Справа № 130/3173/15-а
Суддя: Сенько Л. Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря Зданевич Г.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом в якому просив визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницької області щодо припинення виплати пенсії за вислугу років йому, неправомірними; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницької області поновити йому виплату пенсії за вислугу років з моменту припинення, а саме з 1 квітня 2015 року; допустити до негайного виконання постанови суду в межах стягнення за один місяць; судові витрати із сплати судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. стягнути з відповідача.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він з листопада 2014 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницкій області, як отримувач пенсії за вислугою років призначену відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В квітні 2015 року він не отримав місячний розмір пенсії, а тому звернувся до відповідача, де йому пояснили, що у звязку із змінами пенсійного законодавства з 01.04.2015 року виплата пенсії зупинена, оскільки позивач працює та перебуває на державній службі. Вважає дії відповідача неправомірними та такими що порушують його права та законні інтереси.

Ухвалою від 04.12.2015 року відкрито скорочене провадження за даним адміністративним позовом з 03.06.2015 року. Позов в частині зобов'язання провести перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2015 року по 02 червня 2015 року залишено без розгляду.

Від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 23.12.2015 року надійшли до суду заперечення в яких представник за дорученням Р. Назаренко просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року призупинена виплата пенсії. Вважає, що управління діє правомірно в межах чинного законодавства. Відтак вимоги позивача щодо задоволення позову є незаконними.

Ухвалою від 28.12.2016 року перейдено до загального провадження в даній справі.

Позивач ОСОБА_1 в наданій до суду 23.02.2016 року заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Просив справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Бабієць Ю.В. в наданій до суду 23.02.2016 року заяві просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги не визнала, підтримала надані письмові заперечення.

Дослідивши матеріали справи вважаю, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з квітня 2015 року не отримує пенсію (а.с.12).

Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_2 (а.с. 8-10) позивач ОСОБА_1 рішенням Біликовецької сільської ради 40 сесії 6 скликання обраний сільським головою.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує пенсію за вислугу років (а.с.11).

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно Законами України.

Так з 01.04.2015 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УІІІ.

Частину 1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" доповнено реченням такого змісту: " Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється".

Відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

З 01.04.2015 року позивачу тимчасово припинено виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв'язку із тим, що станом на 01.04.2015 р. він працює на посаді сільського голови

Відповідно до п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Тобто, визначено, що підставою для припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді яка дає право на призначення пенсії відповідно зазначеним законам, при чому в даному випадку не має значення чи набула особа таке право (тобто чи наявні підстави визначені законом для її призначення - вік, інвалідність, тощо) чи ні.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач, відмовляючи позивачу у відновленні виплати пенсії з 01 квітня 2015 року, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.17, 19, п. 6 ст. 92 Конституції України, ч.1 статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"", статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п. 2 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, ст.ст.11,71,122,159,160,162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків її оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії, Вінницькому апеляційному адміністративному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя