Справа № 823/5352/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року справа № 823/5352/15

м. Черкаси

15 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Ліквідаційної комісії Корсунь-Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, третя особа Корсунь-Шевченківський районний відділ УМВС України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

04 грудня 2015 року до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1, в якій просить:

1) визнати протиправними і скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року про моє звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "Г" (через скорочення штатів);

2) зобов'язати Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області поновити мене на роботі, а саме на посаді начальника штабу Корсунь-Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а за відсутності такої посади призначити мене на іншу;

3) зобов'язати Ліквідаційну комісію Корсунь-Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області поновити мене на роботі, а саме на посаді начальника штабу Корсунь-Шевченківського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, а за відсутності такої посади призначити мене на іншу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її звільнення з органів внутрішніх справ є незаконним, оскільки згідно вимог пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" позивач виявила бажання проходити службу в поліції, про що повідомила 29 жовтня 2015 року в приміщенні Корсунь-Шевченківського райвідділу міліції старшого інспектора кадрового забезпечення.12 листопада 2015 року звернулася до т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції з письмовою заявою про надання письмової відповіді щодо законності звільнення, відповіді на яку не отримала. 19 листопада 2015 року, які і всі працівники Корсунь-Шевченківського РВ УМВС України в Черкаській області, позивач написала заяву на ім'я т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області про прийняття на службу до поліції, яку відправила рекомендованим листом із повідомленням.

Крім того, позивач вважає її звільнення незаконним також і тому, що на момент звільнення позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, а чинне законодавство в такому випадку допускає звільнення лише з обов'язковим працевлаштуванням.

Також позивач стверджує, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Позивач у позовній заяві просила справу розглянути без її участі.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач 1 проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ відбулося у зв'язку з виконанням вимог Закону України "Про Національну поліцію" та без порушень чинного законодавства, наказ про звільнення виданий належною посадовою особою в межах наданих повноважень.

Крім того, при ліквідації підприємств (установ, організацій) положення п. 1 ст. 40 КЗпП України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди у встановленому порядку.

Відповідач 2 та третя особа, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, заперечень проти адміністративного позову не подали, представники в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 прийнята на службу в органи внутрішніх справ 01.09.2005, що підтверджується копіє трудової книжки відповідача (а.с.16 зворотній бік).

10 жовтня 2014 року наказом Управління УМВС України в Черкаській області №335 о/с капітана міліції ОСОБА_1 призначено начальником штабу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС, з 10.10.2014, з посадовим окладом - 1000 грн та надбавкою згідно з наказом МВС України №499-2007 року за виконання особливо важливих завдань - 50%, звільнивши з посади оперуповноваженого СКР цього ж відділу (а.с.50).

Наказом Управління МВС України в Черкаській області від 14.08.2015 № 221 о/с ОСОБА_1 надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку з 14.05.2015 по 14.05.2018 (а.с.51).

Наказом Управління МВС України в Черкаській області від 06.11.2015 № 312 о/с позивачку звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п.64 «Г» (через скорочення штатів) на підставі Закону України «Про національну поліцію» (а.с.52).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Закон № 580-VIII був опублікований 06.08.2015 року в газеті "Голос України" та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 07.11.2015, крім, зокрема, пунктів 8 - 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто 07.08.2015.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Суд зауважує, що в даному випадку будь-якого обов'язку в УМВС України в Черкаській області щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення чинним законодавством не передбачено, оскільки остання попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Пункти 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачають, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Отже, Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно. Вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Як свідчать матеріали справи, заява позивача про прийняття її на службу в поліцію, датована нею 19.11.2015 (а.с.18), цією ж датою направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, тобто поза встановленим пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII строком, а посилання позивача на те, що вона виявила бажання проходити службу в поліції, про що повідомила 29 жовтня 2015 року в приміщенні Корсунь-Шевченківського райвідділу міліції старшого інспектора кадрового забезпечення, належними та допустимими доказами не підтверджені.

За таких обставин суд зазначає, що позивач у встановлений пунктом 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII строк, не виявила бажання проходити службу в поліції.

Однак суд зауважує, що приймаючи спірний наказ, управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області не врахувало положень чинного законодавства, яке регулює питання обмеження на звільнення працівників.

Так, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 580-VIII не врегульовано порядку звільнення у зв'язку із скороченням штатів осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому на підставі статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України, а саме статті 184.

Відповідно до частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пряма заборона на звільнення перелічених працівників протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб'єктивне право залишитися на роботі (крім випадків повної ліквідації підприємства) і питання про їх звільнення, якщо підприємство не ліквідовується, не може ставитися взагалі. Якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим працевлаштуванням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнена з посади начальником штабу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, при цьому позивач працевлаштована не була.

Отже, в даному випадку суд вважає, що наказ управління УМВС України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "Г" (через скорочення штатів) є протиправним.

Разом з тим, однією з позовних вимог позивача є її поновлення на посаді начальника штабу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС. Вказану вимогу суд розглядає в контексті положень ст. 49-2 та ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю України, і зазначає, що в даному випадку важливим є встановлення власника та роботодавця, який зобов'язаний та має можливість працевлаштувати незаконно звільненого позивача.

При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730, ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ (додаток 2), зокрема, як управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, так і всі районні відділи вказаного управління, та створені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції (додаток 1), зокрема, Головне управління Національної поліції в Черкаській області.

Станом на час розгляду справи управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та Корсунь-Шевченківський районний відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області не ліквідовані, а перебувають в стані припинення з 06.11.2015.

Разом з тим, згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 "Про організаційно-штатні питання" штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України визнано такими, що втратили чинність, в тому числі скасовані всі штати та скорочені всі посади органів внутрішніх справ Черкаської області.

Таким чином, суд зазначає про неможливість поновлення позивача на посаді начальника штабу Корсунь-Шевченківського РВ УМВС у зв'язку із скороченням цієї посади, а тому в задоволенні вказаної вимоги позивачеві слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 частини 1 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно вимог статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та статті 9 КАС України, де передбачено, що суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, таким є Конституція України, що відповідає принципу верховенства права, який закріплений в статті 8 Конституції України та статті 22 Конституції України, де передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно вимог частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

А відтак, на переконання суду, задля повного захисту інтересів позивача у даній справі, керуючись частиною 2 статті 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області вирішити питання щодо обов'язкового працевлаштування позивача, у зв'язку з чим позов належить задовольнити частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за п. 64 "Г" (через скорочення штатів).

Зобов'язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області вирішити питання щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_1.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 22 лютого 2016 року