Справа № 816/4405/15
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р.Справа № 816/4405/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання Струкової Надії Вікторівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015р. по справі № 816/4405/15

за позовом ОСОБА_1

до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Кременчуцького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області

про скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом №169 о/с від 29.07.2008 ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ (а.с. 174).

Починаючи з 29.11.2013 ОСОБА_1 обіймав посаду дільничного інспектора міліції (міліція місцевого бюджету) сектору дільничних інспекторів міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області (а.с. 175).

Наказом УМВС України в Полтавській області №797 від 23.07.2015 за скоєння вчинку, що дискредитує звання особи рядового і начальницького складу, нехтування інтересами служби, Присягою працівника органів внутрішніх справ України, що виявилось у низьких моральних якостях та негативно вплинуло на авторитет міліції як органу державної влади, порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу ІV п.1.1, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.3 ст.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу ОВС України та п.4 ст.12 Закону України "Про міліцію" звільнено з органів внутрішніх справ дільничного інспектора міліції СДІМ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області капітана міліції ОСОБА_1 (а.с. 92).

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що видавши оскаржений наказ УМВС України в Полтавській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з оскарженого наказу 23.06.2015 в м. Кременчук біля буднику № 39 по вул. Першотравневій дільничний інспектор міліції СДІМ Кременчуцького МВ УМВС капітан міліції ОСОБА_1 під час затримання громадянина ОСОБА_3 за порушення ним вимог ч. 1 ст. 178 КУпАП та ст. 185 КУпАП, явно перевищив свої повноваження наніс останньому тілесні ушкодження у вигляді синців і саден обличчя, шиї, правої руки і грудної клітки, які згідно акту СМІ від 24.06.2015 № 665 за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач наполягав на тому, що наніс тілесні ушкодження ОСОБА_3 діючи виключно у відповідності до вимог пункту 3 статті 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а саме: особи рядового і начальницького складу не несуть дисциплінарної відповідальності в разі, якщо шкода завдана правомірними діями внаслідок сумлінного виконання наказу начальника або виправданого за конкретних умов службового ризику.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України "Про міліцію" про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, а також про будь-які ушкодження або смерть, які спричинені особі внаслідок застосування працівником міліції заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, працівник міліції негайно та письмово доводить до відома безпосереднього начальника для сповіщення прокуророві

Як вбачається із матеріалів справи, 23 червня 2015 позивачем було складено протокол за статтею 185 КУпАП про адміністративне затримання ОСОБА_3 (а. с. 13-14). Відповідно до вказаного протоколу при особистому огляді у ОСОБА_3 виявлені такі тілесні ушкодження: гематома біля лівого ока, сліди подряпин від наручників на правій руці, зі слів розсічена верхня губа..

Позивач у своєму рапорті, зареєстрованому в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області 23.06.2015 № 10579, зазначив, що 23.06.2015 близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи у форменому одязі біля б. 33 по вул. Першотравневій м. Кременчука, він виявив, що громадянин розпивав у громадському місці алкогольний напій пиво. Позивач пояснив, що зробив зауваження громадянину, який виявився ОСОБА_3, та роз'яснив про заборону розпивати алкогольні напої у громадському місці. Також позивач пояснив ОСОБА_3, що за фактом розпиття алкогольного напою у громадському місці буде складено протокол про адміністративне порушення та запропонував ОСОБА_3 пройти до пункту охорони громадського порядку. Зі слів позивача, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 відмовився підкоритись законній вимозі працівника міліції позивачем була зроблена спроба примусово доставити правопорушника до приміщення пункту охорони громадського порядку, проте ОСОБА_3 не підкорився та здійснював протидію законним вимогам працівника міліції, почав боротись з ОСОБА_1, порвав працівникові міліції формену рубашку, хапав за штани у присутності запрошеного в якості свідка, особа якого на даний час не розголошується (а. с. 108-109).

За вказаним рапортом позивача та на підставі наказу Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області від 24.06.2015 № 185 було проведено службове розслідування за фактом застосування заходів фізичного впливу та спеціального засобу "наручники" капітаном міліції ОСОБА_1, дільничним інспектором міліції сектору ДІМ Кременчуцького МВ. Висновком від 01.07.2015 за вказаним службовим розслідуванням було встановлено, що застосування заходів фізичного впливу та спеціального засобу "Наручники" капітаном міліції ОСОБА_1 визнано правомірним (а. с. 102-103). Вказаний висновок було зроблено, серед іншого, на підставі того, що підтвердити та спростувати факт безпідставного нанесення тілесних ушкоджень громадянину ОСОБА_3 працівником міліції Кременчуцького МВ не виявилось можливим у зв'язку з суттєвими протиріччями у поясненнях ОСОБА_4 та поясненнях опитаних осіб. Комісія, що проводила службове розслідування, дійшла висновку, що виявлені в ході службового розслідування протиріччя можливо усунути лише шляхом проведення слідчих дій у кримінальному провадженні, що не входить до компетенції комісії з проведення службового розслідування..

24.06.2015 ОСОБА_3 до чергової частини Кременчуцького МВ подано заяву про заподіяння йому тілесних ушкоджень. За вказаною заявою порушено кримінальне провадження, яке було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0002381 від 24 червня 2015 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Факт нанесення ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень також підтверджується висновком експерта № 665 від 24.06.2015 (а. с. 117).

За вказаним фактом та на підставі наказу УМВС України у Полтавській області було проведено службове розслідування, результати якого оформлені висновком від 14.07.2015. Відповідно до вказаного висновку, встановлено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, а саме: порушення кримінального провадження за № 0002381 від 24.06.2015 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України за зверненням гр. ОСОБА_3 по факту нанесення йому 23.06.2015 тілесних ушкоджень під час затримання працівником міліції, повністю підтвердились. Також комісія у висновку від 14.07.2015 не погодилась з висновками службового розслідування Кременчуцького МВ УМВС від 03.07.2015. Також комісія, що проводила службове розслідування, дійшла висновку про звільнення з органів внутрішніх справ капітана міліції ОСОБА_1 за скоєння вчинку, що дискредитує звання особи рядового та начальницького складу, нехтування інтересам служби, Присяги працівника органів внутрішніх справ України, що виявилось у низьких моральних якостях та негативно вплинуло на авторитет міліції як органу державної влади, в порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу IV, ст. 1, п. 1.1, п. 1.2, ст. 2, п. 2.1, п. 2.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу ОВС України, ст. 268 КУпАП та п. 4 ст. 12 Закону України "Про міліцію" (а. с. 98-101).

Як вбачається з матеріалів справи позивач наніс громадянину ОСОБА_3 тілесні ушкодження внаслідок незгоди останнього пройти до пункту охорони громадського порядку для складення протоколу про адміністративне правопорушення (розпивання спиртних напоїв у громадському місці).

Згідно з ст. 11 Закону України "Про міліцію" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин, втратив чинність 07.11.2015) міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право, серед іншого, вимагати від громадян і службових осіб, які порушують громадський порядок, припинення правопорушень та дій, що перешкоджають здійсненню повноважень міліції, виносити на місці усне попередження особам, які допустили малозначні адміністративні порушення, а в разі невиконання зазначених вимог застосовувати передбачені цим Законом заходи примусу.

Так, позивач як в рапорті, зареєстрованому в Кременчуцькому міському відділі УМВС України в Полтавській області 23.06.2015 № 10579, так і в позовній заяві зауважив, що ОСОБА_3 самостійно припинив розпивання спиртних напоїв, проте не погодився з пропозицією позивача пройти до пункту охорони громадського порядку для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України "Про міліцію" у разі неможливості уникнути застосування сили вона не повинна перевищувати міри, необхідної для виконання покладених на міліцію обов'язків і має зводитись до мінімуму можливості завдання шкоди здоров'ю правопорушників та інших громадян.

Відповідно до частини 1 статті 14 Закону України "Про міліцію" працівники міліції мають право застосовувати заходи фізичного впливу, в тому числі прийоми рукопашного бою, для припинення правопорушень, подолання протидії законним вимогам міліції, яка здійснюється із застосуванням сили щодо працівників міліції або інших осіб, якщо інші способи були застосовані та не забезпечили виконання покладених на міліцію обов'язків.

Натомість, як повідомив позивач у письмових поясненнях від 26.06.2015 (а. с. 109, 112-113), від 02.12.2015 (а. с. 188-189) заходи примусу до ОСОБА_3 позивач застосував після того, як ОСОБА_3 почав ображати позивача нецензурною лайкою. До того ж, як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_1 не було зафіксовано жодних тілесних ушкоджень (а. с. 112 - зворотній бік), в той час як ОСОБА_3 отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта № 665 від 24.06.2015 (а. с. 117), внаслідок застосування заходів примусу ОСОБА_1, що спростовує твердження позивача, що заходи примусу були ним застосовані до ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що останній почав бити працівника міліції ОСОБА_1

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку позивач перевищив міру застосування примусу, необхідну для виконання покладених на міліцію обов'язків.

Відповідно до частини 6 статті 12 Закону України "Про міліцію" перевищення повноважень по застосуванню сили, в тому числі спеціальних засобів і зброї, тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В частиною 1 статті 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини 1 статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

У відповідності до статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, в тому числі, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень.

Як вбачається з пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення, тобто у запас Збройних Сил України або у відставку.

Як вбачається з оскарженого наказу УМВС України в Полтавській області №797 від 23.07.2015 позивача було звільнено за скоєння вчинку, що дискредитує звання особи рядового і начальницького складу, нехтування інтересами служби, Присягою працівника органів внутрішніх справ України, що виявилось у низьких моральних якостях та негативно вплинуло на авторитет міліції як органу державної влади, порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділу ІV п.1.1, п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.3 ст.2 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу ОВС України та п.4 ст.12 Закону України "Про міліцію".

Таким чином, звільнення позивача відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України,

Факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, було підтверджено висновком за результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин фактичної дійсності законодавцем віднесено до компетенції органу внутрішніх справ.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо протиправності оскарженого рішення УМВС України з посиланням на те, що провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002381 від 24 червня 2015 року за заявою ОСОБА_3 щодо нанесення йому тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, виходячи з наступного.

В силу наведених вище положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, які є спеціальними нормативно-правовими актами з питань проходження служби в органах внутрішніх справ, встановлення обставин фактичної дійсності у даному випадку належить до компетенції робочої групи, якій доручено проведення такого службового розслідування та саме висновок такого розслідування є підставою для відповідного реагування, зокрема, застосування до винних осіб дисциплінарних стягнень.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом МВС України 22 лютого 2012 року № 155, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки), встановлюють моральні зобов'язання працівника органів внутрішніх справ, зокрема пунктом 4.1 розділу ІІІ "Моральні основи служби в органах внутрішніх справ" визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання:

- визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності;

- бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби;

- ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми.

Відповідно до пункту 1.1 розділ IV "Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ" Правила поведінки, поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника .

Відповідно до пункту 1.2 Правил поведінки норми професійної етики вимагають від працівника:

- поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними;

- постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій.

Відповідно до пункту 1.3 Правил поведінки працівник повинен пам'ятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Згідно з пункту 2.1 Правила поведінки совість, професійний обов'язок, честь і гідність є головними моральними орієнтирами на службовому шляху захисника правопорядку і складають моральний стрижень особистості працівника органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 2.2 Правила поведінки професійний обов'язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки.

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 05 жовтня 2000 року за № 7КМ/8, також зобов'язує працівника міліції у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної (пункт 7). Виявляти стійкість, принциповість, непримиренність у боротьбі зі злочинністю, мужність і сміливість, високу фізичну, вольову та інтелектуальну готовність до дій у складних, нестандартних ситуаціях (пункт 8). Критично ставитися до власних професійних якостей та поведінки. Постійно працювати над самовдосконаленням, підвищенням свого професійного та загальнокультурного рівня (пункт 9). Стверджувати та відстоювати честь і гідність правоохоронця як посадової особи, уповноваженої державою і народом України захищати законні права і інтереси громадян. Всіляко сприяти підвищенню авторитету органів внутрішніх справ серед населення (пункт 10). У разі недотримання взятих зобов'язань бути готовими понести відповідальність, передбачену законодавством України, іншими чинними нормативними актами, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ (пункт 11).

Позивач у письмових поясненнях, наданих 02.12.15 (а.с.188-189) пояснив,що при спробі примусово супроводити ОСОБА_3 до пункту охорони громадського порядку, ОСОБА_3 лівою рукою схопив позивача, спричинивши фізичного болю. Вказаний вчинок ОСОБА_3 вивів його зі спокійного стану та розлютив і він почав бити ОСОБА_3 по обличчю кулаком лівої руки.

Приймаючи до уваги, що позивачем не спростовано того факту, що застосування заходів примусу до ОСОБА_3 (нанесення тілесних ушкодження та застосування спецзасобів - наручників) відбулось у зв'язку з втратою позивачем самоконтролю та застосування сили, що перевищила міру, необхідну для виконання покладених на міліцію обов'язків, колегія суддів дійшла висновку, що факт скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України знайшли своє підтвердження, а тому звільнення є обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 02.12.2015р. по справі № 816/4405/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Кононенко З.О.
Судді Бондар В.О. Калитка О.М.
Повний текст ухвали виготовлений 22.02.2016 р.