Справа № 2-а-44/11
Суддя: Стадник І. М.
Дата ухвалення: 2011-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-44/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 січня 2011 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого: судді Стадника І.М.,

при секретарі Барановій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 (на підставі довіреності),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити нарахування і виплату основної пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, зобовязання встановити розмір пенсії та здійснити його перерахунок, зобовязання в подальшому здійснювати перерахунок пенсії з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в районний суд з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 ПФУ у Вінницькому районі Вінницької області.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ-ої групи та на неї поширюється дія Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі статей 50, 54, 67 Закону, якими передбачено розмір і порядок виплати державної пенсії, а також додаткової пенсії у звязку з ушкодженням здоровя.

На думку позивача відповідач з 1997 року неправомірно нараховував і виплачував їй зазначені види пенсій в меншому розмірі ніж це передбачено законодавством, не виплатив їй одноразову компенсацію, передбачену ст. 48 Закону, не виплатив компенсацію за не отримані путівки на санаторно-курортне лікування, а також заподіяв моральну шкоду.

Просила суд:

- зобов'язати відповідача встановити розмір її пенсії відповідно до ст. 50, 54, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії відповідно до вимог вищевказаних нормативних актів на підстав ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування;

- зобов'язати відповідача в подальшому здійснювати перерахунок її пенсії згідно ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму;

- зобовязати відповідача виплатити відповідно до вимог ст. 48 Закону одноразову компенсацію внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, а з урахуванням заміни грошової одиниці та інфляції 40815 грн.;

- зобовязати відповідача виплатити компенсацію за не отримані путівки на санаторно-курортне лікування за 13 років;

- стягнути з відповідача на її користь 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 100 КАС України вимоги позивача про нарахування і виплату державної і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю за період часу з 1 лютого 1997 року по 14 квітня 2010 року (раніше шести місяців до моменту звернення до суду), а також в частині виплати компенсації за не отримані путівка на санаторно-курортне лікування за 1997-2009 роки залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала на умовах, викладених у позовній заяві і просила задовольнити повністю. Пояснила, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»не скасований і залишається чинним, проте протиправно не виконується відповідачем в частині розміру її пенсії. Моральна шкода заподіяна діями відповідача полягає в тому, що на ту пенсію, яку вона отримувала, прожити неможливо. Пенсія мала бути достойною і передбаченого законом розміру. У звязку із захворюванням, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС вона потребує лікування.

Від відповідача по справі суду надійшли письмові заперечення проти позову, згідно з якими вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_3 ПФУ у Вінницькому районі не визнає і в задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідач посилається на те, що при визначенні права на пенсію громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не може бути застосовано ст. 50, 54 відповідного Закону. Так, відповідно до п. 28 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України було внесено зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та викладено в новій редакції ст. 50, 54 Закону.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначені положення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), проте це на думку відповідача не відновлює автоматично попередню редакцію нормативно-правових актів, до яких було внесено зміни.

Відповідач заперечує проти застосування при обчисленні розміру пенсії позивача ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», посилаючись на те, що розмір пенсії встановлено Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою встановлена мінімальна пенсія по ІІ-ій групі інвалідності в розмірі 725 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян»з 01.07.2008 року розмір мінімальної пенсії підвищено до 820 грн.

Крім того, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що відповідні витрати на виплату пенсії позивачу згідно із законом не забезпечені відповідними бюджетними призначеннями.

Щодо вимог позивача про виплату компенсації за не отримані путівки на санаторно-курортне лікування, то чинним законодавством не передбачено здійснення відповідних виплат органами Пенсійного Фонду України.

Проти вимог про стягнення моральної шкоди відповідач заперечує, так як позивачем не доведено самого факту її заподіяння, не обґрунтовано розмір такої шкоди, а також не доведено заподіяння моральної шкоди діями відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує, підтримала надані письмові заперечення. Пояснила, що пенсію позивачу ОСОБА_3 призначено як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, по другій групі інвалідності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ-ої групи, захворювання повязане з виконанням обовязку по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією відповідного посвідчення, яке є в матеріалах справи (а.с. 30), та не заперечується відповідачем.

Згідно із ст. 50, 54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»( у редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР) особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ-ої групи 75 процентів мінімальної пенсії за віком.

Крім того, особам, віднесеним до 1 категорії виплачується державна пенсія, розмір якої для інвалідів в усіх випадках не може бути нижчим: по ІІ-ій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 28.12.2007 року №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ст. 50, 54 Закону №796-ХІІ викладено в новій редакції, згідно з якою особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам ІІ-ої групи 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році: по ІІ-ій групі інвалідності 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зміни, внесені підпунктом 12 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.

Положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними.

Таким чином, з дня прийняття Конституційним Судом України вищевказаного рішення ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ є чинними в редакції Закону України від 06.06.96 р. N 230/96-ВР.

Посилання відповідача на те, що після визнання такими, що не відповідають Конституції України відповідних положень Закону №107-VI, мало бути прийняте окреме рішення про відновлення дії попередньої редакції закону, не заслуговує на увагу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»установлено (п. 4), що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: тим, що належать до категорії 1: інвалідам ІІ-ої групи - 20 відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян»установлено починаючи з 1 липня 2008 року доплату окремим категоріям осіб з тим, щоб їх пенсії (без урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) досягали встановлених даною постановою розмірів.

ОСОБА_3 ПФУ у Вінницькому районі посилається на дані підзаконні нормативно-правові акти як на підставу визначення розміру відповідних пенсій ОСОБА_1

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачеві застосуванню підлягають частина перша статті 50 та частина четверта статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанови Кабінету Міністрів України №530, №654, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Посилання відповідача на положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, не може бути прийняте судом до уваги, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими встановлено розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Положення частини третьої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено статтями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до частини третьої статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачеві повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Вищевикладене дає суду законні підставі для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача, які полягали в непроведенні нарахування і виплати пенсії позивачу відповідно до ст. 50, 54, 67 Закону №796-ХІІ за період часу з 15 квітня 2010 року по день постановлення рішення в справі. За цей же період державна пенсія, а також додаткова пенсія позивача за шкоду, заподіяну здоровю, підлягають перерахунку і виплаті.

Щодо інших позовних вимог, то в їх задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, необхідною умовою для звернення до суду з адміністративним позовом є обовязкова наявність порушення прав, свобод чи інтересів цієї особи у сфері публічно-правових відносин. Оскільки правовою підставою для звернення до адміністративного суду є захист порушених прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Тому в задоволенні вимог позивача про зобовязання відповідача виплачувати їй державну і додаткову пенсію відповідних розмірів в майбутньому до задоволення не підлягають.

За приписами статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»особам, віднесеним до першої категорії надано право безкоштовного санаторно-курортного лікування.

Згідно Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками деяких категорій громадян органами праці та соціального захисту населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року № 187 особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, санаторно-курортна путівка чи путівка на відпочинок надається згідно із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2000 року № 800.

Положенням про організацію оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2000 року № 800 визначено, що у разі самостійної організації санаторно-курортного лікування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплачується компенсація середньої вартості путівки у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Порядком виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяких категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2004 року №785, середню вартість путівки визначає Міністерство праці за поданням Фонду соціального захисту інвалідів, погодженої з Міністерством фінансів України щороку до 15 березня в межах обсягу бюджетних коштів, передбачених Законом України про Державний бюджет на поточний рік.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, виплата компенсацій за не отримані путівки на санаторно-курортне лікування не належить до повноважень органів Пенсійного фонду України.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають, так як нею не доведено самого факту її заподіяння, а також не обґрунтовано її розмір. Посилання позивача на те, що в результаті дій відповідача вона була позбавлена можливості купувати необхідні для неї ліки не можуть бути прийняті до уваги, так як необхідність у лікуванні зумовлена її станом здоровя (позивач є інвалідом ІІ-ої групи), а не діями чи бездіяльністю відповідача.

На підставі ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. 2, 10, 11, 71, 160-163, 256 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області щодо ненарахування і виплати з 15 квітня 2010 року ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ст. 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобовязати ОСОБА_3 Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області провести ОСОБА_1 з 15 квітня 2010 року по 19 січня 2011 року нарахування та виплату державної пенсії по ІІ-ій групі інвалідності в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст. 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»і вже виплачених сум пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити постанову до негайного виконання в частині присудження нарахування і виплати пенсії за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: