Справа № 813/4796/15
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

813/4796/15

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

19 лютого 2016 року м. Київ К/800/4064/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Розваляєва Т.С., перевіривши на предмет відповідності вимогам закону касаційну скаргу Українсько-польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі за позовом Українсько-польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» до Львівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови,

в с т а н о в и в :

Українсько-польське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» звернулось до суду з позовною заявою до Львівської митниці ДФС, у якій просило:

скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 19 вересня 2013 року №209000003/2013/900096/2;

скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 27 вересня 2013 року №209000003/2013/900101/2;

скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04 листопада 2013 року №20900003/2013/900110/2;

скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 18 листопада 2013 року №209000003/2013/900115/2;

скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 10 грудня 2013 року №209000003/2013/900118/2;

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року, позовну заяву залишено без розгляду на підставі статей 99, 100 КАС України у зв’язку з пропуском позивачем строку звернення до суду та відсутністю підстав для його поновлення.

Судами встановлено, що з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості від 19 вересня 2013 року №209000003/2013/900096/2, від 27 вересня 2013 року №209000003/2013/900101/2, від 04 листопада 2013 року №209000003/2013/900110/2, від 18 листопада 2013 року №20900003/2013/900115/2, від 10 грудня 2013 року №209000003/2013/900118/2 та відповідних карток відмови вбачається, що про прийнятті рішення позивач дізнався 19 вересня 2013 року, 27 вересня 2013 року, 04 листопада 2013 року, 18 листопада 2013 року та 10 грудня 2013 року відповідно.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про оскарження вищевказаних рішень відповідача та карток відмови 28 серпня 2015 року, позивачем пропущено установлений законом шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, а будь-яких доказів поважності причин пропуску такого строку позивачем не надано.

Також суди зазначили, що спеціальні строки для оскарження рішень контролюючих органів, закріплені в статті 102 Податкового кодексу України, до спірних відносин застосуванню не підлягають.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду та ухвалою апеляційного суду про залишення його без змін, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій ставить питання про скасування таких рішень та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини п’ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що, на думку заявника, строк звернення до суду з вимогою щодо протиправності спірних рішень митного органу, як контролюючого органу в розумінні Податкового кодексу України, становить 1095 днів з моменту, коли особа отримала відповідне рішення.

Пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України встановлює, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, за приписами підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 названого Кодексу грошове зобов'язання платника податків – сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Із системного аналізу процитованих норм Податкового кодексу України вбачається, що ними врегульовано питання застосування спеціальних строків давності визначення податкових зобов'язань. Такі строки можуть застосовуватись у випадку, коли суб’єктом звернення є платник податку і стосується воно оскарження рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов’язання.

Однак, рішення митного органу про коригування митної вартості, а так само й картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, за своєю суттю не є рішеннями контролюючого органу про нарахування грошового зобов’язання.

Отже, виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, ця касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які би дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини п’ятої статті 214 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Українсько-польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2016 року у справі за позовом Українсько-польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» до Львівської митниці ДФС про скасування рішень та карток відмови.

Суддя Т.С. Розваляєва