Справа № 820/18291/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/18047/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі № 820/18291/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Казкова Кава" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області,

про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю „Казкова Кава" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2015 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2015 скасовано частково, прийнято нове рішення, зобов'язано Державну податкову інспекцію у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області врахувати у картках обліку позивача по податку на додану вартість оплату цього податку позивачем в розмірі 120000 грн. (платіжне доручення № 768 від 28.02.2014), в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідач звернувся із касаційною скаргою про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В скарзі просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції залишивши в силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у позивача згідно карток особових рахунків ІС "Податковий блок" обліковується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 42326 грн., який виник в результаті несплати самостійно задекларованих позивачем сум у податкових деклараціях.

28.02.2014 позивачем до ПАТ „Реал Банк" було подано платіжне доручення № 768 на перерахування податку на додану вартість за січень 2014 року у розмірі 120000 грн.

Вказане платіжне доручення було прийнято банком 28.02.2014, проте зазначені грошові кошти до держбюджету перераховані не були у зв'язку із запровадженням в банку тимчасової адміністрації.

У позивача виник податковий борг в сумі 690 грн., на який відповідачем було сформовано та направлено позивачу податкову вимогу № 2427-25 від 14.08.2014 на суму 690 грн., лист № 13233/10/20-30-25-01-19 щодо виділення майна у податкову заставу, проте відповіді на зазначений лист відповідачем отримано не було і тому податкова застава не реєструвалась.

Згідно з електронним реєстром розрахункових документів органів Державної казначейської служби України кошти у розмірі 120000 грн. відповідно до платіжного доручення № 768 від 28.02.2014 до бюджету на розрахунковий рахунок № 003 за кодом бюджетної класифікації 14010100 від ТОВ „Казкова Кава" не надходили у зв'язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Згідно п. 129.7 ст. 129 Податкового Кодексу України не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Наведені законодавчі приписи дозволяють зробити висновок про те, що конституційний обов'язок платника зі сплати податків слід вважати виконаним з часу подання до обслуговуючого банку платіжного доручення на перерахування до бюджетної системи України на відповідний рахунок Державного казначейства грошових коштів з рахунку платника у банку за наявності у нього достатнього грошового залишку на день платежу.

При цьому платник не несе відповідальності за дії банківських та кредитних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі сплати та перерахування податків до бюджету.

Тобто, за наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов'язок зі сплати відповідної суми податкового зобов'язання слід визнати виконаним незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.

Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належне виконання відповідачем податкового обов'язку зі перерахування податку на додану вартість за січень 2014 року, оскільки з'ясував причини, за яких відповідні кошти не надійшли до бюджету у встановлений строк (запровадження тимчасової адміністрації в банку), встановив наявність достатнього залишку на рахунку позивача у день подання платіжного доручення та дотримання ним умов для здійснення банківського платежу.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.