Справа № 343/1955/15а,2а/0343/206/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 876/11693/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Долинської міської ради Івано-Франківської області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову адміністративної комісії № 25/15 від 07.09.2015 по справі про адміністративне правопорушення, якою його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 цього Кодексу за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.10.2015 в задоволені адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив ОСОБА_1 Апеляційну скаргу мотивує тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради народних депутатів № 543 від 13.05.1994 та рішення Долинської міської ради № 773-20/2007 від 20.21.2007 він має право на користування земельною ділянкою для розширення заїзду до будинку, яка відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» не є елементом благоустрою. Тому оскаржувана ним постанова підлягає скасуванню. У зв'язку із цим просить скасувати постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.10.2015 та прийняти нову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 14.08.2015 начальником відділу інспекції міської ради Поповичем О.В. складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого гр.ОСОБА_1 здійснює самовільне будівництво огорожі без відповідного дозволу виконавчого комітету міської ради за межами належної йому земельної ділянки, що є порушенням вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п.2.17.4 розділу 2 «Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Долина».

07.09.2015 адміністративною комісією у складі її голови Жовнір І.М., заступника Михнич Р.В., секретаря Федор М.М., членів комісії ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за результатами розгляду протоколу, було винесено постанову № 25/15, якою гр. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Відмовляючи в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що протягом 2015 року позивач проводив самовільні роботи з будівництва огорожі, незважаючи на відсутність у нього відповідного дозволу виконавчого комітету міської ради або уповноваженого органу. Крім того, суд послався на викопіювання з генерального плану м. Долина, наданий представником відповідача, в якому зазначено спільний прохід, що позбавляє права здійснювати позивачем вказані вище роботи в його межах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Пунктом 2 Положення про адміністративні комісії Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 5540-XI від 09.03.1988 (чинного на момент винесення оскаржуваної постанови) (далі - Положення) передбачено, що адміністративні комісії розглядають усі справи про адміністративні правопорушення, за винятком віднесених відповідно до чинного законодавства до компетенції інших органів (службових осіб) та забезпечують своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законодавством, виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст.218 КУпАП, адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад наділені повноваженнями по розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.152 цього Кодексу.

Згідно ст.280 цього Кодексу, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати : чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції апелянт пояснив, що його справу розглянув неповноважний орган, оскільки його склад не відповідав вимогам законодавства, що регулює діяльність адміністративних комісій при розгляді справ про адміністративні правопорушення.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, виходячи з наступних міркувань.

Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою адміністративного позову є виключно незгода позивача з оскаржуваною постановою, зокрема відсутність складу адміністративного правопорушення. При цьому, позивач не змінював підставу та предмет позову шляхом подання письмової заяви до початку судового розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 193 КАС України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються виключно на обставинах, які викладені у його адміністративному позові.

Згідно п.6 Положення, адміністративні комісії діють в складі голови (заступник голови або член виконавчого комітету), заступника голови, відповідального секретаря і не менш як 6 членів комісії.

Як пояснив апелянт, він не був позбавлений можливості після винесення оскаржуваної постанови адміністративної комісії внести до неї письмові зауваження, а його твердження про неможливість ознайомитися із її змістом не обґрунтовані належними та допустимими доказами, оскільки і в цьому випадку його право на ознайомлення відповідачем порушене не було.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, колегія суддів не вбачає підстав вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.152 цього Кодексу, правопорушенням є порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів.

Статтею 26-1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що порушення об'єктів благоустрою, пов'язане з виконанням суб'єктами господарювання земляних та ремонтних робіт, здійснюється на підставі дозволу на порушення об'єктів благоустрою виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - дозвіл), крім випадків, встановлених абзацом другим-четвертим частини першої цієї статті. Дозвіл на порушення об'єктів благоустрою не вимагається, якщо земляні та ремонтні роботи здійснюються особами, які мають документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою, у тому числі право земельного сервітуту.

Статтею 16 цього Закону передбачено, що на об'єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 цього ж Закону, громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов'язані дотримуватись правил благоустрою населених пунктів, а за порушення законодавства у сфері благоустрою винні у порушенні правил благоустрою територій населених пунктів населених пунктів особи, згідно ст.42 цього Закону притягаються до відповідальності.

Згідно п.2.17.4 розділу 2 «Правил благоустрою території, забезпечення чистоти і порядку в м. Долина», затверджених рішенням Долинської міської ради № 442-14/2011 від 09.12.2011, забороняється проводити самовільні роботи з будівництва, реконструкції об'єктів, прокладання та ремонту інженерних мереж, упорядкування прилеглої до них території, розриття території (доріг, тротуарів, площ, газонів, зелених зон, тощо) без відповідного дозволу виконавчого комітету міської ради або уповноваженого ним органу.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається із протоколу № 12 від 07.09.2015 на засіданні адміністративної комісії ОСОБА_1 пояснив, що відповідно до рішення міської ради № 543 від 13.05.1994 йому надано у користування земельну ділянку для розширення заїзду до будинку. У 2007 році він замовив виготовлення документації на земельну ділянку у фірми «Золото Карпат». В даний час він виготовляє документи на земельну ділянку. Вважає, що на даний момент стежка загального користування, яка проходить вздовж його земельної ділянки, не потрібна і її долучили йому до його земельної ділянки для облаштування заїзду. Він проставив стовп і починає огороджувати. При розгляді його справи, просив адміністративну комісію взяти до уваги той факт, що правопорушення він вчинив вперше та просив обмежитись усним зауваженням.

Крім того, рішенням Долинської міської ради № 773-20/2007 від 20.21.2007 вирішено передати у спільну часткову власність, на основі свідоцтв про право власності на спадщину за законом домоволодіння від 21.08.2007 за № Д-775 та № Д-773 гр. ОСОБА_1, який проживає в АДРЕСА_1 та гр. ОСОБА_9, який проживає в АДРЕСА_2 земельні ділянки, площею 0,1000 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та площею 0.1311 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2.

З приводу посилань позивача на те, що він користується земельною ділянкою відповідно до рішення № 543 від 13.05.1994, колегія суддів зазначає, що право користування земельною ділянкою чи право земельного сервітуту підлягають державній реєстрації відповідно до ст.ст.93, 100, 125 Земельного кодексу України, однак, документи, які підтверджують право користування земельною ділянкою чи право земельного сервітуту позивач суду не надав.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони : 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених судом обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем були дотримані вказані вимоги законодавства.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції допущено не було, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2015 року по справі № 343/1955/15-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 23.02.2016.