Справа № К/9991/72768/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р. м. Київ К/9991/72768/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року в справі за його позовом до Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області, Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У січні 2006 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом та зазначав, що у жовтні 2005 року був звільнений з податкової міліції Державної податкової адміністрації України через скорочення штатів й з ним не було проведено повного розрахунку.

Неодноразово уточнюючи та збільшуючи позовні вимоги, просив суд визнати протиправними та незаконними дії (бездіяльність) Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області та Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому щодо не проведення доплати за роботу в надурочний час; невиплати доплати за роботу у нічний час; заниження розміру надбавки за вислугу років та 100% надбавки за особливі умови роботи та професійний ризик; невиплати компенсації за 23 дні невикористаних щорічних відпусток; невиплати матеріальної допомоги при звільненні через скорочення штатів у розмірі 50% за кожний повний календарний рік.

Також просив суд стягнути з Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області та Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому доплату за роботу в надурочний час в сумі 23 038 грн.; доплату за роботу в нічний час - 1 176 грн.; грошову компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки - 2 346 грн.; різницю в розмірі 5% невиплаченої надбавки за вислугу років - 195,77 грн.; різницю в оплаті 100% надбавки за особливі умови служби та професійний ризик - 187 грн.; грошову допомогу при звільнені - 16 250 грн.; збитки за час прострочення сум грошового забезпечення - 49 110 грн.; відшкодувати моральну шкоду.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що під час розгляду справи в суді позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та відшкодована різниця винагороди за вислугу років в сумі 1 042,32 грн. на виконання рішення апеляційного суду від 16 листопада 2006 року; чергування слідчо-оперативної групи призначалося в добовому режимі, а тому відшкодування роботи у нічний час не підлягає задоволенню; у зв'язку зі специфічними умовами праці проводилась виплата надбавки за особливі умови служби та надавалися вихідні дні після чергування; право на надбавку за вислугу років у розмірі 25% у позивача виникло з серпня 2004 року; при повторному звільненні право на виплату одноразової допомоги при звільненні у позивача відсутнє.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач просив скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 27 травня 1997 року по 13 жовтня 2005 року ОСОБА_4 проходив службу в органах податкової міліції Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області.

Наказом голови Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області від 13 жовтня 2005 року № 372-о позивача звільнено з податкової міліції через скорочення штатів (відповідно до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР) з календарною вислугою років 13 років 01 місяць 13 днів. При звільненні зобов'язано провести остаточний розрахунок з виплатою компенсації за невикористані 8 днів чергової відпустки.

Відповідно до пункту 51 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у 2003-2005 роках ОСОБА_4 мав право на відпустку тривалістю 35 діб, але йому надавалися відпустки тривалістю 30 діб. Також під час перебування у відпустці з 14 червня по 14 липня 2004 року та з 25 серпня 2005 року його з 05 липня 2004 року та 25 серпня 2005 року було відкликано з відпустки.

На виконання постанови колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 16 листопада 2006 року, що була прийнята по даній справі, Державною податковою адміністрацією в Хмельницькій області платіжним дорученням № 1 від 16 січня 2007 року було сплачено грошову компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки в сумі 847,32 грн.

Після скасування зазначеного судового рішення в уточненій позовній заяві позивач просив стягнути грошову компенсацію за 23 дні невикористаної відпустки в сумі 2 346 грн., виходячи з того, що середньоденне грошове забезпечення становить 101 грн. від грошового забезпечення за повний останній місяць роботи у розмірі 2 140 грн. Проте такі підрахунки є безпідставними, оскільки відповідно до довідок Державної податкової інспекції в місті Хмельницькому, наданих окружному суду, сумарний заробіток за останні 12 місяців роботи перед наданням відпустки становить 10 020,57 грн., розмір середньоденної суми грошового забезпечення для розрахунку відпускних (компенсації за невикористану відпустку) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 становить 28,15 грн.

На виконання Указу Президента України від 30 жовтня 1996 року № 1013 «Питання державних податкових адміністрацій» та з метою упорядкування умов оплати праці працівників органів державної податкової служби Кабінет Міністрів України від 31 грудня 1996 року постановою № 1592 затвердив умови оплати праці працівників органів державної податкової служби, чинні на час виникнення спірних правовідносин.

Підпунктом 1 пункту 4 постанови передбачена виплата посадовим особам Державної податкової адміністрації, державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, державних податкових інспекцій у районах, містах і районах у містах та працівникам податкової міліції винагороди за вислугу років у розмірах згідно з додатком № 17. Відповідно до цього додатку при вислузі років від 5 до 10 років встановлюється розмір надбавки 20%, при вислузі від 10 до 15 років - 25%.

Суди попередніх інстанцій правомірно виходили з того, що з вересня 2002 року по липень 2004 року позивач мав право на винагороду за вислугу років у розмірі 25% посадового окладу, а не 20%, тому за цей період має відшкодуватися різниця невиплаченої винагороди в сумі 195 грн. На виконання постанови колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 16 листопада 2006 року Державною податковою адміністрацією в Хмельницькій області платіжним дорученням № 1 від 16 січня 2007 року було сплачено різницю у виплаті винагороди за вислугу років в сумі 195 грн., що позивачем не заперечується.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суди правомірно виходили з того, що після скасування постанови колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 16 листопада 2006 року, яку було виконано відповідачем, заборгованість по виплаті винагороди за вислугу не підлягає повторному стягненню.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та статті 22 Закону України «Про міліцію» для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилався на положення постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року № 197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні», якою передбачено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Судами попередніх інстанцій зроблено правомірний висновок про те, що не підлягає задоволенню позовна вимога про компенсацію за роботу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, оскільки у зв'язку зі специфічними умовами праці (служби) позивачу проводилась виплата 50% надбавки за особливі умови праці, 100% надбавка за особливі умови служби, професійний ризик, що підтверджується розрахунковими листами, а також надавалися вихідні дні після чергування.

Позивач у обґрунтування позовних та касаційних вимог посилався на те, що відповідно до Указу Президента України від 30 жовтня 1996 року № 1013 «Питання державних податкових адміністрацій» на період до законодавчого врегулювання статусу державних податкових адміністрацій та умов проходження служби в органах податкової поліції збережено за працівниками підрозділів по боротьбі з кримінальним приховуванням прибутків від оподаткування, які передаються Міністерством внутрішніх справ України до Державної податкової адміністрації України, повноваження, правовий та соціальний захист працівників міліції, встановлені законодавством України. Проте даних, що він працював у підрозділі по боротьбі з кримінальним приховуванням прибутків від оподаткування не було надано та не встановлено, у зв'язку з чим відсутні підстави для поширення на нього соціального захисту працівників міліції в цій частині.

Посилання на підпункт 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1996 року № 1592 щодо обов'язкового відшкодування за роботу в надурочний час є також помилковим, оскільки цим пунктом зобов'язано виплачувати інші доплати і надбавки до посадових окладів (тарифних ставок) працівникам органів державної податкової служби у розмірах, визначених згідно з чинним законодавством, без конкретизації таких доплат і надбавок.

Судами попередніх інстанцій встановлено що відповідно до розпоряджень чергування слідчо-оперативної групи призначалося цілодобово з 09.00 год. до 21.00 год., після 21.00 год. чергування проводилося за місцем проживання, а не за місцем проходження служби, тому відсутні підстави для відповідних доплат.

У 1997 році позивач був звільнений зі служби у відділі Державної служби охорони при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області у зв'язку зі скороченням штатів та при звільненні йому було виплачено одноразову грошову допомогу.

При звільнені зі служби в органах податкової міліції позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку з тим, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» внесено зміни до статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» та статтю викладено у наступній редакції «військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, не виплачується, за винятком тих осіб, які при першому звільненні не набули права на її отримання».

У обґрунтування права на одноразову грошову допомогу при звільненні позивач посилався на пункт 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», відповідно до якого, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ при звільненні з органів внутрішніх справ за вислугою строку служби, за віком, за станом здоров'я, у зв'язку із скороченням штатів або з проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання на службі (в органах) виплачується грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Також зазначав, що спірна одноразова грошова допомога є відмінною від одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

Проте таке посилання є неправомірним, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 винесена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, а тому пов'язана з виникненням права на пенсійне забезпечення, яке у позивача при звільнені було відсутнє.

Таким чином, у зв'язку з відсутністю підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, суди правомірно відмовили у задоволенні такої позовної вимоги.

З метою посилення соціального захисту осіб начальницького складу податкової міліції органів державної податкової служби Указом Президента України від 22 березня 2002 року № 288/2002 «Про посилення соціального захисту осіб начальницького складу податкової міліції органів державної податкової служби» установлено особам начальницького складу податкової міліції органів державної податкової служби надбавку за особливі умови служби, професійний ризик, кваліфікацію та виконання особливо важливих завдань у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років).

Позивач правомірно посилався на те, що судовими рішеннями було визнано факт неправильного нарахування винагороди за вислугу років (не 20% посадового окладу, а 25%) та зобов'язано здійснити виплату різниці, що і було зроблено відповідачем у січні 2007 року. Таким чином, у зв'язку зі зміною розміру посадового окладу підлягала перерахунку і надбавка за особливі умови служби, професійний ризик, кваліфікацію та виконання особливо важливих завдань.

Відповідачем такого перерахунку не було проведено, а суди попередніх інстанцій відмовляючи у задоволенні позову в цій частині на це увагу не звернули й не встановили законність та обґрунтованість такої вимоги, тому судові рішення в цій частині підлягають скасуванню.

У випадку встановлення судами підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення періодичних виплат під час проходження служби необхідно з'ясувати правомірність та підставність позовної вимоги про стягнення коштів за час прострочення виплати сум грошового забезпечення та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є під-ставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд в зазначеній частині.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2011 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2011 року в частині вимог, що стосується надбавки за особливі умови служби, професійний ризик, кваліфікацію та виконання особливо важливих завдань скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: