Справа № 821/3844/15-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3844/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю представників: позивача - Довбенка О.В., відповідача - Руденко Г.Ю., Хуснутдінової Н.Ч.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" (далі-позивач, ТОВ "Група компаній "Содружество", Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (далі-відповідач, Херсонська ОДПІ, Інспекція), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.07.2015 р. форми "У" №, яким позивачу нараховано пеню в розмірі 83701,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючим органом в період з 09.07.2015 р. по 13.07.2015 р. була проведена позапланова документальна виїзна перевірка ТОВ "Група компаній "Содружество" з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 28.12.014 р. №ZS-SA/EUR-15, укладеного з нерезидентом ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama) за період з 28.12.2014 р. по 09.07.2015 р., за результатами якої складено акт та прийнято спірне податкове повідомлення-рішення. Вказане рішення ґрунтується на висновку контролюючого органу про порушення ТОВ "Група компаній "Содружество" вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме валютна виручка в сумі 303020,88 грн. по вищевказаному зовнішньоекономічному контракту надійшла на валютний рахунок позивача з порушенням термінів розрахунків (90 днів). Вказане рішення позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Як вказує позивач, Інспекцією при оформленні результатів перевірки порушено вимоги Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984, Методичних рекомендацій щодо оформлення акта (довідки) про результати планової/позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 11.09.2008р. №584, так як виявлені, на думку відповідача порушення не належним чином відображені в акті перевірки, тому викладені в ньому висновки про відповідні порушення є непослідовними, конкретно не визначеними та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Таку свою позицію позивач мотивує тим, що за змістом акту виявлено порушення строку зарахування валютної виручки, передбаченого ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Однак ст.1 вказаного Закону містить лише один строк для зарахування валютної виручки - 180 днів, який позивачем не порушений. Насправді ж відповідно до положень ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" постановами Національного банку України від 20.11.2014р. №734, від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160 були встановлені інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті, а саме дійсно 90 днів. Однак відповідач своїх висновків про порушення позивачем строків зарахування валютної виручки, встановлених саме Національним банком України, в акті не виклав, пославшись лише на положення ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". У зв'язку з цим позивач вважає, що оскільки установлений ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" 180-ти денний строк зарахування валютної виручки ним не порушено, а відповідач не встановив порушень інших строків, які встановлені такими підзаконними нормативними актами, як зазначені вище постанови Національного банку України, то нарахування пені оскарженим податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Крім того, позивач вказує на неповне встановлення Інспекцією обставин вчинення порушення. Так, позивач посилається на те, що в силу діючого законодавства валютна виручка, яка надійшла від іноземного контрагента, спочатку зараховується на розподільчий рахунок уповноваженого банку та не раніше наступного дня зараховується на поточний рахунок Товариства. Отже позивач вважає протиправним нарахування відповідачем пені за ті дні, коли власні кошти Товариства у вигляді валютної виручки вже надійшли в Україну, але без його волі знаходились на розподільчому рахунку уповноваженого банку, який виконував тим самим вимоги підзаконних нормативних та розпорядчих актів щодо обов'язкового продажу частини валютної виручки на міжбанківському валютному ринку України.

Посилаючись на усе вищевикладене як на підставу для визнання протиправним оскарженого податкового повідомлення-рішення, позивач просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у ньому.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на відповідність дій та рішень контролюючого органу вимогам чинного законодавства України. Просили відмовити в задоволенні позову, мотивуючи його необґрунтованість тим, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував відображений в акті перевірки висновок про порушення позивачем Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Так, позивачем та його контрагентом порушено строк розрахунків за операціями з експорту меду натурального бджолиного, який було експортовано відповідно до умов зовнішньоекономічного контракту від 28.12.014 р. №ZS-SA/EUR-15, укладеного з нерезидентом ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama) та додатків до нього. Загальна сума контракту -3300000,00 Євро, умови оплату - 100% оплата протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару. Однак, як зазначено в акті перевірки, оплата за вказану продукцію надійшла на розподільчий рахунок та була зарахована на поточний валютний рахунок на загальну суму 2012389,42 Євро, в тому числі з порушенням встановленого законодавством строку (90 днів) у загальній сумі 303020,88 Євро. Таким чином, представники відповідачів вважають оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, а позов необґрунтованим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Содружество" зареєстровано Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 08.04.1994 року та перебуває на обліку в контролюючих органах як платник податків.

На підставі направлення від 09.07.2015р. №566/21-03-22-03, виданого ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області, правонаступником якого є відповідач, посадовою особою контролюючого органу в період з 09.07.2015р. по 13.07.2015р. проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства по зовнішньоекономічному контракту від 28.12.2014р. №ZS-SA/EUR-15, укладеного з нерезидентом ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama) за період з 28.12.2014р. по 09.07.2015р., за результатами якої складено акт від 13.07.2015 р. №164/21-03-22-03/14121018, в якому зафіксоване порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме валютна виручка в сумі 303020,88 грн. по вищевказаному зовнішньоекономічному контракту надійшла на валютний рахунок позивача з порушенням термінів розрахунків (90 днів).

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.07.2015 р. № на суму 83701,03 грн., правомірність якого є предметом спору у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994р. №185/94-ВР (далі - Закон №185/94-В), виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

При цьому частиною 3 статті 1 Закону №185/94-В визначено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Цій правовій нормі кореспондують положення ст.ст. 25, 56 Закону України "Про Національний банк України" від 20.05.1999р. №679-ХІV, відповідно до яких основними економічними засобами і методами грошово-кредитної політики Національного банку України є регулювання обсягу грошової маси через регулювання імпорту та експорту капіталу; запровадження на строк до шести місяців вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті; зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб; нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку, вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Частиною першою статті 4 Закону №185/94-В (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Аналіз наведених норм свідчить, що за операціями у сфері зовнішньоекономічної діяльності виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів або конкретної кількості днів строку, окремо встановленого Національним банком України у відповідній постанові, з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а у разі порушення вказаних строків резиденти зобов'язані нести відповідальність, передбачену статтею 4 Закону №185/94-ВР.

Слід також врахувати, що постановами Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160 установлені інші, ніж у ст.1 Закону №185/94-ВР, строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, а саме 90 днів.

Вказані постанови Правління Національного банку України діяли відповідно у період з 03.12.2014р. до 03.03.2015р. включно та з 04.03.2015р. до 03.06.2015р. включно.

Таким чином, у вказаний період розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону №185/94-ВР, повинні були здійснюватись у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Як видно з матеріалів справи, 28.12.2014р. між ТОВ "Група компаній "Содружество" як продавцем та ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama) як покупцем укладено зовнішньоекономічний контракт №ZС-SA/EUR-15, який в акті документальної позапланової виїзної перевірки від 13.07.2015 р. №164/21-03-22-03/14121018 та у позовній заяві помилково зазначений як "№ZS-SA/EUR-15".

За умовами контракту продавець зобов'язується передати у власність покупця товар мед натуральний бджолиний, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його у відповідності з умовами контракту. Кількість товару зазначається у додатках до контракту, які укладаються на кожну партію товару. Валюта контракту - Євро (EUR), ціна товару оговорюється в додатках до контракту, загальна вартість контракту становить 3 300 000,00 Євро. Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом банківського переводу суми грошових коштів, відповідно загальній вартості поставленого товару на протязі 30 календарних днів з моменту відвантаження товару; датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на рахунок продавця (п.п. 1.1, 2.2, 3.1, 3.2, 6.1, 6.2 Контракту).

На виконання контракту позивачем згідно із вантажними митними деклараціями відвантажено покупцю ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama) у період з 12.01.2015р. по 09.07.2015р. меду натурального бджолиного на загальну суму 2 772 233,40 Євро, або в еквіваленті на 69 981 764,26 грн.

Покупцем на виконання контракту, зокрема, сплачено грошові кошти: 17.02.2015р. згідно платіжного доручення FAAS00 на суму 56 000,00 Євро; 06.04.2015р. згідно платіжного доручення FAAS0 на суму 430 000,00 Євро; 19.05.2015р. згідно платіжного доручення FAAS0 на суму 400 000,00 Євро; 20.05.2015р. згідно платіжного доручення FAAS0 на суму 100 000,00 Євро; 21.05.2015р. згідно платіжного доручення FAAS0 на суму 430 000,00 Євро; 02.06.2015р. згідно платіжного доручення FAAS0 на суму 300 000,00 Євро; 04.06.2015р. згідно платіжного доручення 6816 на суму 296 389,42 Євро.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що оплата за товар, відвантажений згідно вантажно-митних декларацій №508050000/2015/004562 від 12.02.2015р. на суму 42 056,56 Євро, №508050000/2015/004565 від 12.02.2015р. на суму 42 200,44 Євро, №508050000/2015/004567 від 12.02.2015р. на суму 41 951,92 Євро, №508050000/2015/004562 від 12.02.2015р. на суму 42 056,56 Євро, №508050000/2015/004753 від 13.02.2015р. на суму 43 726,44 Євро, №508050000/2015/005029 від 16.02.2015р. на суму 44 882,20 Євро, №508050000/2015/005032 від 16.02.2015р. на суму 44 613,80 Євро, №508050000/2015/005214 від 17.02.2015р. на суму 43 669,76 Євро, мала здійснюватись у наступні граничні строки надходження валютної виручки, які становили, відповідно 13.05.2015р., 14.05.2015р., 17.05.2015р. та 18.05.2015р.

Однак судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що оплата за відвантажений товар згідно вказаних вище вантажно-митних декларацій надійшла на поточний рахунок позивача лише 19.05.2015р., тобто з порушенням установленого постановами Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160 строку у 90 днів.

Так, станом на 13.05.2015р. позивачем поставлено товару на загальну суму 612 128,74 Євро, зокрема і за вантажно-митними деклараціями №508050000/2015/004562 від 12.02.2015р. на суму 42 056,56 Євро, №508050000/2015/004565 від 12.02.2015р. на суму 42 200,44 Євро, №508050000/2015/004567 від 12.02.2015р. на суму 41 951,92 Євро, №508050000/2015/004562 від 12.02.2015р. на суму 42 056,56 Євро, в той час було оплачено покупцем товари на суму 486 000,00 Євро, а отже залишилась не зарахованою на поточні рахунки позивача валютна виручка в сумі 126 128,74 Євро, прострочено 6 днів.

Станом на 14.05.2015р. не надійшла на поточні рахунки позивача валютна виручка за вантажно-митною декларацією №508050000/2015/004753 від 13.02.2015р. на суму 43 726,44 Євро, прострочено 5 днів.

Станом на 17.05.2015р. не надійшла на поточні рахунки позивача валютна виручка за вантажно-митними деклараціями №508050000/2015/005029 від 16.02.2015р. на суму 44 882,20 Євро та №508050000/2015/005032 від 16.02.2015р. на суму 44 613,80 Євро, прострочено 2 дні.

Станом на 18.05.2015р. не надійшла на поточні рахунки позивача валютна виручка за вантажно-митною декларацією №508050000/2015/005214 від 17.02.2015р. на суму 43 669,76 Євро, прострочено 1 день.

При цьому, як вже зазначалось, валютна виручка за поставлені товари зарахована на поточні рахунки позивача уповноваженим банком 19.05.2015р.

Аналогічні обставини були установлені і відповідачем в ході документальної позапланової виїзної перевірки, оформленої актом від 13.07.2015р. №164/21-03-22-03/14121018.

Слід відзначити, що обставин щодо дати зарахування валютної виручки саме на поточний рахунок ТОВ "Група компаній "Содружество" сторони не спростували.

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону №185/94-ВР органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Враховуючи наведене, суд вважає правомірним нарахування позивачу пені оскарженим податковим повідомленням-рішенням, оскільки воно прийнято на підставі установлених відповідачем обставин надходження валютної виручки за контрактом від 28.12.2014р. №ZС-SA/EUR-15 з порушенням граничних строків її надходження, встановлених законодавством (90 календарних днів з дня митного оформлення), що є підставою для застосування до позивача відповідальності, передбаченої статтею 4 Закону №185/94-ВР.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача, якими він обґрунтовує протиправність оскарженого податкового повідомлення-рішення, з наступних підстав.

Щодо доводів про протиправність нарахування відповідачем пені за ті дні, коли власні кошти Товариства у вигляді валютної виручки вже надійшли в Україну, але без його волі знаходились на розподільчому рахунку уповноваженого банку.

З наявних матеріалів справи вбачається, що валютна виручка в сумі 400 000,00 Євро надійшла в Україну на розподільчий рахунок в уповноваженому банку ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 18.05.2015р., однак зарахована на поточний рахунок ТОВ "Група компаній "Содружество" 19.05.2015р.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на положення ст. 387 Господарського кодексу України, п.п. 5.1 - 5.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. №492 і зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 17.12.2003р. за №1172/8493, п.п. 2 постанов Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160, відповідно до яких:

- суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності після сплати передбачених законом податків та зборів (обов'язкових платежів) самостійно розпоряджаються валютною виручкою від проведених ними операцій, крім випадків запровадження Національним банком України вимоги щодо обов'язкового продажу частини надходжень в іноземній валюті;

- на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб - резидентів виключно через розподільні рахунки зараховуються кошти, які перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами);

- установлено вимогу щодо обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті із-за кордону на користь юридичних осіб, які не є уповноваженими банками, фізичних осіб - підприємців, іноземних представництв (крім офіційних представництв), на рахунки, відкриті в уповноважених банках для ведення спільної діяльності без створення юридичної особи, а також надходжень в іноземній валюті на рахунки резидентів, відкриті за межами України на підставі індивідуальних ліцензій Національного банку України - у розмірі 75 відсотків, решта надходжень в іноземній валюті залишається в розпорядженні резидентів та нерезидентів і використовується ними відповідно до правил валютного регулювання;

- зобов'язано уповноважені банки попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 "Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання" (далі - розподільчий рахунок) та здійснювати обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті без доручення клієнта та виключно наступного робочого дня після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.

Таким чином, в межах чинного на час виникнення спірних відносин правового регулювання зарахування валютної виручки на поточні рахунки резидентів здійснюється виключно на наступний робочий день після попереднього зарахування валюти на розподільчий рахунок уповноваженого банку та обов'язкового продажу на міжбанківському валютному ринку України надходжень в іноземній валюті у розмірі 75 відсотків.

В той же час, правова конструкція статті 4 Закону №185/94-В, яка установлює відповідальність за порушення порядку і строків здійснення розрахунків в іноземній валюті у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не передбачає звільнення від відповідальності або пом'якшення відповідальності суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів у разі застосування інакшого правового регулювання у вигляді запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті, зміни строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів й порядку використання рахунків у національній та іноземних валютах.

Відповідно до статті 4 Закону №185/94-В підставою для відповідальності резидентів є порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону.

У даному випадку згідно із статтею 1 Закону №185/94-В та з урахуванням постанов Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160 таким строком є 90 днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується.

Крім того, позивач відповідно до Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16 квітня 1991 року №959-XII (далі - Закон №959-XII) є суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності, одним з видів якої згідно зі статтею 4 цього Закону є експорт.

За змістом абзацу 10 статті 1 Закону №959-XII та абзацу другого підпункту 1.1 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Національного банку України від 24 березня 1999 року №136, експорт - це продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів.

При цьому моментом здійснення експорту відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону №959-XII є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується, від продавця до покупця.

Таким чином, моментом вчинення експортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2, 4 Закону №185/94-ВР є момент фактичного перетину експортованим товаром митного кордону України.

З цього моменту відліковується 90 днів на здійснення розрахунку в іноземній валюті за зовнішньоекономічним контрактом, а саме для зарахування на валютні рахунки резидентів в уповноважених банках.

Відповідно до 2.3 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 24.03.1999р. №136 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.05.1999р. за №338/3631 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банк знімає експортну операцію резидента з контролю після зарахування виручки за цією операцією на поточний рахунок останнього.

Враховуючи наведене та визначений Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004р. №280 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за №919/9518) правовий статус розподільчого рахунку як суто технічного, призначеного для здійснення обліку коштів, що підлягають розподілу або додатковому попередньому контролю, у тому числі сум коштів в іноземній валюті, що підлягають обов'язковому продажу, суд вважає, що для цілей ст.1 Закону №185/94-В зарахування валютної виручки на валютний рахунок резидента вважається завершеною в момент зарахування такої виручки не на розподільчий, а саме на поточний рахунок резидента.

З огляду на установлені обставини зарахування валютної виручки на поточний рахунок позивача з порушенням установленого діючим законодавством строку у 90 днів, суд не вбачає підстав для висновку про відсутність порушення, передбаченого статтю 4 Закону №185/94-В.

Також слід звернути увагу на те, що Законом №185/94-В у статтях 4, 6 визначений вичерпний перелік умов, які виключають або відтерміновують застосування до резидентів відповідальності, передбаченої статтею 4 вказаного Закону чи змінюють її межі.

Такими умовами є: прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами; продовження центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку згідно наданого ним висновку зазначених у статтях 1 і 2 Закону №185/94-В або встановлених Національним банком України строків; виникнення форс-мажорних обставин; визначення конкретних експортно-імпортних операцій з виготовлення (розробки) агрегатів, систем космічних ракетних комплексів (космічних ракет-носіїв), космічних апаратів, наземного сегмента космічних систем та їх агрегатів, систем і комплектуючих, а також з розробки, виробництва, переобладнання, ремонту, модифікації, технічного обслуговування авіаційної техніки та авіаційних двигунів, для яких установлюється інший строк розрахунків у 500 календарних днів; виключення з-під дії вимог щодо строків розрахунків за експортно-імпортними операціями інвестора (представництва іноземного інвестора на території України) за угодою про розподіл продукції, які здійснюються для потреб такої угоди.

Жодної з перелічених умов в даному випадку не існує, доказі протилежного до суду не надано.

Враховуючи наведене, безпідставними є доводи позивача про протиправність нарахування відповідачем пені за ті дні, коли власні кошти Товариства у вигляді валютної виручки вже надійшли в Україну, але без його волі знаходились на розподільчому рахунку в уповноваженому банку.

Щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яке мотивовано допущеними відповідачем порушеннями Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010р. №984, Методичних рекомендацій щодо оформлення акта (довідки) про результати планової/позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 11.09.2008р. №584 при викладенні в акті перевірки висновків про недотримання строків зарахування валютної виручки.

Як вказує позивач, у акті перевірки зазначено про порушення ним 90-денного строку, визначеного статтею 1 Закону №185/94-В, однак ця правова норма містить лише один строк, який становить 180 днів, а 90 денний строк установлений нормативними актами Національного банку України відповідно до статей 1, 2 Закону №185/94-В.

Оскільки саме установлений статтею 1 Закону №185/94-В строк у 180 днів позивачем не був порушений, а висновків конкретно про порушення ним установлених Національним банком України строків акт не містить, то на його думку застосування Інспекцією відповідальності, передбаченої статтею 4 вказаного Закону, є протиправним.

Оцінюючи ці доводи, суд враховує, що акт документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства від 13.07.2015 р. №164/21-03-22-03/14121018 містить висновок про порушення вимог ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" із змінами і доповненнями, а саме валютна виручка в сумі 303020,88 грн. по зовнішньоекономічному контракту від 28.12.014 р. №ZС-SA/EUR-15, укладеного з нерезидентом ZINOVEN CAPITAL S.A. (Panama), надійшла на валютний рахунок позивача з порушенням термінів розрахунків (90 днів). При цьому конкретних посилань на прийняті відповідно до статей 1, 2 Закону №185/94-В постанови Правління Національного банку України, якими встановлені відмінні від зазначених у статті 1 цього Закону строки зарахування валютної виручки, акт дійсно не містить.

Однак стаття 1 Закону №185/94-ВР, окрім установлення конкретного строку у 180 днів, містить також і відсилочну норму до положень інших нормативних актів, якими можуть встановлюватись строки розрахунків за операціями в іноземній валюті, відмінні від вищевказаного. Саме такими нормативними актами є постанови Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160, якими установлений скорочений строк зарахування валютної виручки на валютний рахунок резидента - 90 днів.

Під час судового розгляду представники відповідача пояснили, що в ході перевірки було встановлено порушення позивачем строку зарахування валютної виручки, передбаченого постановою Правління Національного банку України від 03.03.2015р. №160 і саме це порушення було підставою для нарахування позивачу пені оскарженим податковим повідомленням-рішенням.

Тому суд вважає, що хоча формально акт перевірки повинен був містити висновок про порушення позивачем строку, установленого поряд із статтею 1 Закону №185/94-ВР також і постановами Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160, проте його безпосередня відсутність в акті не робить протиправним загальний висновок відповідача про вчинення Товариством передбаченого статтею 4 Закону №185/94-ВР правопорушення, з огляду на те, що в ході перевірки встановлювались конкретно обставини дотримання позивачем строків, фактично установлених згаданими постановами Національного банку України.

У той же час в ході розгляду даної справи судом також виявлено порушення позивачем строку у 90 днів, встановленого постановами Правління Національного банку України від 01.12.2014р. №758 та від 03.03.2015р. №160.

З урахуванням викладеного суд вважає, що допущення відповідачем формальних (технічних) помилок при оформленні акту перевірки за умови належного установлення та підтвердження обставин вчиненого в дійсності порушення не може бути підставою для визнання протиправним і скасування рішення, яким застосована відповідальність за таке порушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, виходячи з належним чином установлених обставин допущення позивачем порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 4 Закону №185/94-ВР.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22 лютого 2016 р.

Суддя Пекний А.С.

кат. 9.2.1