Справа № 2а-1870/8475/11
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/9991/43438/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року

у справі № 2а-1870/8475/11

за позовом Дочірнього підприємства «ДТС Суми» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТС-Харків»

до Державної податкової інспекції в місті Суми

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Дочірнє підприємство «ДТС Суми» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТС-Харків» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в місті Суми (далі - відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень від 21 вересня 2011 року № /0/75383 та № /0/75382.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року у задоволені позову було відмовлено за необґрунтованістю.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року було скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов було задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми від 21 вересня 2011 року № /0/75383 та № /0/75382.

В касаційній скарзі ДПІ у м. Сумах Сумської області ДПС, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року і залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 30 січня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

ДПІ в м. Суми провела планову виїзну документальну перевірку ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2011 року, за результатами якої був складений акт № 6544/2314/31014343/71 від 05 вересня 2011 року.

За висновками акта перевірки позивачем були порушені, зокрема: вимоги пункту 5.1 статті 5, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 185790,00 грн. (в тому числі: за 1 квартал 2010 року в сумі 9998,00 грн., за півріччя 2010 року в сумі 26264,00 грн., за 3 квартали 2010 року в сумі 61341,00 грн., за 2010 рік в сумі 108727,00 грн., за 1 квартал 2011 року - 40453,00 грн., за 2 квартал 2011 року - 36610,00 грн.), в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображені в пункті 3.1.2 розділу 3 акту перевірки; вимоги підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 157904,00 грн. (в тому числі: за січень 2010 року в сумі 8162,00 грн., за квітень 2010 року - 7107,00 грн., за травень 2010 року - 11034,00 грн., за червень 2010 року - 833,00 грн., за липень 2010 року - 2367,00 грн.,за серпень 2010 року - 9873,00 грн., за вересень 2010 року - 17029,00 грн., за жовтень 2010 року - 7210,00 грн., за листопад 2010 року - 12240,00 грн., за грудень 2010 року - 15566,00 грн., за січень 2011 року - 18210,00 грн., за лютий 2011 року - 9177,00 грн., за березень 2011 року - 7968,00 грн.,,, за квітень 2011 року - 13485,00 грн., за травень 2011 року - 9485,00 грн., за червень 2011 року - 8158,00 грн.)

Зокрема, в акті перевірки було вказано, що ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» неправомірно включило до складу валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) відповідного податкового періоду вартість маркетингових та інших послуг, наданих ТОВ «ЕКО» (згідно договору про надання послуг № 2 від 01 квітня 2010 року до основного договору поставки від 23 липня 2008 року № 5328К ), від ТОВ «Слов'яни» (згідно договорів про надання послуг від 01 квітня 2010 року № 67, від 01 червня 2010 року № М010/077/2/23/1, від 01 листопада 2010 року № М010/077/3/252/7) та від Підприємством зі 100% іноземними інвестиціями «Біла-Україна» (згідно договору про надання маркетингових послуг від 01 червня 2010 року № 150/1, додатку № 3 від 01 січня 2011 року до договору поставки від 01 січня 2011 року № 302269/11/1/2), а податок на додану вартість, сплачений у складі вартості таких послуг, - до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду, оскільки позивачем не була недоведена доцільність та економічна обґрунтованість використання вищенаведених послуг у власній господарській діяльності, оскільки: в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) з ТОВ «ЕКО», ТОВ «Слов'яни», підприємством зі 100% іноземними інвестиціями «Біла-Україна» по представленню продукції та маркетинговим послугам конкретного змісту та обсягу господарської операції визначено не було, а саме, не зазначено переліку заходів, які були проведені по послугам з маркетингу, по представленню продукції з їх документальним підтвердженням та кількість укладених угод або отриманої вигоди за результатами виконаних маркетингових послуг; відсутні відомості, що містять дані про те, щодо яких конкретно видів та об'єму товару проводилось розміщення на торгівельних площах; як саме вплинуло на максимальний результат реалізації такого товару, тобто, в чому конкретно виражений результат отриманих послуг; які товари і коли викладались на стендах та торгівельних стелажах, які безпосередньо документи підтверджували факт надання таких послуг тощо.

21 вересня 2011 року ДПІ в м. Суми на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/75383, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 212973,00 грн., у тому числі: 185790,00 грн. - за основним платежем, 27183,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

21 вересня 2011 року ДПІ в м. Суми на підставі вказаного акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення № /0/75382, яким згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 статті 123 Податкового кодексу України збільшила ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість на 180762,00 грн., у тому числі: 157904,00 грн. - за основним платежем, 22858,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Вказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались позивачем в адміністративному порядку, за наслідками якого його скарги були залишені без задоволення, а оспорювані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позовних вимог, виходив з того що позивачем не було доведено правомірності формування валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) та податкового кредиту, оскільки в актах приймання-передачі, наданих позивачу його контрагентами, в найменуванні наданих послуг зазначалось лише «маркетингові послуги» без конкретизації наданих послуг, що унеможливлює ідентифікувати дані послуги, які отримані в рамках господарської діяльності позивача.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковим органом не було доведено правомірності визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, оскільки витрати позивача на маркетингові послуги підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які містять усі необхідні реквізити, пов'язані з господарською діяльністю позивача, оскільки позивач є дистриб'ютором торговельних марок ЗАТ «Крафт Фудз України», ЗАТ «Чумак», ТОВ «Інтер Фуд» на території Сумської області, а аналіз договорів та додаткових угод до них, укладених позивачем з ТОВ «Еко», з ТОВ «Славяни» та з Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», дає підстави вважати, що послуги, які ТОВ «Еко», ЗАТ «Чумак» та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» надавали позивачу, спрямовані на отримання доходу останнього.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32 статті 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), господарська діяльність - це будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Також, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до положень пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абзацом 1 підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до валових витрат включаються витрати платника податку на проведення передпродажних та рекламних заходів стосовно товарів (робіт, послуг), що продаються (надаються) такими платниками податку.

Відповідно до пункту 19 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За приписами пункту 5.11 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих, що зазначені у цьому Законі, не дозволяється.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 44.1 статті 44, абзацу 1 пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За приписами пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що витрати операційної діяльності включають, зокрема: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Абзацами 1, 2 пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів, крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно положень абзацу 1 пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених положень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для формування валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) є наявність у платника податку - покупця відповідних розрахункових та платіжних документів, а підставою для формування податкового кредиту є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка видається платником податку, що поставляє товари (роботи, послуги), на підтвердження здійснення такої поставки.

Тобто, Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Закон України «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пов'язують виникнення у платника податків права на включення до складу валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) вартості придбаних товарів (робіт, послуг), а сплачених ним у складі такої вартості сум податку - до складу податкового кредиту із фактичним виконанням робіт (послуг) чи поставкою товарів, у ціні яких цей податок сплачений.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» є дистриб'ютором торговельних марок ЗАТ «Крафт Фудз Україна», ЗАТ «Чумак», ТОВ «Інтер Фуд» на території Сумської області, що підтверджується відповідними договорами та угодами (т.1 арк. справи 152-236).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем було укладено ряд договорів з ТОВ «Еко», ТОВ «Славяни» та з Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», а саме: між позивачем (постачальником) та ТОВ «ЕКО» (покупцем) був укладений договір поставки від 23 липня 2008 року № 5328 (т.1 арк. справи 49-51), строком дії до 31 березня 2010 року, за умовами якого постачальник зобов'язується передати товари у власність покупця на умовах та в строки, зазначені в замовленні на поставку (пункт 1.1 статті 1 договору).

До зазначеного договору було укладено Додаток № 1 від 23 липня 2008 року (т.1 арк. справи 52), згідно з умовами якого покупцем надаються відповідні знижки позивачу (офіційному дистриб'ютору КФУ (ЗАТ «Крафт Фудз Україна»)) від базової ціни на весь асортимент продукції КФУ (ЗАТ «Крафт Фудз Україна») (пункт 2.1 статті 2 додатку 1).

Також, між сторонами договору був укладений Додаток № 2 «Послуги по представленню продукції» від 23 липня 2008 року до договору поставки від 23 липня 2008 року № 5328 (т.1 арк. справи 53-54), за умовами якого ТОВ «ЕКО» (виконавець, покупець) зобов'язується надавати позивачеві (замовнику, постачальнику) (офіційному дистриб'ютору КФУ) послуги (комплекс послуг), здійснення яких створює умови для збільшення обсягів реалізації товару за основним договором та представленням товару кінцевому споживачеві в точці роздрібної торгівлі виконавця (ТОВ «ЕКО»). Порядок розрахунків визначений в пункті 3 договору та визначається шляхом надання бонусів, розмір яких встановлюється додатками до договору, було визначено в додатковій угоді № 1 до додатку № 2 «Послуги по представленню продукції» від 23 липня 2008 року (т.1 арк. справи 55), згідно якого позивач отримує від ТОВ «ЕКО» послуги з розміщення товарів на торгівельних площах на місцях, що забезпечують максимальний ефект для реалізації такого товару, і викладки товарів на стендах та торгівельних стелажах відповідно до вимог замовника, збільшення місць роздрібної торгівлі в мережі точок роздрібної торгівлі покупця, де реалізовуватиметься товар згідно умов основного договору поставки, за що отримує бонус 3,5 % від обсягу реалізованого товару.

01 березня 2009 року між позивачем та ТОВ «Еко» був укладений Додаток № 1 до договору поставки № 5328 від 23 липня 2008 року (т.1 арк. справи 56), відповідно до умов якого ТОВ «ЕКО» надаються позивачу (офіційному дистриб'ютору КФУ) знижки від базової ціни на весь асортимент продукції ЗАТ «Крафт Фудз Україна» за надання маркетингових послуг.

02 березня 2009 року між позивачем (замовником, постачальником) (офіційним дистриб'ютором КФУ) та ТОВ «ЕКО» (виконавцем, покупцем) був укладений договір №2/35/3 (т.1 арк. справи 57-58), відповідно до умов якого ТОВ «ЕКО» зобов'язується надавати позивачеві послуги (комплекс послуг), здійснення яких створює умови для збільшення обсягів реалізації товару за основним договором та представленням товару кінцевому споживачеві в точці роздрібної торгівлі виконавця (ТОВ «ЕКО»), в тому числі шляхом викладки на стендах та торгівельних стелажах, тощо та просуванням наданих за основним договором товарів з метою виконання умов і мети основного договору протягом терміну дії останнього. При цьому, під товарами в даному договорі мається на увазі продукція ЗАТ «Крафт Фудз Україна» (пункт 1.1 статті 1 договору). До даного договору було укладено додаткову угоду № 5 від 26 лютого 2010 року, згідно якої строк виконання послуг сторонами був визначений до 31 березня 2010 року (т.1 арк. справи 62).

Також, між позивачем (постачальником) та ТОВ «ЕКО» (покупцем) був укладений договір про поставку № 8583к/85/4 від 01 квітня 2010 року, з терміном дії до 31 грудня 2010 року (т.1 арк. справи 63-64), до якого між сторонами було укладено договір про надання послуг від 01 квітня 2010 року № 2/85/3 (т.1 арк. справи 67-68). Згідно умов цього договору, ТОВ «ЕКО» (виконавець, покупець) надає позивачеві (замовнику, постачальнику) (офіційному дистриб'ютору КФУ) послуги (комплекс послуг), здійснення яких створює умови для збільшення обсягів реалізації товару, що постачається за основним договором та представленням товару кінцевому споживачеві в точці роздрібної торгівлі виконавця, в т.ч. шляхом викладки та розміщення товару на стендах та торгівельних стелажах, забезпечення відповідного асортименту та достатньої кількості товару (мерчандайзинг), тощо та просуванням наданих за основним договором товарів з метою виконання умов і мети основного договору протягом терміну дії останнього.

11 квітня 2011 року між позивачем (постачальником, замовником) та ТОВ «ЕКО» (покупцем, виконавцем) також був укладений договір про надання послуг № 2/138/2, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику послуги (комплекс послуг), здійснення яких створює умови для збільшення обсягів реалізації товару, що постачається за основним договором, та представленням товару кінцевому споживачеві в точці роздрібної торгівлі виконавця, в тому числі шляхом викладки та розміщення товару на стендах та торгівельних стелажах, забезпечення відповідного асортименту та достатньої кількосиі товару (марчендайзинг) тощо та просуванням наданих за основним договором товарів з метою виконання умов і мети основного договору протягом дії останнього (т.3 арк. справи168-170).

На підставі зазначених договорів та додаткових угод до них між позивачем та ТОВ «ЕКО» складались акти здачі-прийняття виконаних робіт, акти наданих послуг та додаткові угоди до договорів про послуги по представленню продукції, які фактично визначали обсяг та вартість послуг, наданих за певний проміжок часу, вид послуг, а також ТОВ «ЕКО» виписувало позивачу податкові накладні (т.1 арк. справи 237- 250, т.2 арк. справи 1-145).

Також, судом апеляційної інстанції було встановлено, що між позивачем (замовником) та ТОВ «Славяни» (виконавцем) був укладений договір про надання послуг від 01 квітня 2010 року № 67, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику інформаційні та маркетингові послуги в порядку та відповідно до умов цього договору щодо асортименту товарів, наведеного у додатку № 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною (пункт 1.1 статті 1 договору). У пункті 1.2 статті 1 договору визначено перелік послуг, а пунктом 4.1 статті 4 договору - загальні умови оплати послуг та мету їх надання (т.1 арк. справи 71-72).

До цього договору було укладено три додатки: № 1 від 01 квітня 2010 року про визначення переліку товарів ЗАТ «Крафт Фудз Україна», що поставляються, вимоги щодо розміщення товарів та інші умови (т.1 арк. справи 73-74); № 2 від 17 листопада 2010 року щодо маркетингових послуг торгівельних марок «Vernet», «Bonduelle» (т.1 арк. справи 76); № 3 від 10 грудня 2010 року, щодо маркетингових послуг торгівельних марок «Клинекс», «Хаггіс», «Котекс», «Лідіє» (т.1 арк. справи 77).

Крім того, відповідно до додаткової угоди № 1 від 15 жовтня 2010 року укладеної до договору про надання послуг № 67 від 01 квітня 2010 року, TOB «Славяни» надають маркетингові послуги щодо товарів торгівельних марок «Oscar», «Ellada», «Kaija», «Fish Eine» (т.1 арк. справи 75).

Також, між позивачем (замовником) та ТОВ «Славяни» (виконавцем) був укладений договір про надання послуг № М010/77/2 від 01 червня 2010 року щодо торговельних марок «Тульчинка», «Біла лінія», «Фріко» (т.1 арк. справи 78-79).

До договору про надання послуг від 01 червня 2010 року № 010/077/2 було укладено додаткову угоду № 2 від 02 листопада 2010 року щодо товарів торгівельної марки «Безлюдівський м'ясокомбінат» (т.1 арк. справи 80), а також додаткову угоду від 01 січня 2011 року щодо товарів торгівельних марок «Крафт Фудз Україна», «Безлюдівський м'ясокомбінат», «Тульчинка», «Біла лінія», «Фріко», «Звенигора», «Vernet», «Bonduelle». «Oscar», «Ellada», «Kaija», «Fish Line», «Чумак», «Кедбері», «Клинекс», «Хаггіс», «Котекс», «Лідіє» (т.3 арк. справи 2).

Окрім того, між позивачем (замовником) та ТОВ «Славяни» (виконавцем) був укладений договір про надання послуг від 01 листопада 2010 року № М010/77/3 (щодо торгівельних марок «Дірол» та «Кедбері»), умови якого аналогічні умовам договору № М010/77/2 від 01 червня 2010 року (т.1 арк. справи 81-82).

На підставі зазначених договорів та додаткових угод до них між позивачем та ТОВ «Славяни» складались акти здачі-прийняття виконаних робіт, акти наданих послуг, обсяг та вартість послуг у яких обраховувалась відповідно до пунктів 5.1 статті 5 договору від 01 червня 2010 року № 010/077/2 та договору від 01 листопада 2010 року № М010/77/3, з урахуванням додаткових угод), а також ТОВ «Славяни» виписувало позивачу податкові накладні (т. 2 арк. справи 146-241, т. 3 арк. справи 1-114).

Також встановлено, що між ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» (постачальником) та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» (покупцем) був укладений договір поставки від 01 травня 2009 року № 301545 щодо поставки продукції ЗАТ «Крафт Фудз Україна». У розділі 6 «Маркетингові умови» між сторонами договору узгоджено умови надання маркетингових послуг. Пунктом 6.9 статі 6 договору визначено, що базою для нарахування сум платежів за маркетингові послуги визначається згідно обсягів замовлення покупця з урахуванням відсотку виконання замовлень (т.1 арк. справи 83-91).

Додатком № 1 від 01 травня 2009 року визначено умови розміщення товарів та ціна на продукцію ЗАТ «Крафт Фудз Україна», а додатком № 2 визначено умови проведення акції на певні товари (т.1 арк. справи 92-93).

Окрім того, між позивачем та Підприємством з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» укладено окремий договір про надання маркетингових послуг від 01 червня 2010 року № 150/1 щодо торгових марок Якобз, Крафт, Нуар, Максвел Хаус, Корона, Мілка, Люкс, Україна, в якому пунктом 2.1 статті цього договору визначено перелік маркетингових послуг, а пунктом 4.2 статті 2 договору визначено вартість послуг за місяць в сумі 619,20 грн. (т.1 арк. справи 114).

Також, між цими сторонами був укладений договір поставки від 01 січня 2010 року №302269/10, у розділі 6 якого визначено умови надання маркетингових послуг (т.1 арк. справи 96-106).

Додатковими угодами від 01 січня 2010 року до договору від 01 січня 2010 року №302269/10 сторонами були визначені умови надання маркетингових послуг щодо товарів ТМ «Чумак» та ТМ «Тульчинка» і порядок визначення їх вартості (т.1 арк. справи 108, 113).

Також, між позивачем (постачальником) та Підприємством з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» (покупцем) був укладений договір поставки від 01 січня 2011 року № 302269/11/1/2 та укладено додаток № 3 від 01 січня 2011 року «Маркетингова угода», в якій підпунктом 2.1.2 пункту 2.1 статті 2 визначено стандартні маркетингові послуги, а підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 статті 2 визначено додаткові маркетингові послуги (т.1 арк. справи 115-122, 124).

На підставі зазначених вище договорів та додаткових угод до них між позивачем та Підприємством з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» складались акти здачі-прийняття виконаних робіт, акти наданих послуг, які містили перелік видів послуг, спосіб їх виконання, вартість таких послуг, яка обчислювалась відповідно до умов і порядку визначення їх вартості, визначених у договорах та додаткових угодах до них, а також Підприємством з 100 % іноземними інвестиціями «Білла-Україна» виписувались податкові накладні (т. 3 арк. справи 115-161).

Як вбачається з акту перевірки, підставою для збільшення позивачу грошових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугував висновок податкового органу про те, позивачем не була доведена доцільність та економічна обґрунтованість використання наданих ТОВ «Еко», ТОВ «Славяни» і підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» маркетингові послуги у власній господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом апеляційної інстанції, зміст укладених позивачем з ТОВ «Еко», ЗАТ «Чумак» та ТОВ «Інтер Фуд» договорів та додаткових угод до них полягає у наданні послуг позивачу, зокрема: з підготовки товарних партій до участі в акціях в торговельних точках; розміщення рекламної продукції продавця в торгових точках; розташування продукції в торгівельних точках; оформлення продукції згідно зі встановленими стандартами мерчандайзингу; підготовки та організації рекламних акцій та/або стимулюючих заходів для споживачів по активізації продажу продукції в торгівельних точках; вчиненні інших законних дій для утримання позиції продукції на ринку та постійного поширення позиції продукції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується суд касаційної інстанції, що аналіз договорів та додаткових угод до них, укладених позивачем з ТОВ «Еко», з ТОВ «Славяни» та з Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», дає підстави вважати, що послуги, які ТОВ «Еко», ТОВ «Славяни» та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна» надавали позивачу, спрямовані на отримання доходу останнього.

Також, судом апеляційної інстанції було встановлено та підтверджується довідкою позивача від 01 грудня 2011 року (т.1 арк. справи 134-165), що укладені ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» угоди з зазначеними товариствами були спрямовані на отримання позивачем доходу, розмір якого збільшився у зв'язку з виконанням ТОВ «Еко», ТОВ «Славяни» та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна»своїх зобов'язань за такими договорами.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що ДП «ДТС Суми» ТОВ «ДТС-Харків» правомірно включило до складу валових витрат (витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування) відповідного податкового періоду вартість маркетингових та інших послуг, наданих ТОВ «ЕКО», ТОВ «Славяни» та Підприємством з 100% іноземними інвестиціями «Білла-Україна», а податков на додану вартість, сплачений у складі вартості таких послуг, - до податкового кредиту відповідного податкового періоду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неправомірність оспорюваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна скарга ДПІ у м. Сумах Сумської області ДПС підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 2201, 223, 224, 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сумах Сумської області Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна