Справа № 2-а-235/11
Суддя: Гриценко І. Г.
Дата ухвалення: 2011-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-235/11
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2011 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриценко І.Г.

при секретарі Манюк Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниця справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій відповідача неправомірними, та зобовязання провести перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій відповідача неправомірними, та зобовязання провести перерахунок пенсії, в якому просить визнати неправомірними дії щодо перерахунку пенсії з 01.08.2010 року та зобовязати відповідача провести перерахунок пенсії відповідно до вимог ст. 50, 54, 67 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особі віднесеній до категорії I, по ІII групі інвалідності.

Позивач ОСОБА_1 В З. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задоволити, дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, заперечила щодо його задоволення, надала суду письмове заперечення, та пояснила, що позивачеві проводиться виплата державної та додаткової пенсії відповідно до норм діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи встановив, що позивач будучи постраждалим від аварії на ЧАЕС, має посвідчення першої категорії, є інвалідом третьої групи пов'язаної з ліквідацією аварії на ЧАЕС перебуває на обліку у відповідача та отримує відповідну додаткову пенсію, розмір якої, на думку позивача, яка виплачується йому відповідачем не відповідає законодавству України.

Встановивши дані обставини суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно частини першої статті 49 даного Закону встановлено, що "пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію, згідно з статтею 50 даного Закону встановлено, що особам віднесеним до першої категорії призначається додаткова пенсія.

У відповідності до ст. 50 Закону, особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, і зокрема інвалідам третьої групи в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, а в силу дії ст. 53 того ж Закону, виплата додаткової пенсії проводиться повністю незалежно від інших доходів.

Таким чином, вихідним законодавчим критерієм розрахунку державної і додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно до ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування у свою чергу встановлюється в розмірі визначеному законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію, яка не відповідає вищезазначеному розміру, що підтверджується запереченнями відповідача, та матеріалами справи при цьому, розрахунок фактично виплачуваних позивачеві пенсій, відповідач призначивши їх проводив з інших розмірів встановлених Постановами КМУ України №530 від 28.05.2008 року, та №564 від 16.07.2008 року, які були і залишаються заниженими у порівнянні із законом, а тому позивач звернувся до відповідача з заявою 09.12.2010 року за перерахунком пенсії, який здійснено не було, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати дії відповідача неправомірними.

При вирішенні даного спору суд, виходить також і з неконституційності та нечинності відповідних положень Розділу 11 Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік»за якими оспорювані розміри пенсій мали визначатись в інших (менших розмірах, ніж ті, що передбачені ст.. ст. 50, 54 Закону, встановлених рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів, повязаних зі спірними правовідносинами, що виникли з дії неконституційних законів, та із загальних законодавчих засад пріоритету законів над підзаконними нормативними актами, за якими оспорювані розміри пенсій продовжують визначатись в інших менших розмірах і які у звязку з цим теж суперечать Закону, дійшов висновку про те що при розрахунку державної і додаткової пенсії, передбачених ст.ст. 50,54 Закону, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що встановлюється щорічними законами про державний бюджет та за яким і повинен визначатись мінімальній розмір пенсії за віком, при цьому дія ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не перешкоджає застосуванню вищевказаної законодавчої величини, а тобто мінімального розміру пенсії за віком, для розрахунку інших, повязаних з нею пенсій, чи доплат оскільки діючим законодавством якогось іншого мінімального розміру пенсії за віком, окрім передбаченого ч. 1 тієї ж норми, не встановлено.

На невідповідність дій відповідача також вказує стаття 19 Конституції України, згідно якої встановлено, що «органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Також суд не приймає подане заперечення відповідача до уваги, так як воно порушує принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України), право громадян на соціальний захист (ст. 46 Конституції України), при цьому прийняття нових законів або внесені зміни до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (ст.22 Конституції України).

Крім цього згідно статті 9 КАС України встановлено, що у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, в звязку з чим суд, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, ставиться критично до позиції відповідача, що виплата пенсії позивачу здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, а не в межах встановлених відповідним Законом України.

При таких обставинах справи, коли позовні вимоги ґрунтуються на законі, відповідач, нараховуючи і виплачуючи позивачеві пенсію у розмірах, які не відповідають законодавчому критерію їх перерахунку, а також відмовивши позивачеві у перерахунку пенсії, діяв неправомірно, а тому порушив відповідні пенсійні права позивача, які підлягають судовому захисту.

Позовна вимога про зобовязання управління в подальшому здійснювати перерахунок та виплату державної та додаткової пенсії з послідуючим перерахунком при зміні прожиткового мінімуму до задоволення не підлягає, так як суд не наділений повноваженнями щодо прийняття рішень з приводу майбутніх правовідносин.

Керуючись ст.ст. 9, 69- 71, 158 -163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову органу Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області у перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю у відповідності зі ст.ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної та додаткової пенсії починаючи з 01.08.2010 року відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»як інваліду ІІІ групи, повязаної з аварією на Чорнобильській АЕС, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком державної пенсії та додаткової пенсії в розмірі 50 відсотків пенсії за віком виходячи з розміру прожиткового мінімуму встановленого п.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня винесення постанови.

Суддя: