Справа № 813/6105/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року № 813/6105/15

16 год. 31 хв. зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В.Р.,

за участю:

представника позивача Сабана М.Р.,

представника відповідача Юрчака Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Груп» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Груп» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.11.2015р. №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Прем'єр Груп» з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків із ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» за лютий 2015р., ТзОВ «Ідеал Інвест» за березень 2015р., ТзОВ «ПЕТ» за квітень 2015р., ТзОВ «Поліграф Домінант» за квітень 2015р. відповідач дійшов до необґрунтованого висновку про заниження податку на додану вартість на суму 441210,00грн. Позивач, вважає, що його правочини з контрагентами носять реальний характер, що підтверджується договорами, укладеними належним чином та у відповідній формі; наявністю первинної документації по господарських операціях з контрагентами; рухом активів в процесі здійснення господарських операцій. Крім того, позивач зазначає, що на момент виконання зобов'язань за договорми, сторони були зареєстровані у визначеному законом порядку, а також були зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов від 08.12.2015р., в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує неможливістю реального здійснення правочинів між позивачем та його контрагентами ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», ТзОВ «Ідеал Інвест», ТзОВ «ПЕТ», ТзОВ «Поліграф Домінант», оскільки як вбачається з актів перевірки контрагентів з питань дотримання вимог податкового законодавства у них відсутні необхідні умови для досягнення результатів економічної діяльності, у зв'язку з відсутністю необхідних трудових ресурсів, основних фондів, складських приміщень, транспортних засобів. Відповідач зазначає, що подані позивачем первинні документи не відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому, не можуть підтверджувати реальність господарських відносин з вказаними контрагентами. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому запереченні. Додатково пояснив, що під час проведення перевірки позивачем не додавалась частина документів, які долучені представником позивача в судовому засіданні. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Позивач - ТзОВ «Прем'єр Груп» зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності 05.09.1995р. виконавчим комітетом Львівської міської ради, свідоцтво про державну реєстрацію від 05.09.1995р. НОМЕР_1, код суб'єкта господарювання за .

Місцезнаходження ТзОВ «Прем'єр Груп» відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: м.Львів, вул.Пасічна, 162. Перевіркою встановлено, що фактично суб'єкт господарювання знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Зелена, 115-Б. ТзОВ «Прем'єр Груп» зареєстрований платником податку на додану вартість з 18.09.1997р., номер свідоцтва 200039981, індивідуальний податковий номер платника ПДВ 71.

Згідно з наказом ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 06.10.2015р №672, на підставі направлення від 06.10.2015р. №774, виданого ДПІ у Сихівському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТзОВ «Прем'єр Груп» () з питань правомірності формування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість при здійсненні взаєморозрахунків із ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» за лютий 2015р., ТзОВ «Ідеал Інвест» за березень 2015р., ТзОВ «ПЕТ» за квітень 2015р., ТзОВ «Поліграф Домінант» за квітень 2015р.

За результатами перевірки складено акт від 20.10.2015 року №959/13-5022-04-11/23273893 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення вимог п.44.1, ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 441210,00грн. в тому числі: за лютий 2015р. в сумі 86463,00грн., за березень 2015р. в сумі 256300,00грн. та квітень 2015р. в сумі 98447,00грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 441210,00 грн. та за штрафними санкціями на суму 220605,00грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Позивач є власником нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлі від 28.09.2007р. №С-02078 06.09.2012р. №3540554, а також орендарем нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_4.

Згідно з штатним розписом ТзОВ «Прем'єр Груп» станом 01.06.2015р. у підприємстві працює 24 особи (т.2 а.с.16-18).

Щодо фінансово - господарських відносин позивача з ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» () суд встановив таке.

Між ТзОВ «Прем'єр Груп» (покупець) та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» (постачальник) укладено договір постачання №Л-04 від 04.01.2011р. (т.1 а.с.59-60), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлені терміни покупцеві поліграфічні матеріали (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього зазначену грошову суму, поставка товарів здійснюється транспортом покупця.

На підтвердження фактичного отримання товарів за договорами з ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» позивач надав суду копії таких документів: рахунок - фактуру №СФ-000003902 від 27.02.2015р. (т.1 а.с.62); замовлення (т.2 а.с. 5, 8,9,12-15); специфікації до договору (т.2 а.с.6-7, 10-11); акти списання №158 від 30.06.2015р., №187 від 31.07.2015р., №130 від 31.05.2015р., №96 від 30.04.2015р., №64 від 31.03.2015р., №35 від 28.02.2015р. (т.2 а.с.166-179).

Для підтвердження факту поставки товару від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», позивачем надано подорожній лист вантажного автомобіля №39 від 27.02.2015р.(т.1 а.с.67).

Факт оплати за договором підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по особовому рахунку позивача від 23.10.2015р. (т.1 а.с.69).

Позивач також надав суду податкову накладну № 39 від 27.02.2015р.(т.1 а.с.64), отриману від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, суд не вважає вказані докази достатніми для обґрунтування реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з такого.

Позивачем під час проведення перевірки не додано товарно - транспортної накладної на перевезення товару від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач».

Також при проведенні перевірки позивачем не надавались специфікація та сертифікат якості на отриманий товар від ПП ВКФ «Укрполіграфпостач».

Крім цього, відповідачем встановлено, що товар придбаний у ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» ним не придбавався у його контрагентів, що виключає можливість його продажу позивачеві. Як зазначено в Акті перевірки (т.1 а.с. 35) позивач отримував імпортований товар від ДП «ОСОБА_3 Україна Лімітед» (різні види фарб) та від ПП. «ДУО» (різні види фарб, крім фарби Pantone). Проте, в податковій накладній №39 від 27.02.2015р. не вказано код товару згідно з УКТЗЕД, яким підтверджувалось, що це імпортований товар.

Суд також враховує довідку ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 17.07.2015р. №243/13-06-22-04/22366902 «Про результати проведення зустрічної звірки ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» щодо документального підтвердження господарських відносин з ТзОВ «Прем'єр груп», їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2015р.», відносини підтверджено документально частково.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факт поставки товару.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарських операцій між позивачем та ПП ВКФ «Укрполіграфпостач».

При цьому, виключно обставини щодо розрахунку за товар не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Щодо фінансово - господарських відносин позивача з ТзОВ «Ідеал Інвест» () суд встановив таке.

01.03.2015р. між ТзОВ «Прем'єр Груп» (покупець) та ТзОВ «Ідеал Інвест» (постачальник) укладено договір поставки №01-П-2015 (т.1 а.с.70), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього зазначену грошову суму. Перелік, асортимент, ціна та інші детальні характеристики товару, який є предметом поставки, відповідно до договору та умови його поставки визначаються у відповідних специфікаціях, які після підписання сторонами стають невід'ємною частиною договору. Поставка товарів здійснюється постачальником та цінами та асортиментом погодженими сторонами у специфікаціях на підставі отриманих від покупця замовлень.

На підтвердження фактичного отримання товарів за договорами з ТзОВ «Ідеал Інвест» позивач надав суду копії таких документів: видаткові накладні №РН-37 від 26.03.2015р., №РН-36 від 26.03.2015р.(т.1 а.с.77, 78); акти списання №126 від 30.04.2015р., №147 від 31.05.2015р., №148 від 31.05.2015р.(т.1 а.с.85-87); замовлення (постачальник ТзОВ «Ідеал Інвест»)(ІІ том а.с.8-9); специфікації від 04.03.2015р. до договору поставки №01-П-2015 від 01.03.2015р.(т.2 а.с.10-12).

Між позивачем, ТзОВ «Інтертеймент груп» та ТзОВ «Ідеал Інвест» 14.05.2015р. укладено договір про відступлення права вимоги №14052015-1 (т.1 а.с. 199-200), згідно з яким ТзОВ «Ідеал Інвест» відступає на користь ТзОВ «Інтертеймент груп» право вимоги за договором поставки №01-П-2015 від 01.03.2015р. Відповідно до звіту про дебетові та кредитові операції по особовому рахунку позивача від 23.10.2015р. позивачем перераховано кошти на користь ТзОВ «Інтертеймент груп» (т.1 а.с. 201).

Позивач також надав суду податкові накладні №36 від 26.03.2015р., №37 від 26.03.2015р. (т.1 а.с. 79-81), отримані від ТзОВ «Ідеал Інвест»», зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

На підтвердження факту перевезення товарів, позивач надав товарно-транспортні накладні №260315 від 26.03.2015р., №260315 від 26.03.2015р. (т.1 а.с.83-84).

Проте, суд не вважає вказані докази достатніми для обґрунтування реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з такого.

При дослідженні судом вказаних товарно-транспортних накладних встановлено, що вантажовідправником є ТзОВ «Ідеал Інвест», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.. Кіквідзе, буд. 26, оф. 141). При цьому, пункт навантаження знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Навроцького, буд.4, а пункт розвантаження знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, в тексті товарно - транспортних накладних зазначено вид перевезень - вантажні міжміські. Позивач в ході розгляду справи не надав належних доказів, які б обґрунтували місцезнаходження пункту навантаження у м.Львові, якщо вантажовідправник знаходиться у м.Києві.

Також з матеріалів справи вбачається, що специфікації, сертифікати якості на отриманий товар, від ТзОВ «Ідеал Інвест», не надавалися до перевірки (т.1 а.с.35).

Судом враховується податкова інформація ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо підтвердження по господарських відносинах ТзОВ «Ідеал Інвест» з ТзОВ «Прем'єр Груп» від 21.07.2015р. №329/26-55-22-03/39421863. Вказаною перевіркою встановлено , що господарські операції ТзОВ «Ідеал Інвест» не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів (І том а.с.222-230).

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факт поставки товару.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Ідеал Інвест».

При цьому, виключно обставини щодо розрахунку за товар не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Щодо фінансово - господарських відносин позивача з ТзОВ «Поліграф Домінант» () суд встановив таке.

03.12.2012р. між ТзОВ «Прем'єр Груп» (покупець) та ТзОВ «Поліграф Домінант» (постачальник) укладено договір постачання №0312.3 та додаткову угоду №1 про зміну договору поставки (№0312.3 від 03.12.2012р.) (т.1 а.с.88-89). Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов'язується поставити витратні матеріали для поліграфії, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього зазначену грошову суму. Поставка товарів здійснюється на умовах доставки продукції зі складу у м. Києві до перевізника. В якості перевізника переважно використовується компанія «САТ» або інша за домовленістю сторін.

На підтвердження фактичного отримання товарів за договором з ТзОВ «Поліграф Домінант» позивач надав суду такі документи: видаткову накладну №201-1 від 02.04.2015р. (т.1 а.с.90), замовлення (постачальник ТзОВ «Поліграф Домінант»)(т.2 а.с.12-13);

На підтвердження факту перевезення товарів позивач надав накладну на вантаж №999037606 від 02.04.2015р. (т.1 а.с. 91).

Факт оплати за договором підтверджується: рахунком на оплату №204-1 від 02.04.2015р. (т.1 а.с. 93); платіжним дорученням №449 від 02.04.2015р. (т.1 а.с.94).

Позивач також надав суду податкову накладну №1 від 02.04.2015р. (т.1 а.с.92), зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Проте, суд не вважає вказані докази достатніми для обґрунтування реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з такого.

При дослідженні судом видаткової накладної №204-1 від 02.04.2015р. встановлено, що в ній зазначено про поставку товару - магнієвих пластин в кількості 5 шт. загальною вартістю 686886,68 грн. Місце її складання м.Київ. Проте, в накладній на вантаж №999037606 від 02.04.2015р. в графі «найменування вантажу» зазначено «поліграфія».

Суд також враховує, що згідно з відомостями з Центральної бази даних України ТзОВ «Поліграф Домінант» стан платника 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру). При цьому, кількість працюючих осіб становить 1 чол.

Також з матеріалів справи вбачається, що специфікації, сертифікати якості на отриманий товар, від ТзОВ «Поліграф Домінант» позивачем, не надавалися до перевірки (т.1 а.с.45).

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факт поставки товару.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Поліграф Домінант».

При цьому, виключно обставини щодо розрахунку за товар не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Щодо фінансово - господарських відносин позивача з ТзОВ «Побутелектротехніка» () суд встановив таке.

24.04.2015р. між ТзОВ «Прем'єр Груп» (покупець) та ТзОВ «Побутелектротехніка» (постачальник) укладено договір поставки №11 (т.1 а.с.96), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити витратні матеріали, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього зазначену грошову суму.

На підтвердження фактичного отримання товарів за договорами з ТОВ ТзОВ «Побутелектротехніка» позивач надав суду такі документи: накладні №3624-5114110 від 24.04.2015р., №3624-5114110 від 29.04.2015р., №3624 -5119112 від 29.04.2015р., №3624-5119113 від 29.04.2015р.(т.1 а.с.101, 106, 109, 113); рахунки (т.1 а.с.217-220); замовлення (т.2 а.с.14-15).

На підтвердження факту перевезення товарів позивач надав товарно-транспортні накладні №240415-1М від 24.04.2015р. та №290415-1М від 29.04.2015р.(т.1 а.с.102, 115).

Факт оплати за договором підтверджується звітом про дебетові та кредитові операції по особовому рахунку позивача від 23.10.2015р., сформовану ПАТ КБ «ПриватБанк».

Позивач також надав суду податкові накладні №113 від 24.04.2015р., №140 від 29.04.2015р., №141 від 29.04.2015р., №142 від 29.04.2015р.(т.1 а.с.103, 107, 110, 114), зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних

Проте, суд не вважає вказані докази достатніми для обґрунтування реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, виходячи з такого.

Відповідно до п.3.8. договору поставки №11 від 24.04.2015р. приймання товару покупцем здійснюється у відповідності до Інструкції "Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю", затвердженою Постановою Держарбітражу СРСР від 24.06.1966р. №П-7 (далі - Інструкція П-7).

Відповідно до п.2 Інструкції П-7 виробник зобов'язаний забезпечити чітке і правильне оформлення документів, що підтверджують якість продукції, її комплексність (технічний паспорт, сертифікат, свідоцтво про якість тощо), відповідність вказаних у них даних про якість і комплексність продукції фактичній якості та її комплексності; своєчасне направлення вказаних документів покупцю. Ці документи надсилаються разом з продукцією, якщо інше не передбачено основними чи особливими умовами договору поставки, іншими зобов'язаннями для сторін, визначеними правилами чи договором.

Згідно з п.29 Інструкції П-7 за результатами прийому продукції по якості і комплектності за участю представників, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Такий акт повинен бути складений в день закінчення прийому товару по якості і комплектності та в ньому вказується: найменування одержувача, його адрес, номер, дата акта, місце приймання товару, час початку і закінчення прийому товару, причини затримки поставки товару, якщо такі мали місце, прізвища та ініціали людей, які приймали участь у прийманні товару та складенні акту, її посади, дата і номер документа на підтвердження повноважень представника на участь в перевірці продукції, найменування та адреса виробника і постачальника, дата і номер телефонограми чи телеграми про виклик представника виробника (відправника) чи відмітка про те, що виклик виробника основними і особливими умовами поставки не передбачений, номер і дата договору на поставку продукції, рахунки - фактури, транспортної накладної (коносамента) і документа, що підтверджує якість продукції, дата поставки товару та час поставки продукції на склад одержувача, умови зберігання продукції на складі одержувача до складення акта; стан упаковки, кількість продукції, дані про опломбування товару, кількість (вага) повне найменування продукції, що фактично оглядається, недоліки продукції, номера стандартів, технічних умов, зразків (еталонів) по яких проводиться перевірка якості продукції, та інші дані. Акт підписується всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. До акта додаються документи виробника (відправника) на підтвердження якості та комплектності продукції, транспортні документи (накладна, коносамент), документ на підтвердження повноважень представника, що здійснював приймання товару, акт відбору зразків (проб) і висновок по результатам аналізу.

Суд бере до уваги, що позивач не надав суду доказів прийняття товару по кількості та якості згідно з вимогами Інструкції П-7.

Крім того, при дослідженні судом вказаних товарно-транспортних накладних встановлено, що вантажовідправником є ТзОВ «Побутелектротехніка», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, пункт навантаження знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, а пункт розвантаження знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. При цьому, в тексті товарно - транспортних накладних зазначено вид перевезень - вантажні міжміські.

Позивачем на спростування цієї обставини подано договір оренди №2/0-15 від 15.04.2015р., укладений між ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» та ТзОВ «Побутелектротехніка» (т. 2 а.с. 19-22), згідно з яким в оренду передається частина нежитлового приміщення (склад) площею 20 кв.м. Проте, не подано будь-яких доказів належності такого майна на праві власності чи користування саме ПП ВКФ «Укрполіграфпостач» та фактичного виконання зобов'язань за таким договором (акт приймання - передачі майна, оплата за договором тощо). Крім цього, такий договір не надавався під час перевірки і відповідно йому не надавалась оцінка відповідачем.

Таким чином, позивач в ході розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, які б обґрунтували місцезнаходження пункту навантаження у м.Львові, якщо вантажовідправник знаходиться у м.Харкові.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що надані позивачем докази не підтверджують факт поставки товару.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про неможливість реального виконання господарських операцій між позивачем та ТзОВ «Побутелектротехніка».

При цьому, виключно обставини щодо розрахунку за товар не можуть братися судом як доказ реального виконання господарської операції.

Статтею 185 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Згідно з п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за Договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як зазначено у п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Відтак, необхідною умовою для віднесення платником податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду сум податку на додану вартість, включених в ціну придбаних товарів (послуг), є факт придбання таких товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п. 200.1 ст. 200 ПК України).

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 вказаної статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно із п. 203.2 статті 203 ПК України платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 201.1ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках наступні обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового Договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна, згідно з п. 201. 6. ст. 206 ПК України, є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбаченихрозділом II цього Кодексу. Відповідно до п. 201. 7. та п. 201. 10 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сумм податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

Суд також звертає увагу, що наслідки в податковому обліку платника податку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів. Зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Втім, сама по собі наявність чи відсутність документів бухгалтерської звітності не свідчить про реальність здійснення господарської операції.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов'язковою, але не безумовною підставою для визначення правомірності такого формування за умови, якщо податковий органом не доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

При вирішенні справи, суд враховує інформаційний лист Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, відповідно до якого процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи: 1) встановлення факту здійснення господарської операції; 2) встановлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; 3) встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку; 4) встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість; 5) встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.

Як зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, при вирішенні справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22 вересня 2015 року (справа № 21-1359а15), відповідно до якої визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

У вказаному рішенні Верховний Суд України вказав, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як свідчать матеріали справи, позивачем не надано достатніх доказів того, що в результаті здійснення господарської діяльності ТзОВ «Прем'р Групп» з контрагентами ПП ВКФ «Укрполіграфпостач», ТзОВ «Ідеал Інвест», ТзОВ «Поліграф Домінант», ТзОВ «ПЕТ, спричинені реальні зміни його майнового стану.

Виходячи із встановлених обставин у справі та поданих сторонами доказів, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення відповідача від 03.11.2015р. № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Прем'єр Груп» до Державної податкової інспекції у Сихівському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений і підписаний 23 лютого 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик