Справа № 336/7236/15-а
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

2-а/336/7236/2015

336/4/16а

м. Запоріжжя 23 лютого 2016 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Чернишової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, третя особа фізична особа підприємець ОСОБА_2, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду вищевказаний позов, за яким зазначила, що постановою відповідача від 28.09.2015 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП та на неї було накладено штраф.

Позивач зазначає, що вказаного правопорушення вона не вчинювала, просить скасувати винесену постанову.

В судовому засіданні позивач та її представник наполягли на предявленому позові, а третя особа ФОП ОСОБА_2 його підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив на позов, зазначаючи на те, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а винуватість позивача знайшла своє підтвердження під час розгляду справи про адміністративне правопорушення дослідженими доказами, в т.ч. і відповідним протоколом.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

З дослідженої судом оскаржуваної постанови відповідача від 28.09.2015 року вбачається, що 15.09.2015 року о 19-11 год. в магазині по вул. Шевченка, 118-а в м. Запоріжжі був виявлений факт продажу позивачем слабоалкогольного напою «Шейк» у скляній тарі та 20 цигарок з фільтром у запакованій пачці ОСОБА_3, який не досяг 18 років.

Такою постановою відповідачем на позивача було накладено 510 гривень штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КУпАП.

Аналогічні обставини правопорушення викладені і у протоколі про адміністративне правопорушення позивача від 15.09.2015 року.

Частина 2 ст. 156 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами в приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування, як таких, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами заборонена, а так само торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями або тютюновими виробами через торгові автомати чи неповнолітніми особами, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв або тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар).

Частиною 2 ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Проте оскаржувана постанова переліченим вимогам не відповідає, оскільки в ній не викладено опису обставин, установлених при розгляді справи вона лише містить посилання на виявлений факт продажу позивачем слабоалкогольного напою та пачки цигарок особі, яка не досягла 18 років.

Натомість, порушення правил торгівлі слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами саме працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування у вказаній постанові не знайшло свого відображення.

Вказане цілком відповідає і протоколу про адміністративне правопорушення позивача від 28.09.2015 року.

Зважаючи на таку суттєву невідповідність протоколу вимогам Закону, не переходячи до розгляду справи по суті, відповідач повинен був повернути такий протокол особі, що його склала, для усунення виявлених недоліків.

Натомість, цього зроблено не було, і справа, заведена на підставі названого протоколу, була розглянута відповідачем по суті.

Частиною 3 статті 153 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" передбачено право продавця алкогольних напоїв або тютюнових виробів вимагати у покупця, який купує алкогольні напої або тютюнові вироби, документ, що засвідчує його вік, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку, тобто, не у кожного покупця, а тільки якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У даному випадку має місце субєктивний фактор визначення продавцем віку покупця, який купує алкогольні напої або тютюнові вироби, і вже на підставі того, чи виник у продавця сумнів, що покупець, який купує алкогольні напої або тютюнові вироби, досяг 18-річного віку, вимагати у нього документ, що засвідчує його вік.

Згідно з ч.3 ст2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1, п.4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В протоколі про адміністративне правопорушення позивача від 15.09.2015 року зазначено лише про продаж позивачем тютюнових виробів та слабоалкогольного напою особі, яка не досягла 18 років.

Відповідачем не подано суду доказів про відібрання пояснень у продавця, чому у неї не виникло сумнівів щодо досягнення покупцем 18-річного віку, і вона не вимагала у покупця документу, що засвідчує його вік.

Відповідачем не подано інших доказів того, що у даному випадку вигляд, поведінка, тощо, покупця викликали сумнів, що він не досяг 18 років, і продавець не тільки мала право, а й була зобовязана у покупця, який купує алкогольні напої або тютюнові вироби, вимагати документ, що засвідчує його вік.

Відповідач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували наведені ним доводи та обґрунтували правомірність і підставність прийняття оспореного рішення.

Більш того, позивач суду зазначала, що у неї не було сумнівів щодо досягнення ОСОБА_4 18-річного віку, оскільки він був одягнутий у камуфляжний одяг, а його обличчя було вкрито щетиною.

При цьому допитаний в якості свідка сам ОСОБА_4 підтвердив суду, що на ньому дійсно були камуфляжні брюки, а голився він за пару днів до того, що сталося, а допитані свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у судовому засіданні своїми показаннями не спростували вказаних позивачем обставин.

Суд вважає необхідним відмітити, що, як свідчать матеріали справи, на час перевірки ОСОБА_4 вже було 17 років та 5 місяців, але на зовні він виглядить старше, через що у продавця і не виникло підозри у його неповнолітті, тому покладати на продавця вину стосовно того, що вона не змогла розпізнати вік людини з різницею у близько півроку, неможливо.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу, суд приходить до висновку про те, що позов в частині оскарження рішення відповідача є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Проте, беручи до уваги положення ст. 218 КУпАП, суд вважає, що вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не підлягають задоволенню, оскільки суд не уповноважений приймати таке рішення по суті справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 11, 17-19, 69-72, 87-94, 99, 100, 102, 128, 158-163, 167, 186, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову № 120 від 28.09.2015 року по справі про адміністративне правопорушення, видану адміністративною комісією районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачене ст. 156 ч.2 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя П.В. Зарютін

23.02.16