Справа № 826/15164/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Київ справа № 826/15164/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом про:

- визнання протиправною відмови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Дарницька районна в м. Києві ДА, відповідач) здійснити приватизацію жилої кімнати площею 18,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1;

- зобов'язання Дарницької районної в м. Києві ДА здійснити приватизацію жилої кімнати, площею 18,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1, з урахуванням площі місць загального користування, яка припадає на площу вказаної кімнати, на користь ОСОБА_1 разом з малолітньою дитиною ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та видати ОСОБА_1 документ, що посвідчує право власності на вказану кімнату.

03 вересня 2015 року протокольною ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено: ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа 1) та Службу у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві ДА, третя особа 2).

Позовні вимоги позивача мотивовано тим, що вона, її малолітній син - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (колишній чоловік позивача), шлюб із яким розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2012, проживають у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 як два різні наймачі двох жилих кімнат (далі - спірна квартира).

Зокрема, позивачу з дитиною належить жила кімната, площею 18,4 кв.м. (далі - спірна кімната), а третій особі 1 - жила кімната, площею 12,2 кв.м. Приміщення загального користування вказаної квартири: кухня з лоджією, ванна кімната, вбиральня, коридор, залишені у спільному користуванні.

Як вказує позивач, спірна квартира не приватизована і належить до державного житлового фонду.

Позивач, звернувшись письмово до відділу приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства в Дарницькому районі та до голови Дарницької районної державної адміністрації із заявами про приватизацію жилої кімнати, площею 18,4 кв.м., та додавши всі необхідні документи, які вимагаються чинним законодавством, отримала відмову в приватизації кімнати, площею 18,4 кв.м.

Відмову орган приватизації (відповідач) мотивував тим, що в документах щодо приватизації зазначеного вище житла відсутній підпис батька в заяві біля прізвища дитини та зазначив, що в разі надання належним чином оформлених документів відповідно до законодавства буде здійснено приватизацію вказаного вище житла.

Позивач вважає відмову органу приватизацію у приватизації спірної кімнати, площею 18,4 кв.м., незаконною і такою, що позбавляє її та її малолітню дитину конституційного права на житло.

З вказаних вище підстав, позивач і звернулась до суду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених як у позовній заяві, так і в своїх додаткових поясненнях по суті позовних вимог.

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, правами, передбаченими ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася, письмових пояснень та/або заперечень суду не надала.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував.

ОСОБА_2 подав письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що спірна квартира є його єдиним та постійним місцем проживання.

Як вказує третя особа 1, він є інвалідом 3-ї групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Спірна квартира була надана йому за відповідним ордером НОМЕР_1 від 08.04.2011 саме за його заслуги перед Батьківщиною як інваліду війни.

Третя особа 1 зазначає, що сама позивач та їх син хоча і є зареєстрованими у спірній квартирі, однак постійно в цьому помешканні не проживають.

ОСОБА_2 вважає дії колишньої дружини щодо приватизації жилої кімнати, площею 18,4 кв.м., у спірній квартирі протизаконними, такими, що спрямовані на штучне створення обставин, що дозволятимуть стати їй на квартирний облік.

На переконання третьої особи 1, приватизація позивачем жилої кімнати, площею 18,4 кв.м., призведе не тільки до порушення принципу рівності його прав як наймача квартири, а й призведе до зменшення розміру часток житлової площі на кожного проживаючого у квартирі, що викличе необхідність постановки на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов.

За вказаних обставин, ОСОБА_2 переконаний, що всі дії, що вживаються ОСОБА_1, спрямовані виключно на спробу незаконного заволодіння частиною квартири за для можливості її подальшого продажу, можливого заселення осіб, що зловживають алкогольними напоями, є безхатьками, або приймають наркотичні речовини, за для створення йому штучних умов неможливості проживання у спірній квартирі та використання колишньою дружиною такого помешкання виключно в своїх цілях.

З цих підстав, третя особа 1 вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні третя особа 1 проти позову заперечувала.

Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, правами, передбаченими ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України, не скористалася, письмових пояснень та/або заперечень суду не надала; представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

На адресу суду від Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві ДА надійшли листи від 17.09.2015 та від 08.10.2015 про розгляд справи без участі представника третьої особи 2. В своїх заявах третя особа 2 просила винести рішення відповідно до діючого законодавства, з максимальним урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв'язку з неявкою в судове засідання 21.10.2015 представника третьої особи 2, суд дійшов висновку про розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

06 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулась (вх. № 101/П-843/1) до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про приватизацію ізольованої жилої кімнати, площею 18,4 кв.м., у комунальній квартирі АДРЕСА_1.

Свою вимогу про приватизацію спірної кімнати позивач обґрунтовує тим, що вона її займає разом із малолітньою дитиною ОСОБА_3 (06.10.2009 р.н.) на умовах найму на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 про зміну договору найму жилого приміщення. У той же час, як зазначила позивач, її колишній чоловік - ОСОБА_2, який займає іншу жилу кімнату, площею 12,2 кв.м. спірної квартири, відмовляється ставити свій підпис про згоду на участь у приватизації дитини на заяві про приватизацію.

У відповідь на вказане звернення позивача, відповідачем підготовлено відповідь «Про приватизацію кімнати у квартирі житлового будинку на вул. О. Пчілки, 6» від 14.05.2014 вих. № 101-101/П-843/1-1372, в якій суб'єкт владних повноважень наголосив, що відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, який зареєстровано в Мін'юсті України 29.01.2010 за № 109/17404, до органу приватизації надається пакет документів, передбачений пунктами 18 та 19 цього Положення; за неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники; згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Вказаним вище листом позивачу було відмовлено у приватизації зазначеного вище житла, оскільки відсутній підпис батька в заяві біля прізвища дитини та повідомлено, що відділ приватизації державного житлового фонду управління житлово-комунального господарства Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації здійснить приватизацію вищезазначеного помешкання за умови надання оформлених належним чином документів, відповідно до законодавства.

Не погодившись із вказаною вище відмовою відповідача від 14.05.2014 вих. № 101-101/П-843/1-1372, ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про зобов'язання Дарницької районної в м. Києві ДА здійснити приватизацію жилої кімнати, площею 18,4 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 з урахуванням площі місць загального користування, яка припадає на площу вказаної кімнати на користь ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 та видати ОСОБА_1 свідоцтво про право власності.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2015 (справа № 753/7109/15-ц), залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.07.2015, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити дії відмовлено з тих підстав, що справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З цього приводу суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У той же час суд зазначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 55 Конституції України); кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України); ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (ч. 4 ст. 6 КАС України).

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 до Дарницької районної в м. Києві ДА про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Незгода з відмовою відповідача в здійсненні приватизації спірної кімнати, маючи на меті здійснити приватизацію вказаного вище помешкання, з урахуванням площі місць загального користування, яка припадає на площу вказаної вище кімнати, та отримати документ, що посвідчує право власності на вказану кімнату, обумовили позивача звернутись до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані особами, які беруть участь у справі докази та заслухавши пояснення їх представників, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII), Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, який зареєстровано в Мін'юсті України 29.01.2010 за № 109/17404 (далі - Положення № 396).

Оскільки позивач за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів спочатку зверталась до Дарницького районного суду м. Києва, який у відкритті провадження за її позовом до Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії відмовив, що в подальшому призвело до звернення її до Окружного адміністративного суду м. Києва, суд вважає, що строк звернення позивачем не пропущений.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За приписами ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом № 2482-XII.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону № 2482-XII).

До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (ч. 1 ст. 2 Закону № 2482-XII).

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (ч. 5 ст. 5 Закону № 2482-XII).

Організація проведення приватизації та оформлення права власності визначені в ст. 8 Закону № 2482-XII.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 8 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства) (ч. 4 ст. 8 Закону № 2482-XII).

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку (ч. 7 ст. 8 Закону № 2482-XII).

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч. 10 ст. 8 Закону № 2482-XII).

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч. 11 ст. 8 Закону № 2482-XII).

З метою приведення у відповідність до законодавства власних нормативно-правових актів та відповідно до Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», положення про Міністерство з питань житлово-комунального господарства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 717, Міністерством з питань житлово-комунального господарства України 16 грудня 2009 року був прийнятий наказ № 396, яким затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення № 396).

Вказане Положення № 396 визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Відповідно до п. 18 Положення № 396 (в редакції чинній в момент виникнення спірних правовідносин) громадянином до органу приватизації подаються:

- оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- довідка про склад сім'ї та займані приміщення;

- копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку);

- документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації;

- заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

За неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Якщо дитина віком від 14 до 18 років (настає неповна цивільна дієздатність особи), додатково до заяви додається письмова нотаріально засвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з заяви про приватизацію ізольованої жилої кімнати, площею 18,4 кв.м., у комунальній квартирі АДРЕСА_1, поданої ОСОБА_1 на ім'я голови Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, підпис батька біля прізвища дитини відсутній, що суперечить приписам абзацу восьмому п. 18 Положення № 396 та підтверджує правомірність відмови суб'єкта владних повноважень в здійсненні приватизації спірної кімнати, оформленої листом від 14.05.2014 вих. № 101-101/П-843/1-1372.

З огляду на наведене, суд також приходить до переконання, що не підлягають до задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, оскільки є похідними від вказаної вище вимоги.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників осі, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, в зв'язку із чим, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко