Справа № 806/5193/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Житомир справа № 806/5193/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сичової О.П., суддів: Романченка Є.Ю., Семенюка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги,-

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з цим позовом де з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 04.02.2014 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення йому, як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.02.2014 йому було встановлено другу групу інвалідності, внаслідок захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зважаючи на те, що Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" йому гарантовано право на отримання грошової допомоги, вважає відмову Міністерства Оборони України у отриманні грошової допомоги не обґрунтованою та протиправною.

Позивач надав суду клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

Міністерство оборони України проти позову заперечило з підстав зазначених в запереченнях на позов та письмових поясненнях . Зокрема повідомило суд, що позивач починаючи з 1997 року по 2014 рік майже щороку проходив повторні обстеження та як наслідок третя група інвалідності йому підтверджувалась 9 разів. Вважає ,що Міністерство оборони свій обов"язок по виплаті одноразової грошової допомоги перед позивач виконало в повному обсязі , виплативши 27.05.1999 року ОСОБА_1 через страхову компанію "Оранта" 825 грн.. Вважає , що так як позивачу друга група інвалідності встановлена тільки через 17 років після встановлення 3 групи інвалідності ,то згідно п.8 Порядку відповідач правомірно відмовив позивачу. Зазначив ,що Департамент фінансів Міністерства оборони України є тим органом ,який приймає рішення про виплату одноразової допомоги.

Третя особа- ІНФОРМАЦІЯ_1 не виконав вимогу суду. Не надав для огляду особову справу ОСОБА_1 .

Враховуючи , що прибули не всі особи , які беруть участь у справі , хоча були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, потреба заслуховувати свідків чи експертів відсутня, справа розглядається у відповідності до ч.6 ст.128 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Проаналізувавши наявні у справі матеріали, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України і звільнений в запас наказом Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 17.08.1996 №0390 за станом здоров"я та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.1996 №172 виключений зі списків особового складу військової частини (копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.1996 №172( а.с.13).

У свідоцтві про хворобу військово-лікарської комісії частини 33182 від 18.06.1996 №163 встановлено, що отримана ОСОБА_1 травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в період участі у бойових діях (а.с. 14-15).

28.10.1997 Житомирською міською медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності , яка настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Житомирської міської МСЕК № 162282 від 28.10.1997 (а.с. 16).

04.06.2014 Житомирською обласною медико- соціальною експертною комісією №2 позивачу встановлено другу групу інвалідності, довічно з 04.02.2014, яка настала внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов"язку (а.с.17).

З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, ОСОБА_1 02.10.2015 звернувся до Житомирського ОВК через Житомирський об`єднаний міський військовий комісаріат з відповідною заявою та надав копії необхідних документів (а.с. 19).

Житомирський ОВК надіслав документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України. Із листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 27.10.2015 №248/3/6/2844, адресованого Житомирському ОВК вбачається, що після розгляду документів ОСОБА_1 , встановлено, що підстав для подання пропозиції Міністерству оборони України щодо призначення одноразової грошової допомоги немає (а.с. 17).

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

У відповідності до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20.12.1991 №2011- XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011- XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом № 2011-ХІІ.

В силу приписів статті 1 Закону № 2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

На час встановлення позивачу другої групи інвалідності з 04.02.2014 нормативними актами, якими врегульовано його право на отримання ним одноразової грошової допомоги є: Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону №5040-VІ від 04.07.2012 (набрав чинності з 01.01.2014) та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов"язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 :

-встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини 1 статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - З пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Частиною 2 п.3 Порядку 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже право на отримання ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 вказаного Закону не пов`язується з часом звільнення його з військової служби, а пов`язується з фактом і часом встановлення йому інвалідності як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Окрім того в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-563 а 14 проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону № 2011-XII суд застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності і дійшов висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги (постанова Верховного Суду України від 18.11.2014 року по справі № 21- 446 14 реєстраційний номер 42010789 та від 10.03.2015 року по справі № 21-563 а 14 в Єдиному Державному реєстрі судових рішень за номером 43721148).

Відповідно до ч.1 ст. 244 - 2 КАС України, висновок Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно- правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

При цьому п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції Закону від 04.07.2012 №5040-VI встановлено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов"язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

26.01.2016 позивачем отримано довідку від Національної акціонерної страхової компанії ОРАНТА про те, що 27.05.1999 йому виплачено страхове відшкодування з обов"язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України в сумі 825,00 грн.(а.с.79).

Зазначене відшкодування позивач отримав за третю групу інвалідності, яка настала внаслідок травми пов"язаної з виконанням обов"язків військової служби.

Колегія суду вважає, що рішення Міністерства оборони України від 21.10.2015 №248/3/6/2844 щодо відмови позивачу призначення йому одноразової грошової допомоги у зв"язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов"язаного з проходженням військової служби не відповідає вимогам Закону, а тому підлягає скасуванню.

Проаналізувавши положення зазначених редакцій статті 16 Закону №2011-ХІІ, зміст постанови №975 та враховуючи позовні вимоги позивача, колегія суддів вважає, що одноразова грошова допомога ОСОБА_1 має бути призначена з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій та прийнятого рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачеві, з огляду на що, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Позовні вимоги задоволити.

Визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності 2 групи з 04.02.2014 внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку;

Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання щодо призначення йому, як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. N 975 з урахуванням раніше виплаченої суми страхового відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.П. Сичова

Суддя Є.Ю.Романченко

Суддя М.М.Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 23 лютого 2015 р.