, 09.07.2012р. між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Агачель» укладений договір підряду №09/07/12 на ремонт та технічне обслуговування автомобілів (а.с.51-52).

На підтвердження реальності виконання вказаного договору в матеріалах справи містяться: податкові накладні №1057 від 09.07.2012р. на суму 42000 грн. та №3446 від 16.07.2012р. на суму 43336 грн.; акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0001095 від 16.07.2012р. та №ОУ-00001057 від 09.07.2012р. (а.с.28-31).

Розрахунки між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Агачель» за виконані роботи проводилися у готівковій формі, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів №34 від 09.07.2012р. на суму 10000 грн., №35 від 10.07.2012р. на суму 10000 грн., №36 від 11.07.2012р. на суму 10000 грн., №37 від 12.07.2012р. на суму 10000 грн., №38 від 13.07.2012р. на суму 2000 грн., №39 від 17.07.2012р. на суму 10000 грн., №40 від 18.07.2012р. на суму 10000 грн., №41 від 19.07.2012р. на суму 10000 грн. та №42 від 20.07.2012р. на суму 3336 грн. (а.с.32-33).

В акті перевірки відсутні відомості щодо того, що на момент проведення перевірки позивач не надав до перевірки податкові накладні, або податкові накладні оформлені із порушеннями ст.201 Податкового кодексу України. ДПІ не подано доказів того, що по спірним операціям між позивачем і вказаними контрагентами відсутня розумна ділова мета. Слід зазначити, що жодних зауважень з приводу наданих позивачем доказів та первинних документів на обґрунтування відсутності факту виконання позивачем умов господарських договорів з контрагентами апелянт ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанцій не надав.

Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. А відтак, вказані документи підтверджують здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель».

Також, відповідно до матеріалів справи, допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_2 пояснив, що він працює водієм у позивача, та у липні 2012 року дійсно завозив автомобіль до м. Одеси до станції технічного обслуговування, де проводився ремонт автомобіля.

В акті перевірки, в запереченнях проти позову та в обґрунтовування вимог апеляційної скарги податковий орган посилається лише на обставини діяльності контрагентів позивача, зафіксовані в актах ДПІ у Приморському районі м. Одеси №952/22-5/36794295/01 від 11.07.2012р. та №1918/22-5/37760288 від 09.10.2012р. про неможливість проведення зустрічних звірок ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель», однак акт про неможливість проведення зустрічної звірки не є належним доказом допущення платником податків порушень, так як зазначений акт взагалі не є перевіркою, а викладені в ньому висновки про порушення податкового чи цивільного законодавства платником податків є нічим іншим, як припущеннями податкового органу, які необґрунтовані належними доказами.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагента окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не можуть бути вичерпними ознаками неправомірності вчиненої господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків, у зв'язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки (надання послуг); податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

При укладені договорів головним для суб'єкта господарювання є предмет договору, цінова політика, строки та спосіб доставки (виконання) предмету договору, розрахунки по договору (угоді), а також реєстрація постачальника як суб'єкта господарювання в органах виконавчої влади та допоміжна інформація про реєстрацію платником податку на додану вартість у органах податкової служби. Тому відповідач не має права наполягати на отримані додаткової інформації позивачем від його контрагента - постачальника товарів (робіт, послуг).

Згідно п.6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України №984 від 22.12.2010р., факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Апеляційний суд вважає, що факт порушення контрагентами може мати податкові наслідки для платника, лише якщо податкова служба доведе, що платник діяв без достатньої обачливості і обережності, та йому мало бути відомо про порушення контрагентів, або його діяльність спрямована на отримання податкової вигоди при операціях переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань. Таким чином, наведені в акті перевірки порушення не дають право податковому органу вчиняти дії щодо визнання угод нікчемними, а є лише підставою, при наявності достатніх доказів, для звернення до суду у встановленому законодавством порядку з вимогою про визнання правочинів недійсними.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначно розтлумаченими доказами, однак такі докази, на порушення вимог частин першої, другої статті 71 КАС України, податковим органом не надані, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, не спростована.

За таких обставин, висновок податкового органу про безтоварний характер спірних операцій з виконання робіт та лише їх документування ґрунтується на неправильній юридичній оцінці обставин справи.

ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області не надано суду вироку суду, яким би було встановлено, що ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель» зареєстровані в державних органах влади з метою прикриття незаконної діяльності, а не з метою здійснення господарської діяльності, передбаченої чинним законодавством України; що між позивачем і його контрагентами укладались фіктивні господарські угоди, в тому числі з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо, підроблялись первинні документи або, що послуги вказаними контрагентами позивачу фактично не надавались.

Апеляційний суд вважає, що відповідач, як суб'єктом владних повноважень, на якого ч. 2 ст. 71 КАС України, покладений обов'язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не довів порушення позивачем п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України при фінансово-господарських взаємовідносинах з ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель» за період травень, липень 2012 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність оскарженого податкового повідомлення-рішення від 21 червня 2013 року №, та про наявність правових підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що правомірність декларування позивачем в травні, липні 2012 року господарських операцій з ПП «Пояс Оріона», ПП «Агачель» вже було предметом судового розгляду у справі № 814/387/13-а по якій постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.09.2013р. (ЄДРСР № 40586348), яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2014 р. (ЄДРСР № 41445851), та набрала законної сили, визнано безпідставними висновки ДПІ у Корабельному районі м. Миколаєва про відсутність у ФОП ОСОБА_1 об'єктів оподаткування за вказаними господарськими операціями.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-72, 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець