Справа № 814/4025/13-а
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/4025/13-а

Категорія: 5.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року по справі за адміністративним позовом Первомайського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Територіального управління Держгірпромнагляду у Миколаївській області до виробничо-комерційного підприємства «Агропромкомплект» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом повного зупинення ведення гірничих робіт на Кумарівському родовищі піску та експлуатації земснаряду, бульдозеру, трансформатної підстанції, навантажувача, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Миколаївської області подав апеляційну скаргу на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити в повному обсязі адміністративний позов Первомайського міжрайонного прокурора Миколаївської області.

Постановою від 25 грудня 2013 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову Первомайського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах держави в особі Територіального управління Держгірпромнагляду у Миколаївській області до виробничо-комерційного підприємства «Агропромкомплект» про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до виробничого комерційного підприємства «Агропромкомплект» (вул. Пушкінська, 19 а, м. Вознесенськ, Миколаївська область) шляхом повного зупинення ведення гірничих робіт на Кумарському родовищі піску (с. Кумарі, Первомайського району Миколаївської області) та експлуатації земснаряду ЗМР-250, бульдозеру Т-170 б/н, трансформаторної підстанції ТП-10/04, навантажувача L-34 Stalowa Wola.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, оскільки висновки суду першої інстанції про відсутність визначених законом підстав для зупинення діяльності відповідача та для зупинення експлуатації відповідачем певного устаткування суперечать приписам ст. ст. 13, 21, 38 Закону України «Про охорону праці» та положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Територіальне управління Держгірпромнагляду у Миколаївській області та виробничо-комерційне підприємство «Агропромкомплект» письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що на підставі направлення на перевірку №301 від 02 вересня 2013 року у період з 02 по 03 вересня 2013 року головним державним гірничотехнічним інспектором Мільком В.Т. проведена позапланова перевірка виробничого об'єкта суб'єкта господарювання ВКП «Агропромкомплект» - Кумарського родовища пісків, розташованого за адресою: с. Кумарі, Первомайського району Миколаївської області.

Під час перевірки Кумарського родовища піску виявлено три порушення нормативно-правових актів з охорони праці, одним з яких є відсутність дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що, не надає права суб'єкту господарювання здійснювати відповідну діяльність та експлуатувати відповідні машини, механізми, устаткування, а по-друге, створює загрозу життю та здоров'ю людей.

Суд першої інстанції встановив, що згідно розділу V акту перевірки суб'єкта господарювання (виробничого об'єкта) від 02 вересня 2013р. зафіксовані такі порушення як:

- відсутність дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: відкриті гірничі роботи та маркшейдерські роботи, та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: земснаряд ЗМР-250, бульдозер Т-170 б/н, трансформаторну підстанцію ТП-10/04, навантажувача L-34 Stalowa Wola, що є порушенням статті 21 Закону України «Про охорону праці»;

- не розроблення Плану розвитку гірничих робіт на 2013 рік, що є порушенням статті 19 Гірничого Закону України, пункту 1.2. розділу І глави 4 НПАОП 0.00-1.24-10 «Правила охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом»;

- відсутність у директора Ткаченко С.С. вищої освіти, що відповідає профілю підприємства, що є порушенням статті 40 Гірничого Закону України.

За таких обставин, позивач дійшов висновку, що при експлуатації перевіреного об'єкту виникає загроза життю та/або здоров'ю людей, а тому, з метою недопущення спричинення шкоди життю чи здоров'ю людей, є підстави для повного зупинення гірничих робіт з видобутку піску, та для повного зупинення експлуатації земснаряду ЗМР-250, бульдозеру Т-170 б/н, трансформаторної підстанції ТП-10/04, навантажувача L-34 Stalowa Wola.

Відмовляючи у задоволенні адміністративний позову суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосування заходів, передбачених ч. 5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки ці заходи застосовуються не у будь-якому випадку, а лише у разі вчинення підприємством такого правопорушення, за яке прямо безпосередньо законом передбачене застосування такого заходу як зупинення діяльності.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що як на час звернення прокурора до суду так і на час розгляду справи чинним законодавством України не визначено переліку підстав, при яких суд може застосувати такі заходи за позовом саме органів Держгірпромнагляду, так само і не передбачено такого переліку підстав ні в Законі України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», ні в Законі України «Про охорону праці», в той час як ст.70 Кодексу цивільного захисту України передбачає підстави для звернення з такими позовами органів у сфері техногенної та пожежної безпеки, та не розповсюджується на органи охорони праці.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутністю передбачених законом підстав застосування заходів реагування у вигляді зупинення господарської діяльності, визначення конкретного переліку правопорушень, за які такі заходи можуть бути вжиті, суд не може використати свої повноваження, передбачені п.5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на п. 2.26 Положення про організацію та здійснення державного гірничого нагляду, державного нагляду (контролю) у сфері промислової безпеки та охорони праці в системі Держгірпромнагляду України, яким передбачені підстави для зупинення права на виконання робіт. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що зазначене Положення затверджено наказом Міністерства надзвичайних ситуацій №826 від 11.08.11, та суперечить вимогам ч.4 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Не заперечуючи проти наявності у прокурора права на звернення з позовом до суду, з посиланням на приписи ч.3 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 60 КАС України, суд першої інстанції зазначив, що по справах щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) йде мова не про порушення інтересів держави, а про застосування судом заходів реагування за ініціативою контролюючого органу, який уповноважений здійснювати нагляд за господарською діяльністю у відповідній сфері.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, звернення з позовом щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) є виключною компетенцію саме цього органу, оскільки є його владним повноваженням, а застосування чи не застосування цих заходів реагування є дискреційними повноваженнями контролюючого органу, та не може бути передане на вирішення прокурору, який не має повноважень щодо застосування до суб'єктів господарювання таких заходів реагування.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що фактично по цій категорії справ суд не вирішує спір, а здійснює судовий контроль за застосуванням контролюючим органом адміністративно-господарської санкції, в той час як прокурор не наділений повноваженнями застосовувати ці адміністративно-господарський санкції та не має права, встановленого безпосередньо спеціальним законом, звертатися з відповідним позовом.

За відсутності підстав для представництва інтересів держави, визначених частиною 2 статті 36-1 Закону України «Про прокуратуру», частиною 2 статті 60, частиною 1 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову прокурора внаслідок відсутності у прокурора процесуальних повноважень на пред'явлення позовної заяви в інтересах Територіального управління Держгірпромнагляду у Миколаївській області.

Заслухавши суддю доповідача, прояснення прокурора, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд встановив, що предметом розгляду справи є застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до виробничого комерційного підприємства «Агропромкомплект» (вул. Пушкінська, 19 а, м. Вознесенськ, Миколаївська область) шляхом повного зупинення ведення гірничих робіт на Кумарському родовищі піску (с. Кумарі, Первомайського району Миколаївської області) та експлуатації земснаряду ЗМР-250, бульдозеру Т-170 б/н, трансформаторної підстанції ТП-10/04, навантажувача L-34 Stalowa Wola.

Вимоги про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду шляхом повного зупинення ведення гірничих робіт та експлуатації устаткування, обґрунтовані наявністю порушень, які виявлені позаплановою перевіркою, проведеною у період з 02 по 03 вересня 2013 року Територіальним управлінням Держгірпромнагляду у Миколаївській області, а саме:

- відсутність дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки, а саме: відкриті гірничі роботи та маркшейдерські роботи, та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: земснаряд ЗМР-250, бульдозер Т-170 б/н, трансформаторну підстанцію ТП-10/04, навантажувача L-34 Stalowa Wola, що є порушенням статті 21 Закону України «Про охорону праці»;

- не розроблення Плану розвитку гірничих робіт на 2013 рік, що є порушенням статті 19 Гірничого Закону України, пункту 1.2. розділу І глави 4 НПАОП 0.00-1.24-10 «Правила охорони праці під час розробки родовищ корисних копалин відкритим способом»;

- відсутність у директора Ткаченко С.С. вищої освіти, що відповідає профілю підприємства, що є порушенням статті 40 Гірничого Закону України.

Відповідно до частини 5 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг допускається за постановою адміністративного суду, ухваленою за результатами розгляду позову органу державного нагляду (контролю) щодо застосування заходів реагування.

Згідно абз. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виключно законами встановлюється вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності.

Апеляційний суд встановив, що Первомайський міжрайонний прокурор Миколаївської області звернувся до суду в порядку пункту 5 частини 1 статті 183-2 КАС України, який передбачає застосування скороченого провадження в адміністративних справах щодо застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.

Таким чином, в контексті абз. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», п.5 ч.1 ст.183-2 КАС України передбачено застосування заходів реагування у вигляді зупинення господарської діяльності лише у визначених законодавством випадках. За відсутністю передбачених законом підстав застосування заходів реагування у вигляді зупинення господарської діяльності, визначення конкретного переліку правопорушень, за які такі заходи можуть бути вжиті, суд не може використати свої повноваження, передбачені п.5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Проаналізувавши матеріали позовної заяви та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач - прокурор ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не зазначив, якою саме правовою нормою законодавства України визначено підстави, за наявності яких суд може застосувати такі заходи за позовом органів Держгірпромнагляду, так як звернення з таким позовом є виключною компетенцію саме цього органу, є його владними повноваженнями. Не встановлено такого переліку підстав і апеляційним судом.

Стосовно звернення прокурора з даним позовом до суду, то апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що вирішення питання щодо застосування заходів реагування є дискреційними повноваженнями контролюючого органу та не може бути передане на вирішення прокурору, підставою представництва інтересів держави для якого, у відповідності до вимог ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст.60 КАС України, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Прокурор не наділений повноваженнями застосовувати адміністративно-господарський санкції, а відтак, він не має право звертатися з відповідним позовом до суду.

При вирішенні даного спору апеляційний суд, також, враховує положення ч.7 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким встановлено, що у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого відповідно до закону, припускає неоднозначне тлумачення прав і обов'язків суб'єкта господарювання або органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб, рішення приймається на користь суб'єкта господарювання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним, а доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 60, 69-71, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складений 22 лютого 2016 року.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П. Коваль

суддя О.О.Кравець