Справа № 813/3272/15-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 р. Справа № 876/11993/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 12 листопада 2015 року у справі №813/3272/15 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.06.2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - Управління), просив визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування до загальної суми пенсії п'яти відсотків за станом здоров'я, які передбачені п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язати відповідача нарахувати до загальної суми пенсії п'ять відсотків за станом здоров'я, які передбачені п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язати відповідача перерахувати пенсію з урахуванням п'яти відсотків за станом здоров'я, які передбачені п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену суму пенсії за період з 31.12.2014р. по день нарахування до загальної суми пенсії п'яти відсотків за станом здоров'я, які передбачені п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 12.11.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати постанову Галицького районного суду м.Львова від 12.11.2015р. та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 30.12.2014р. наказом Головного управління МВС України від 29.12.2014р. №680 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «б» (через хворобу) відповідно до «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України». Пунктом «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено два можливих моменти для звільнення осіб, які мають право на 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, це по-перше - у відставку за віком, по-друге - за станом здоров'я. Вказує, що оскільки позивача звільнено за станом здоров'я, отже відповідач повинен нарахувати до загальної суми пенсії п'ять відсотків за станом здоров'я, які передбачені п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Окрім того, в свідоцтві про хворобу чітко зазначено, що позивач не придатний до військової служби. Також вказує, що ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» жодного відношення до предмету спору та позовних вимог не має. Тому, вважає, що постановлене у справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 30.12.2014р. наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2014р. №680 о/с звільнений з органів внутрішніх справ за п.64 «б» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. №114 із змінами.

16.03.2015р. позивач звернувся з заявою в Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо нарахування до загальної суми пенсії п'ять відсотків за станом здоров'я, які передбачені п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с.9).

Листом Управління від 01.04.2015р. №282/у-20 ОСОБА_2 повідомлено, що згідно з випискою з наказу ГУМВСУ у Львівській області від 29.12.2014р. №680 о/с його звільнено у запас через хворобу. Основний розмір пенсії за загальну вислугу років 24 роки 10 місяців 19 днів становить 62% відповідних сум грошового забезпечення - 3 308,41 грн. Пенсія призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.10).

Вважаючи, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не нараховано до загальної суми пенсії п'ять відсотків за станом здоров'я, ОСОБА_2 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-XII, в редакції чинній на момент призначення пенсії, (далі - Закон №2262-XII).

Згідно з п.«а» ч.1 ст.12 Закону №2262-XII, чинної на час звільнення позивача, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до п.62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991р. № 114, в редакції чинній на момент призначення пенсії, (далі - Положення №114), звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з положеннями п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема,: а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад.

На підставі аналізу вказаних законодавчих положень колегія суддів приходить до висновку, що особи, які мають на день звільнення зі служби вислугу 20 і більше років мають право на пенсію за вислугу років у розмірі 50%, незалежно від віку на день звільнення. Водночас, у разі звільнення особи у відставку за віком або станом здоров'я розмір такої пенсії збільшується на 5 %. Таким чином, розмір пенсії визначається, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення лише особам, звільненим з військової служби за віком або станом здоров'я у відставку, особам, звільненим зі служби у запас, пенсія за вислугу років виплачується в розмірі 50 процентів.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України у рішеннях від 26.11.2015р. (справа К/800/21710/14), від 11.06.2015р. (справа К/800/16920/13), від 02.10.2014р. (К/800/41778/13)

Пунктом 2 Положення №114 встановлено, що особам, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ, присвоюються такі спеціальні звання: Старший начальницький склад - майор міліції.

Згідно з витягом з Наказу Головного Управління МВС України у Львівській області від 29.12.2014р. №680 о/с ОСОБА_2, майора міліції, на підставі рапорту від 26.12.2014р. та свідоцтва про хворобу від 24.12.2014р. №706 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п.64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 24 роки 01 місяць 07 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 10 місяців 19 днів (а.с.8).

Відповідно до Свідоцтва про хворобу №706 від 24.12.2014р., виданого ВЛК ГУМВСУ у Львівській області, захворювання ОСОБА_2 пов'язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ, позивач не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час (а.с.85).

На підставі заяви про призначення пенсії від 26.01.2015р. ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років у розмірі 62 % грошового забезпечення, в розмірі 3 308,41 грн., що підтверджується протоколом ГУПФУ у Львівській області (ст.67).

Враховуючи, що ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ через хворобу у запас Збройних сил України, а не у відставку; відповідно до постанови військово-лікарської комісії позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для призначення пенсії, виходячи з 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, відсутні, а пенсія позивачу призначена та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас, оскільки позовні вимоги в частині зобов'язання Управління здійснити перерахунок та виплату пенсії перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з нарахуванням позивачу до загальної суми пенсії п'яти відсотків за станом здоров'я, які передбачені п.«а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за відсутності правових підстав для нарахування відповідних сум, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 12 листопада 2015 року у справі №813/3272/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали складено 24.02.2016р.