Справа № 712/12414/12
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Львів № 876/4266/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Гулида Р.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника апелянта: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року в справі за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування акту, зобов'язання до вчинення дії,-

В С Т А Н О В И В:

03.07.2012 р. позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись в суд до Ужгородської міської ради, ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування рішення Ужгородської міської ради №452 від 09.04.2012 року про передачу земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у приватну власність громадянці ОСОБА_4; визнання протиправним та скасування державного акту на право приватної власності на вищевказану земельну ділянку; зобов'язання Ужгородської міської ради розглянути питання про передачу у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 з врахуванням прав всіх співвласників будинковолодіння №50-52.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянти просять суд постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

п.1 ч.2 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Крім цього, згідно ч.2 ст.4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Із змісту наведених правових норм видно, що при розгляді адміністративної справи обов'язковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як суб'єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Зміст та спрямованість правосуддя випливає із обов'язку держави по забезпеченню прав і свобод людини. Завдання будь - якого судочинства відображає його спрямованість, тобто кінцеву мету.

Разом з цим, завданням цивільного судочинства, відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин, а також справи інших правовідносин, окрім випадків, якщо розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок передачі громадянам у власність земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.

ст. 125 ЗК України передбачено, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами (ст. 126 ЗК України).

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що рішення Ужгородської міської ради XII сесії 6 скликання № 452 від 24.02.2012 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою, отримало подальшу реалізацію, оскільки на його підставі видано ОСОБА_4 державний акт на право власності на земельну ділянку та оформлено право власності у встановленому чинним законодавством України порядку.

Тобто, позивачі звернулися до суду з позовом з приводу порушеного та оспорюваного права, що виникає із цивільних правовідносин, бажаним для позивачів результатом є захист приватного інтересу, а відтак даний спір не є публічно - правовим.

Виходячи зі змісту статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а тому і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені ст. 16 ЦК України.

Отже, даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній адміністративній справі - закрити.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.203, ст.205, ст.206, ст.212, ст.254 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.02.2014 року скасувати.

Провадження у справі № 712/12414/12 за позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради, ОСОБА_4 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування акту, зобов'язання до вчинення дії - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: Р.М. Гулид

Р.М. Шавель

Ухвала складена в повному обсязі 22.02.2016 року.