Справа № 825/3658/15-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/3658/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Падій В.В.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 15.06.2015 року № 4963-17 та від 18.09.2015 року № і податкової вимоги від 02.09.2015 року № 411-23.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явилися в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ОСОБА_2 є власником автомобіля марки "LEXUS", модель "RX350", легковий універсал-В, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, об'єм двигуна 3456 куб. см., номер кузову НОМЕР_5.

15.06.2015 року Бахмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, на підставі листа Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Бахмач, Бахмацького, Борзнянського, Коропського, Талалаївського районів від 28.02.2015 року № 210 щодо власників транспортних засобів, за якими зареєстровані легкові автомобілі з об'ємом двигуна понад 3000 куб. см., винесено податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № 4963-17, яким ОСОБА_2, визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн.

Дане податкове повідомлення-рішення направлено на адресу позивачки 30.06.2015 року та отримано особисто 02.07.2015 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та листом Центру поштового зв'язку №2 Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 08.09.2015 року № 01-154.

02.09.2015 року Бахмацькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області винесена податкова вимога форми "Ф" № 411-23, яка була отримана позивачкою 05.09.2015 року.

18.09.2015 року начальником відділу доходів і зборів з фізичних осіб Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області Пономаренком Л.М. проведено камеральну перевірку своєчасності сплати транспортного податку за 2015 рік, згідно податкового повідомлення - рішення від 15.06.2015 року № 4963-17, за результатами якої складено акт від 18.09.2015 року № 676/17/НОМЕР_3, в якому зафіксовано порушення позивачкою підпункту 267.8.1. пункту 267.8. статті 267 Розділу XII Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасна сплата транспортного податку (граничний строк сплати - 31.08.2015 року, фактична сплата - 10.09.2015 року.

На підставі зазначеного акту перевірки, 18.09.2015 року податковим органом винесено податкове повідомлення - рішення форми "Ш" № , яким до ОСОБА_2 за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб (затримка сплати 9 днів) застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 10 % - 2500,00 грн.

Акт перевірки та податкове повідомлення-рішення направлені на адресу позивачки 22.09.2015 року та отримані особисто, що підтверджується копією виписки із офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 15.06.2015 року № 4963-17; від 18.09.2015 року № та податкову вимогу від 02.09.2015 року № 411-23 такими, що прийняті з порушенням норм податкового законодавства, позивачка звернулася з відповідним позовом до суду про визнання їх недійсними.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.15 року, власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Вказана норма є чинною, Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII неконституційним визнано не було.

Посилання апелянта на те, що в силу положень ст. 58 Конституції України платниками транспортного податку можуть бути лише особи, які набули автомобілі, що є об'єктами оподаткування, у власність після прийняття Закон №71-VIII від 28.12.2014 року є помилковим, оскільки, як було зазначено раніше, платниками такого податку є власники автомобілів незалежно від дати набуття такого права у межах п'ятирічного віку автомобіля.

Крім того, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Разом з тим, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. При цьому обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників починаючи із 2015 року (рік набрання чинності Законом).

Тому, законодавець, визначаючи об'єкт оподаткування транспортним податком, передбачив, що ознаками такого є дата реєстрації автомобіля та об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Отже, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на позивача після набрання чинності Законом від 28.12.2014 року №71-VIII, та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки "LEXUS", модель "RX350", легковий універсал-В, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, об'єм двигуна 3456 куб. см., номер кузову НОМЕР_5, дата реєстрації 11.11.2014 року.

Також судом попередньої інстанції встановлено, що у період з 21:00 год. 15.06.2015 року по 14:30 год. 16.06.2015 року за адресою: проспект 40 річчя Жовтня, 88, м. Київ даний автомобіль було викрадено.

За даним фактом органом досудового розслідування - Голосіївським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0005908 та довідкою слідчого слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 17.12.2015 року № 0005908.

Однак, викрадений автомобіль марки "LEXUS", модель "RX350", легковий універсал-В, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, об'єм двигуна 3456 куб. см., номер кузову НОМЕР_5, не знято в органах реєстрації внутрішніх справ і останній обліковується у власності позивача.

Таким чином, твердження позивача щодо втрати ним права власності на автомобіль у зв'язку з його викраденням, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги.

Разом з тим, надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та податковій вимозі, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п. 8.1. ст.8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до п. 9.4. ст. 9 ПКУ установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції Закону України від 28.12.2014 р. N 71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПКУ є місцевим податком.

Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3. ст.8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 Податкового кодексу України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3. статті 10 Податкового кодексу України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналіз наведених норма дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки до 31.12.2014 року відповідний транспортний податок на справлявся.

Згідно зі ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Отже, 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період.

Тобто, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

Проте, суд першої інстанції вказані обставини не врахував, що спричинило ухвалення помилкового рішення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, дослідивши докази та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.06.2015 року № 4963-17 та від 18.09.2015 року № і податкова вимога від 02.09.2015 року № 411-23 такими не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, відтак підлягають скасуванню.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року, оскільки остання прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити у справі нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Бахмацької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області від 15.06.2015 року № 4963-17 та від 18.09.2015 року № і податкову вимогу від 02.09.2015 року № 411-23.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 24 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.