Справа № 816/15/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м.ПолтаваСправа № 816/15/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

представника позивача - Ринденко Т.Г.,

представника відповідача - Біленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

06 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 грудня 2015 року №/711 та №/712.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняті відповідачем за наслідками перевірки спірні податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2015 року №/711 та №/712 є неправомірними, оскільки при формуванні податкового кредиту та визначенню витрат позивачем дотримані вимоги Податкового кодексу України. Наполягав на тому, що здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами в перевіряємому періоді повністю підтверджуються наявними у позивача первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності. Стверджував, що посилання контролюючого органу на акти перевірки його контрагента є незаконними, оскільки нормами діючого законодавства України не передбачена така можливість. У зв'язку із чим, вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи правомірністю висновків позапланової виїзної перевірки ТОВ ВК "Біопрепарат", за висновками якої встановлено порушення пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.4., пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Стверджував, що первинні документи складені між позивачем та ТОВ "Габен" не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Наполягав на тому, що ТОВ "Габен" не є виробником поставленої сої. Крім того, при перевірці враховано акт перевірки ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС Львівської області від 06 квітня 2015 року №253/13-05-22-04/38243 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Габен" з питань господарських відносин з ПРАТ АФ "Зоря ім.Плютинського" за вересень, жовтень 2014 року".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВК "Біопрепарат" () зареєстровано як юридична особа 31 серпня 2007 року, перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ та є платником податку на додану вартість (а.с. 192, 194-195).

Видами діяльності товариства за КВЕД-2010 є: оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах, виробництво готових кормів для домашніх тварин, виробництво пестицидів та іншої агрохімічної продукції, діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами, діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, оптова торгівля хімічними продуктами (а.с. 193).

Кременчуцькою ОДПІ, у період з 19 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року, згідно із пунктом 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року за №2755-VI, зі змінами та доповненнями, проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ ВК "Біопрепарат" з питань дотримання вимог законодавства з питань взаємовідносин з ТОВ "Габен" за період жовтень 2014 року та правомірності відображення їх у податковій звітності.

За результатами перевірки складено акт від 25 листопада 2015 року №300/16-03-22-05/34815758 (а.с. 83-90), за висновками якого встановлено порушення ТОВ ВК "Біопрепарат":

- пункту 138.1, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, в результаті чого платником було занижено податок на прибуток всього у сумі 93750 грн., в тому числі за 2014 рік у сумі 93750 грн.,

- пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3, пункту 198.4, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1, пункту 201.4, пункту 201.6, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року зі змінами та доповненнями, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету у сумі 81479 грн., в тому числі за жовтень 2014 року на суму 81479 грн.

На підставі акту перевірки від 25 листопада 2015 року №300/16-03-22-05/34815758 контролюючим органом складено податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2015 року:

- №/711 (а.с. 79), яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 17187,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 93750 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 23437,50 грн.,

- №/112 (а.с. 81), яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 122218,50 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 81479 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 40739,50 грн.

Збільшуючи ТОВ ВК "Біпрепарат" суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за результатами взаємовідносин з ТОВ "Габен" податковий орган виходив з наступного: "Оплата за поставлений у жовтні 2014 товар (соя "Танаїс") не проводилась, станом на 25 листопада 2015 року обліковується кредиторська заборгованість у розмірі 104166,66 грн. До перевірки надано Сертифікат якості серії РН №UA-18-14-2197/2211-14, який видано 19 листопада 2014 року, при цьому продаж товару відбувся раніше видачі сертифіката. До перевірки не надано Договір та первинних документів, що могли б підтвердити факт проведення господарських операцій між контрагентами (акти здачі-приймання, податкові накладні, банківські документи на оплату наданих послуг (виконаних робіт), тощо). В наданих до перевірки ТТН відсутні реквізити осіб відповідальних за здачу товару, інформацію щодо супровідних документів на вантаж, інформацію щодо довіреностей вантажоодержувача на отримання товару. ТОВ "Габен" не є виробником поставленого товару (сої Танаїс) оскільки, згідно податкового розрахунку земельного податку, контрагент декларує лише наявність землі житлової та громадської забудови, та не декларує земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Від ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області надійшов акт від 06 квітня 2015 року №253/13-05-22-04/38243699 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Габен" з питань господарських відносин з ПРАТ АФ "Зоря ім. Плютинського" за вересень, жовтень 2014 року"".

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача щодо правомірності збільшення йому суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, звернувся до суду з вимогою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 грудня 2015 року №/711 та №/712.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1. статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункт 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин)).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, слід зазначити, що за змістом частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Щодо взаємовідносин Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Габен" (38243699) судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ТОВ ВК "Біопрепарат" у жовтні 2014 року здійснювало придбання товару (соя Танаіс 1 репродукції) кількістю 100 тон на загальну суму 625000 грн. в тому числі ПДВ в розмірі 104166,66 грн.

Так, 17 квітня 2014 року між ТОВ ВК "Біопрепарат" (покупець) та ТОВ "Габен" (продавець) укладено договір поставки репродукційного насіння сої №17/Б (а.с. 13-14).

За умовами договору продавець зобов'язується поставити покупцю сертифіковане (першої репродукції) насіння сорту сої, а покупець на умовах, визначених договором, зобов'язується його прийняти та оплатити. Продавець передає покупцю насіння, яке має використовуватися як садибний матеріал. Загальна кількість, асортимент, одиниця виміру, ціна та загальна вартість насіння визначаються сторонами у Специфікації, що є додатком до цього договору, і становить його невід'ємну частину. Поставка товару здійснюється на умовах EXW склад продавця за адресою: вул. Шевченка, 39, смт. Гоща, Гощинського району, Рівненської області. Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Додатком №1 до вищевказаного договору є Специфікація, відповідно до якої сторонами визначено асортимент насіння, кількість, ціну, графік оплати та поставки (а.с. 15).

01 вересня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки №170/Б від 17 квітня 2014 року (а.с. 16), за умовами якої сторони домовилися внести зміни до Договору поставки №170/Б від 17 квітня 2014 року та Специфікації (Додаток№1) договору, шляхом зменшення обсягу поставки насіння сої сорту "Танаіс" та умови оплати, виклавши погоджені зміни у новій Специфікації.

Додатком №2 від 01 вересня 2014 року до договору поставки насіння №170/Б від 17 квітня 2014 року є Специфікація, відповідно до якої сторонами визначено асортимент насіння, кількість, ціну, графік оплати та поставки. Місце поставки: на вибір покупця дороблене насіння або товарна соя передається представнику покупця на орендованому складі ТОВ "Агрофірма Зоря ім. Плютинського" в с. Зоря, Рівненського району або відразу при збиранні врожаю на полі (на території Зорянської с/ради) у транспортні засоби, надані покупцем (а.с. 16 зворотній бік).

25 грудня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду до договору поставки репродукційного насіння сої №170/Б від 17 квітня 2014 року (а.с. 142), за умовами якої покупець зобов'язується сплатити продавцю заборгованість, що виникла за договором поставки №170/Б від 17 квітня 2014 року, а саме 333625 грн. у строк до 30 грудня 2016 року.

На виконання досягнутої домовленості позивачем отримано від вказаного контрагента товар - сою Танаіс 1 репродукції кількістю 100 тон на загальну суму 625000 грн.

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Габен" останнім виписано позивачу: видаткові накладні - від 07 жовтня 2014 року №230/0132 (а.с. 18), від 08 жовтня 2014 року №230/0138 (а.с. 20), від 09 жовтня 2014 року №230/0139 (а.с. 22), від 14 жовтня 2014 року №230/0141 (а.с. 24), від 14 жовтня 2014 року №230/0144 (а.с. 26) та податкові накладні - від 07 жовтня 2014 року №2300118 (а.с. 17), від 08 жовтня 2014 року №2300119 (а.с. 19), від 09 жовтня 2014 року №2300120 (а.с. 21), від 14 жовтня 2014 року №2300123 (а.с. 23), від 14 жовтня 2014 року №2300125 (а.с. 25).

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ "Габен" для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ ВК "Біопрепарат" товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, податкові накладні та видаткові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, одиниці виміру товару, кількість послуг, ціну послуг. Будь-яких порушень щодо оформлення накладних судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначених документів у податкового органу відсутні. Податкові накладні зареєстровані в реєстрі отриманих та виданих податкових накладних (а.с. 34, 46).

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

На підставі наданої позивачем копії журналу реєстрації доручень (а.с. 145), встановлено, що придбаний товар отримувався ОСОБА_4 підписи якого містяться у видаткових накладних.

Із наданого позивачем наказу №31-к від 01 вересня 2014 року (а.с. 146) слідує, що ОСОБА_4 прийнятий на роботу з 01 вересня 2014 року, умови роботи - на дому рівненська область.

На придбану сою Державною інспекцією сільського господарства в Рівненській області 19 листопада 2014 року видано Сертифікат №РН UA-18-14-2197/2211-14 (а.с. 143).

Щодо доводів відповідача, що аналіз якості сої проведений після її поставки, суд вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до пункту 18 Тимчасового порядку проведення сертифікації насіння та садивного матеріалу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 22 квітня 2013 року №299 за результатами визначення сортових якостей насіння та садивного матеріалу після отримання органом сертифікації від суб'єкта господарювання повідомлення про формування партій насіння та садивного матеріалу державний інспектор сільського господарства проводить в установленому порядку маркування партій насіння та садивного матеріалу і відбирає середні проби. Результати відбору середніх проб оформляються актом за формою згідно з ДСТУ 4138-2002. Один примірник акта видається суб'єктові господарювання, а другий, що містить проби, передається лабораторії органу сертифікації для визначення посівних якостей насіння та садивного матеріалу.

Як слідує із Сертифікату відібрання проб відбулося 02 вересня 2014 року (акт апробації №18-14-091 від 02 вересня 2014 року), тобто до моменту поставки.

Крім того, суд погоджується із доводами позивача, що відсутність сертифікату на насіння на момент відвантаження товару є порушенням договірних зобов'язань з боку продавця і не може бути самодостатньою причиною для визнання господарських операцій такими, що не відбулися.

Матеріалами справи підтверджено, що транспортування придбаного товару здійснювалося перевізником ФОП ОСОБА_5 за договором підряду №252/Б від 01 вересня 2014 року (а.с. 52-53).

На підтвердження здійснення перевезення та виконання вимог договору підряду №252/Б від 01 вересня 2014 року позивачем надано:

- акт прийому-передачі виконаних робіт від 30 жовтня 2014 року (а.с. 54),

- товарно-транспортні накладні (а.с. 55-78),

- платіжне доручення №86 від 30 червня 2015 року (а.с. 147).

Із наданих до суду товарно-транспортних накладних слідує, що придбаний у ТОВ "Габен" товар завантажувався в с. Зоря, Рівненської області та розвантажувався в с. Дюксин, Рівненська область.

Матеріалами справи підтверджено, що 07 жовтня 2014 року між ТОВ "ВК "Біопрепарат" (поклажодавець) та громадянином ОСОБА_6 (зберігач) укладено цивільно-правовий договір на зберігання (а.с. 102-105).

За умовами договору поклажодавець передає зберігачу, а зберігач приймає на відповідальне зберігання з 07 жовтня 2014 року по 15 квітня 2015 року включно та зобов'язується повернути поклажодавцеві у схоронності насіння сорту сої "Танаіс" від 50 до 300 тон. Поклажодавець передає майно зберігачу в наступному місці: с. Дюксин, Рівненська область, Костопільський район, за актами прийому-передачі протягом періоду, зазначеному в договорі. Поклажодавець оплачує зберігачу послуги зі зберігання в наступних порядках: вартість за тону 10 грн., строк оплати до 15 квітня 2016 року.

За наслідками передачі товару на зберігання між сторонами складали акти прийому-передачі до цивільно-правового договору на зберігання від 07 жовтня 2014 року (а.с. 106-109).

На підтвердження наявності у власності/користуванні ОСОБА_6 основних засобів для виконання умов договору зберігання позивачем надано Свідоцтво на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ №09276 виданого 30 грудня 2013 року та акт приймання-передачі приміщення - насіннєвого зерноскладу, погодженого головою Дюксинської сільської ради, Костопільського району, Рівненської області (а.с. 148-149).

Подальша реалізація придбаного товару підтверджується:

- договорами купівлі-продажу та специфікаціями до них (а.с. 150-157),

- податковими накладними (а.с. 158-161),

- видатковими накладними (а.с. 162-163),

- банківською випискою (а.с. 165-168),

- товарно-транспортними накладними (а.с. 200-203).

За результатами здійснення господарської операції ТОВ "ВК "Біопрепарат" із ТОВ "Габен" позивачем отримано дохід у розмірі 314161,20 грн., що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 198).

Отже, позивачем, на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів, правомірно включено суму податку на додану вартість до складу податкового кредиту за відповідний період.

Суд враховує, що відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Стосовно контрагента позивача - ТОВ "Габен" то слід зазначити, що фактів визнання недійсним або анулювання свідоцтва про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено; постачальник знаходився в Єдиному державному реєстрі, а також мав свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше припинення юридичної особи та анулювання свідоцтва платника ПДВ не робить виписані ним первинні документи та податкові накладні недійсними та не позбавляють позивача права на формування на їх підставі податкового кредиту.

Крім того суд зазначає, що чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов'язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Щодо посиль відповідача на ухвалу Господарського суду Рівненської області по справі №918/1179/14 (а.с. 213-215), якою визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ПрАТ Агрофірма "Зоря ім. Плютинського" і ТОВ "Габен" та зобов'язано останнього повернути, зокрема посіви сої, суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказана ухвала прийнята судом 28 листопада 2014 року, тоді як господарські операції між ТОВ ВК "Біопрепарат" та ТОВ "Габен" відбувалися у жовтня 2014 року.

Отже, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наявності таких доказів, зокрема вироку суду, постановленого у кримінальній справі стосовно посадових осіб ТОВ ВК "Біопрепарат" чи його контрагента ТОВ "Габен". В акті перевірки податковим органом не встановлений факт відсутності поставки тих товарно-матеріальних цінностей, за результатами придбання яких позивачем сформовано податковий кредит. Податковим органом не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарської операції. Придбані товари необхідні для здійснення діяльності позивача та отримання останнім прибутку.

Отже, дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, дає суду підстави для висновку про відсутність в діях ТОВ ВК "Біопрепарат" порушень податкового законодавства, визначених актом перевірки №300/16-03-22-05/34815758, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11 грудня 2015 року №005622205/711 та №/712.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 71 цього Кодексу щодо процесуального обов'язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від від 11 грудня 2015 року №005622205/711 та №/712 не довів, а відтак позовні вимоги ТОВ ВК "Біопрепарат" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 11 грудня 2015 року №/711 та №005632205/712.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області судові витрати, понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" у зв'язку зі сплатою судового збору у розмірі 3591,10 грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко