Справа № П/811/2853/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р. м. Київ К/800/25622/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Іваненко Я.Л.,

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу від 23.07.2014р. №43-К «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_4.», поновлення його на вказаній посаді зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23.07.2014р. по день ухвалення рішення суду про поновлення на посаді з урахуванням індексу інфляції та моральної шкоди в розмірі 25000 грн., а також внесення до його трудової книжки запису про недійсність запису від 23.07.2014р. №12.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31.10.2014р. позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області від 23.07.2014р. №43-К «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_4.»; поновлено позивача на посаді головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області з 24.07.2014р. та стягнуто на його користь з Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.07.2014р. по 31.10.2014р. в сумі 5328,17 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з безпідставності висновків відповідача щодо порушення позивачем Присяги державного службовця, оскільки вони ґрунтуються лише на акті службового розслідування; на день звільнення, позивача не визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ст.249 Кримінального кодексу України та не притягнуто до відповідальності, не оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд прийшов до висновку про допущення позивачем, який в неробочий час 11.04.2014р., використовуючи своє службове становище, здійснював браконьєрський лов риби, порушення Присяги державного службовця, що виразилось у вчиненні ним проступку, проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке він просив залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 05.02.2013р. призначено на посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області в порядку переведення як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір, а 06.02.2013р. ним складено Присягу державного службовця.

Наказом начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області від 23.07.2014р. №43-к позивача звільнено з посади головного державного інспектора Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу» (за порушення Присяги державного службовця, передбаченої ст.17 Закону України «Про державну службу»).

Підставою для видання вказаного наказу став акт службового розслідування від 23.05.2014р., проведеного відповідно до наказу начальника Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Кіровоградській області №29-к від 14.04.2014р. та затверджений останнім 23.07.2014р.

Так, актом службового розслідування встановлено допущення позивачем проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів рибоохорони та унеможливлює подальше виконання ним свої обов'язків, внаслідок здійснення ним 11.04.2014р. в неробочий час з використання службового становища браконьєрського лову риби на острові Павлюки Кременчуцького водосховища Світловодського району Кіровоградської області, а також запропоновано припинити його державну службу, звільнивши за порушення Присяги на підставі п.6 ст.30 Закону України «Про державну службу».

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулює Закон України від 16.12.1993р. №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII), що визначає загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.

Відповідно до ст.30 Закону №3723-XII крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі, зокрема, порушення державним службовцем Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону (п.6 ч.1 ст.30 Закону №3723-XII).

Зокрема, у частині 2 статті 17 Закону №3723-XII наведено текст Присяги: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобовязання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Узвязку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обовязкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обовязків.

Тобто, порушення Присяги може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) норм.

Разом з тим, у п.6 ч.1 ст.30 Закону №3723-XII визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби у формі звільнення.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією (крайнім заходом) відповідальності державного службовця, що виходить за межі дисциплінарної відповідальності. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності повинен бути не меншим, ніж під час звільнення за вчинення дисциплінарного правопорушення, а самі обставини мають бути встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, з дотриманням строків притягнення до відповідальності шляхом припинення державної служби.

Аналогічна правова позиція наведена і в постановах Верховного Суду України, зокрема, від 21.05.2013р., 04.06.2013р., 17.09.2013р., 03.12.2013р., від 28.04.2015р. у справах відповідно №21-403а12, №21-167а13, №21-231а13, №21-379а13, №21-163а15.

Суд апеляційної інстанції, дійшовши за наслідками розгляду справи висновку про порушення позивачем Присяги державного службовця, проте, як і суд першої інстанції, питання дотримання (пропуску) відповідачем строків притягнення позивача до відповідальності не дослідив; встановлені законодавством наслідки пропуску такого строку судами також застосовані не були.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З викладеного вбачається, що рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам наведеної статті; касаційний же суд, в силу положень ст.220 КАС України, позбавлений можливості самостійно встановлювати відповідні обставини та досліджувати докази.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції у відповідності до вимог ч.2 ст.227 КАС України, згідно з якою підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді Пасічник С.С.

Іваненко Я.Л.

Кочан В.М.