Справа № 2а-9137/10/1570
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/57231/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року у справі № 2а-9137/10/1570 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Невада» (далі - Товариство) до ДПІ, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві, Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси,

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2010 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльність ДПІ щодо не вчинення дій, спрямованих на повернення надмірно сплаченої вартості торгових патентів та стягнення надмірно сплачену вартість торгових патентів.

15 червня 2011 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ДПІ щодо не вчинення дій, спрямованих на повернення Товариству надмірно сплаченої вартості торгових патентів у розмірі 130 211,29 грн.; стягнуто з місцевого бюджету м. Києва через Головне управління Державного казначейства України у м. Києві на користь Товариства надмірно сплачену вартість торгових патентів у розмірі 130 211,29 грн.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, на виконання положень пункту 29 частини 1 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» Товариством 5 червня 2006 року була отримана ліцензія на організацію діяльності з проведення азартних ігор зі строком дії до 25 квітня 2011 року.

У зв'язку з призупиненням господарської діяльності 10 червня 2009 року Товариство звернулося до ДПІ із заявою щодо повернення переплати за патенти, які були здійснені відповідно до положень Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Мотивуючи рішення про задоволення позову, суди зазначили, що наявні у матеріалах адміністративної справи докази свідчать про виконання Товариством всіх передбачених законом дій щодо повернення надміру перерахованої плати за придбані торгові патенти на право здійснення діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу, натомість, податковим органом не виконано покладені на нього обов'язки із повернення з бюджету надміру сплачених коштів у розмірі 130 211,29 грн.

Колегія суддів вважає такі висновки судів передчасними з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України № 98/96-ВР від 23 березня 1996 року «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» (далі - Закон № 98/96-ВР), чинної на час виникнення спірних правовідносин, патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами.

Під гральним бізнесом у цьому Законі слід розуміти діяльність, пов'язану з влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (крім державних) та розіграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі.

Казино, інші гральні місця (дома) повинні займати окремі приміщення або будівлі та мати гральний зал для відвідувачів (крім гральних автоматів та більярдних столів).

Надання послуг у сфері грального бізнесу поза межами відведених на ці цілі приміщень або будівель, а також у приміщеннях, що не мають грального залу для відвідувачів, не дозволяється.

У разі коли суб'єкт підприємницької діяльності має структурні (відокремлені) підрозділи, торговий патент придбавається окремо для кожного структурного (відокремленого) підрозділу (грального місця).

Вартість торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу закріплена у частини 3 статті 5 Закону № 98/96-ВР та встановлюється у фіксованому розмірі (за рік).

Частиною 5 статті 5 Закону № 98/96-ВР також передбачено, що оплата вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу провадиться щоквартально до 15 числа місяця, що передує звітному кварталу.

Під час придбання торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу суб'єкт підприємницької діяльності вносить одноразову плату у розмірі вартості торгового патенту за 3 місяці. На суму, сплачену під час придбання торгового патенту, зменшується розмір плати за торговий патент, яка підлягає внесенню в останній квартал його дії.

Суб'єкт підприємницької діяльності може здійснити попередню оплату вартості торгового патенту на здійснення операцій з надання послуг у сфері грального бізнесу за весь термін дії торгового патенту. При цьому, суб'єкт підприємницької діяльності звільняється від обов'язків додаткового внесення вартості торгового патенту у разі, якщо прийнятими після цього актами законодавства збільшується його вартість.

Відповідно до ліцензії серії АВ №082901, виданої Товариству Міністерством Фінансів України, Товариство отримало право на організацію діяльності з проведення азартних ігор (діяльність з організації та проведення азартних ігор на гральних автоматах).

Згідно з абзацом 2 частини 3 статті 5 Закону №98/96-ВР для використання грального автомата з грошовим або майновим виграшем вартість торгового патенту на рік становить 4200 гривень.

Під час розгляду адміністративної справи суди не надали правової оцінки вимогам Товариства щодо стягнення з місцевого бюджету відповідної суми заборгованості з урахуванням положень Порядку взаємодії органів державної податкової служби України, фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів) платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України № 58/78/22 від 3 лютого 2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2005 року за № 247/10527, який діяв на час звернення Товариства з відповідною заявою до податкового органу щодо повернення переплати, а також Порядку взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України № 974/1597/499 від 21 грудня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2010 року за № 1386/18681, який набув чинності 21 січня 2011 року та врегульовує спірні правовідносини на час постановлення рішення судом.

Крім того, предметом даного адміністративного позову є повернення надміру сплаченої вартості торгових патентів, при цьому, судами не досліджувався спосіб розрахунку та сума такої переплати.

При новому розгляді адміністративної справи суду першої інстанції необхідно визначити суму, яку Товариство повинно було сплатити за торгові патенти у відповідному періоді, та різницю між такою сумою та фактично сплаченою.

Відповідно до ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, адміністративна справа направленню до суду першої інстанції для нового розгляду.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2011 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня 2013 року скасувати, адміністративну справу направити до Одеського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.