Справа № 807/2889/14
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/1601/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

встановив:

У вересні 2014 року позивач КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної фінансової інспекції в Закарпатській області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо невикористання первинних документів під час проведення ревізії та складення акту № 07-810/6 від 21.03.2014 р. про результати ревізії фінансово-господарської діяльності в КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» в частині висновків про втрату КП «Водоканал м. Ужгорода» активів на суму 327970,65 грн.; 2) визнати протиправним та скасувати п. 3 вимоги відповідача № 01-13/302 від 31.03.2014 р. «Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності» в частині : - «забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.»; - провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн.».

Відповідач з позовними вимогами не погодився, подав до суду першої інстанції заперечення, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.12.2014 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.3 вимоги Державної фінансової інспекції в Закарпатській області № 01-13/302 від 31.03.2014 р. «Про усунення порушень та недоліків, виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності» в частині : - «забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.»; - провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн.». У задоволенні позовної вимоги в частині решти позовних вимог відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 31.12.2014 року частково не погодився відповідач Державної фінансової інспекції в Закарпатській області та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду винесена із неповним встановленням судом обставин у справі та неправильним застосуванням норм права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт посилається на те, що помилковим є висновок суду першої інстанції про порушення відповідачем вимог п.16 Порядку проведення інспектування органами ДФІ України, її територіальними органами від 20.04.2006 р. № 550. Зазначає апелянт, що п. 16 Порядку № 550 не врегульоване питання щодо обов'язковості посилання на первинні документи об'єкта контролю в акті ревізії, а тим більше у довідці про наявність дебіторської заборгованості, яка складається інспектором у довільній формі. Щодо відсутності документального підтвердження механізму визначення встановленої суми втрачених активів, зазначає апелянт, що інспектором дані стосовно наявності простроченої дебіторської заборгованості, бралися з бухгалтерського обліку підприємства, правдивість та обов'язковість ведення якого передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також звертає увагу апелянт на те, що акт ревізії № 07-810/6 від 21.03.2014 р. був підписаний директором та головним бухгалтером КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» без заперечень чи зауважень. Крім цього, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги як належний доказ висновки Акту комісії з перевірки стану дебіторської заборгованості за підприємством «Ізоліровщик», оскільки дана комісія була утворена зі складу працівників позивача, а відтак висновки комісії в даному випадку є односторонніми. Також зазначає апелянт, що проведений Верховним Судом України аналіз законодавчих норм, якими керуються у своїй діяльності органи Держфінінспекції, підтвердив наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 21.12.2014 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, де просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та з'явились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що таку апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в період з 30.12.2013 року по 17.03.2014 року Державною фінансовою інспекцією в Закарпатській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності в позивача КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» за період з 01.04.2011 року по 01.01.2014 року. За результатами такої ревізії складено Акт № 07-810/6 від 21.03.2014 року (а.с. 12-65 Т.1).

Зі змісту та висновків цього Акту видно, що ревізією наявності фактів простроченої дебіторської та кредиторської заборгованості з терміном позовної давності понад три роки встановлено, що станом на 01.10.2013 р. за даними бухгалтерського обліку КП «Водоканал м. Ужгорода» значиться прострочена дебіторська заборгованість з 47-ми підприємствами та організаціями на загальну суму 327970,65 грн., термін утворення якої - 2006-2011 р.р. в т.ч. по субрахунках: 361 «Розрахунки інших підприємств за послуги водопостачання та водовідведення» - 311416,06 грн.; 685 «Розрахунки з іншими дебіторами і кредиторами» - 2934,60 грн.; 377 «Інший вид діяльності» - 13619,99 грн.. Таким чином, в результаті відсутності належного контролю з боку керівника КП і не вжиття ним жодних заходів з проведення претензійно-позовної роботи за період з 01.04.2011 р. по 01.01.2014 р. щодо стягнення простроченої дебіторської заборгованості за надані послуги КП «Водоканал м. Ужгорода» втрачено активів в результаті неотримання доходів на загальну суму 327970,65 грн., що є порушенням вимог п.1, п.2 ст.193, ст.223 ГК України, ст.ст. 509, 610, 611 ЦК України.

На підставі вказаного вище Акту ревізії відповідачем складено вимогу № 01-13/302 від 31.03.2014 р. про усунення порушень та недоліків виявлених ревізією фінансово-господарської діяльності (а.с. 69-72 Т.1).

Також встановлено, що позивач оскаржує пункт 3 вказаної вимоги № 01-13/302 від 31.03.2014 р., яким зокрема вимагається : - налагодити та здійснювати постійний контроль за проведенням претензійно-позовної роботи з дебіторами з метою повного погашення останніми заборгованості за отримані послуги та недопущенням в подальшому недоотримання доходів внаслідок пропуску строків позовної давності та забезпечити надходження (в т.ч. в судовому порядку) недоотриманих доходів за надані послуги в сумі 327970,65 грн.; - провести претензійно-позовну роботу із підприємствами щодо відшкодування дебіторської заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення на суму 327970,65 грн..

Суд апеляційної інстанції враховує, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.12.2014 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо невикористання первинних документів під час проведення ревізії, позивачем не оскаржується.

Відносно постанови суду першої інстанції від 31.12.2014 року в частині задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування п. 3 вимоги відповідача № 01-13/302 від 31.03.2014 р., то суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про підставність такої позовної вимоги, з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 ст.10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно пункту 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

Виходячи з наведеного, у органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

З матеріалів справи видно, що відповідачем пред'явлені вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх стягнення.

Оскільки, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість відшкодування перевіряє суд, який розглядає такий позов.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 року у справах № 21-40а14 та № 21-63а14, від 27.01.2015 року у справі № 21-436а14, від 17.02.2015 року у справі № 21-4а15.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому, враховуючи вимоги КАС України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із аналізу наведених положень видно, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, оскільки, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість відшкодування перевіряє суд, який розглядає такий позов. При цьому, оскаржувані в межах даної справи вимоги можуть бути виконані підконтрольною установою добровільно, однак самі по собі вони не є підставою для примусового стягнення зазначених в ній суми, тобто не породжують для позивача безпосередньо відповідного обов'язку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 3 вимоги відповідача № 01-13/302 від 31.03.2014 р..

З врахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, постанова суду в цій частині винесена з порушенням норм матеріального права, а тому оскаржену постанову суду від 31.12.2014 року слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної фінансової інспекції в Закарпатській області - задоволити.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Державної фінансової інспекції в Закарпатській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.02.2016 року.