Справа № 802/3987/15-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/3987/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представників позивача: Сарафанюка А.П., Олійник А.А.,

представників відповідача: Терепи С.В., Литвинюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось спільне українсько-іспанське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" ( далі - СУІП у формі ТОВ "Сперко Україна", позивач ) з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ, відповідач ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки від 09.11.2015 року, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, а саме податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2015 прийнято Вінницькою ОДПІ Головного управління ДФС України у Вінницькій області неправомірно, з перевищенням наданих повноважень.

Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» санкції, що передбачені п. 2 ст. 16 цього Декрету, застосовуються виключно Національним Банком України або за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Позивач вважає, що відповідач перевищив свої повноваження, здійснивши в акті перевірки нарахування штрафних санкцій не у відповідності з чинним законодавством України. Окрім того, позивач стверджує, що розміщення на рахунку №028 коштів в доларах США після конвертації з рахунку №015 в євро відбулось відповідно до п.п."д" п.4 та п.6 ст. 5 Декрету, а саме за наявності у товариства відповідного дозволу у вигляді індивідуальної ліцензії НБУ.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити, пояснивши, що, відповідно до п. 3.1 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про валютний контроль» від 8 лютого 2000 року № 49, санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, а органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. ДПА України розроблено Порядок застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затверджений Наказом від 4 жовтня 1999 року № 542, який чітко передбачає порядок застосування санкцій за порушення вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Оскільки позивач в порушення п.п. "д" п. 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України розмістив на рахунку №028 коштів в доларах США після конвертації з рахунку №015 в Євро за відсутності індивідуальної ліцензії НБУ, відповідач вважає, що податковим органом правомірно, з дотриманням вимог законодавства за наслідком проведеної перевірки прийнято податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2015, яким до товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" застосовано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

В період з 22.10.2015 року по 28.10.2015 року працівниками Вінницької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов індивідуальної ліцензії від 09.09.2013 №144, виданої НБУ на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України та дотримання валютного законодавства України при проведенні розрахунків по контрактах: №05/02/12-КС/Б від 18.02.2015 за період з 01.09.2015 по 30.09.2015, №04/01/15-КС/М від 15.01.2015 за період з моменту укладення по 30.09.2015.

За результатами перевірки складено акт № 2821/2203/20112362 від 09.11.2015, яким встановлено порушення:

- ст. 1 Закону України №185 94-ВР від 23.09.1994 «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями) та п.1 Постанови Правління Національного Банку України від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за експортований товар;

- пп. «д» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», в частині розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України без отримання індивідуальної ліцензії Національного Банку України (а.с. 9 - 27 ).

На підставі акту перевірки, керуючись п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та згідно з п. 2 ст. 16 розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 2 ст. 2 "Положення про валютний контроль", затвердженого Постановою Правління НБУ від 08.02.2000 №49, п. 2.1 Порядку застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства, затвердженого наказом ДПА від 4 жовтня 1999 року № 542, Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення форми " У " № від 19.11.2015, яким позивачу нараховано штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в сумі 175802,71 грн. ( а.с. 28, 27 ).

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним, звернувся до суду щодо його оскарження.

Вирішуючи питання щодо правомірності спірного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Національний банк України є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України з усіх питань, не віднесених цим Декретом до компетенції інших державних органів; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України, що передбачено п. 1.2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року N 49 (Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93).

Статтею 44 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

Відповідно до п. 1 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 Національний банк є головним органом валютного контролю, що здійснює контроль за виконанням правил регулювання валютних операцій на території України.

Відповідно до пп. «д» п.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Зокрема, індивідуальної ліцензії потребують такі операції, як розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком:

- відкриття фізичними особами - резидентами рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном;

- відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками;

- відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету;

- відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.

Порядок і терміни видачі ліцензій, перелік документів, необхідних для одержання ліцензій, а також підстави для відмови у видачі ліцензій визначаються Національним банком України ( ст.6 Декрету КМУ № 15-93).

Згідно з абз. 3 п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензій Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України - штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право на застосування санкцій передбачених статтею 16 Декрету Кабінету Міністрів України " Про систему валютного регулювання та валютного контролю " закріплене виключно за Національним банком України та за його визначенням - за підпорядкованими йому установами.

Відповідно до п. 3 Указу Президента України від 27 червня 1999 року N 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" санкції, передбачені статтею 2 цього Указу та пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", застосовуються Національним банком України до банків та інших фінансово-кредитних установ, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України. Оскарження рішень про застосування фінансових санкцій здійснюється в судовому порядку.

Пунктом 3.1 Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 № 49, визначено, що санкції, передбачені статтею 2 Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства", пунктом 2 статті 16 Декрету, застосовуються Національним банком до банків, інших фінансових установ та національного оператора поштового зв'язку, органами державної податкової служби - до інших резидентів і нерезидентів України.

Виходячи з аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що положення Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та Положення про валютний контроль, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 № 49, якими органи державної податкової служби наділено повноваженнями застосовувати до резидентів і нерезидентів України санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», не підлягають застосуванню, оскільки, врегульовуючи по-іншому питання, які вже були врегульовані законом (Декретом, виданим у межах повноважень, наданих Законом України від 18 листопада 1992 року № 2796-XII "Про тимчасове делегування Кабінету Міністрів України повноважень видавати декрети в сфері законодавчого регулювання"), Указ та Положення суперечать обмеженням, встановленим пунктом 4 Перехідних положень Конституції та необгрунтовано створюють протиріччя в правовому регулюванні відносин.

Вказана правова позиція також висловлена в Постанові Верховного суду України від 07.02.2012 в справі № 21-904а10 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Крим Інтеройл" до державної податкової інспекції в м. Керчі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень.

Згідно з частиною 1 статті 244 - 2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з встановлених фактичних обставин даної справи суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної правової позиції Верховного Суду України.

Підпункт 4.1.4 Податкового кодексу України встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи те, що п. 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» чітко визначено компетентний орган, який здійснює застосування фінансових санкцій за порушення ст.5 цього Декрету, та не передбачає множинного тлумачення своїх положень, а також те, що зазначений Декрет КМУ має силу закону, тобто вищу юридичну силу, аніж Указ Президента України та Постанова Правління НБУ, суд вважає, що застосування до спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" штрафних санкцій Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області в даному випадку не належить до її компетенції, а тому таке рішення відповідача є протиправним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в той час як відповідач, як суб"єкт владних повноважень, не надав суду достатньо беззаперечних доказів в обгрунтування обставин, на яких грунтуються його заперечення, і не довів правомірність прийняття спірного податкового повідомлення - рішення.

Враховуючи, що судом встановлено, що податкове повідомлення - рішення № від 19.11.2015 прийнято Вінницькою ОДПІ Головного управління ДФС України у Вінницькій області неправомірно, не на підставі наданих повноважень, а тому позовні вимоги щодо його скасування підлягають задоволенню, з розподілом понесених сторонами судових витрат відповідно до статті 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми " У " № від 19.11.2015, прийняте Вінницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна".

Стягнути на користь спільного українсько-іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" ( ) понесені судові витрати (судовий збір) в сумі 2637,04 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя / підпис / Заброцька Людмила Олександрівна

Згідно з оригіналом

Суддя

Секретар