Справа № 305/1028/15-а 2-а/305/58/15
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/8306/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року в адміністративній справі № 305/1028/15-а за позовом ОСОБА_7 до Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2015 року ОСОБА_7 звернулася до Рахівського районного суду Закарпатської області із вказаним позовом, в якому зазначила, що відповідно до рішення сесії Білинської сільської ради від 23 січня 2015 року затверджено дорогу загального користування в центрі с.Білин шириною 4 м та площею 0,0359 га з під'їздом до житлових будинків НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в межі із сусідніми землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8,ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Рішенням Білинської сільської ради № 564 від 23 квітня 2015 року скасовано рішення сільської ради № 535 від 23 січня 2015 року «Про затвердження дороги загального користування в центрі с.Білин».

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути змінені чи скасовані органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином Білинська сільська рада не вправі відміняти уже виконане рішення.

Вважаючи рішення Білинської сільскої ради № 564 від 23 квітня 2015 року, яким скасовано рішення сесії № 535 від 23 січня 2015 року «Про затвердження дороги загального користування в центрі с.Білин», незаконним, позивач просила його скасувати.

Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року позов задоволено. Скасовано рішення 35 сесії 6 скликання Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 564 від 23 квітня 2015 року «Про розгляд колективних звернень гр.ОСОБА_9, мешканки АДРЕСА_1, гр.ОСОБА_4, мешканки АДРЕСА_2, гр.ОСОБА_5, мешканки АДРЕСА_3, гр.ОСОБА_8».

Не погодившись із зазначеною постановою, її оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які вважають, що дана постанова є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тому просять постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга є безпідставна і не належить до задоволення з наступних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 535 від 23 січня 2015 року затверджено дорогу загального користування в центрі с.Білин, шириною 4 м та площею 0,0359 га з під'їздом до житлових будинків НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 в межі із сусідніми землекористувачами ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Рішенням № 564 від 23 квітня 2015 року Білинська сільська рада Рахівського району Закарпатської області скасувала своє рішення № 535 від 23 січня 2015 року «Про затвердження дороги загального користування в центрі с.Білин».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством, отже відповідачем не доведена згідно ч.2 ст.71 КАС України правомірність своїх дій при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3).

Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Як встановлено судом, представник Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області Боркан В.І. під час розгляду справи в суді першої інстанції позовні вимоги визнав в судовому засіданні та не заперечив проти їхнього задоволення. Свою позицію пояснив тим, що орган місцевого самоврядування не має права скасовувати прийняте раніше рішення.

З огляду на встановлені обставини справи, зазначені норми законодавства та позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, колегія суддів приходить до переконання про підставність позовних вимог ОСОБА_7 до Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування рішення Білинської сільскої ради № 564 від 23 квітня 2015 року.

Згідно із частиною першою статті 46 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської Ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 144 Конституції України орган місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач не погоджується у спірних відносинах із рішенням суб'єкта владних повноважень.

Згідно з вимогами частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, основними критеріями відмежування справ підсудних адміністративним судам та судам загальної юрисдикції є суб'єктний склад та характер спірних правовідносин.

Тобто, обов'язковим учасником публічно-правового спору має бути суб'єкт владних повноважень, а предметом судового розгляду у адміністративному провадженні має бути публічно-правовий спір.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Аналіз положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» свідчить про те, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є суб'єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб'єкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання і в галузі земельних відносин.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України, положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень; положення пункту 1 частини першої статті 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-право-вих актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж позиція висловлена у пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 № 2 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», де зазначено, що всі спори, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів, не підлягають розгляду в порядку цивільного та господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене та те, що позовними вимогами позивача є скасування рішення органу місцевого самоврядування, то даний адміністративний позов належить розглядами в порядку адміністративного судочинства, оскільки він відноситься до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У відповідності до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи змін рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 п.1 ч.1, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 06 липня 2015 року в адміністративній справі № 305/1028/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й. Коваль

Судді В.В. Гуляк

Н.М. Судова-Хомюк

Ухвала складена у повному обсязі 22 лютого 2016 року.