Справа № 826/17989/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2016 року № 826/17989/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Павлоградського міскрайонного центру зайнятості
до Національного університету біоресурсів і природокористування України
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста звернувся Павлоградський міськрайонний центр зайнятості (далі - позивач та/або центр зайнятості) з позовною заявою до Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 3 150, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог центром зайнятості зазначено, що у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 20 березня 2013 року «Про видачу ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці», наказом Павлоградського міського центру зайнятості № 119 від 25 липня 2013 року було видано одноразовий ваучер № 4900009 ОСОБА_1, яка перебуваючи на обліку в Павлоградському міському центрі зайнятості написала заяву на видачу їй такого ваучера.

01 вересня 2013 року між відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненським аграрним коледжем» (далі-Коледж) та ОСОБА_1 був укладений Договір № 00025 про здобуття останньою наступного освітньо-кваліфікаційного рівня за спеціальністю «Виробництво та переробка продукції тваринництва» терміном на 3 роки з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року.

Згідно кошторису затвердженого навчальним закладом та рахунку-фактури № 29 від 26 вересня 2013 року, вартість навчання становила 6300,00 грн.

ОСОБА_1 проходила навчання згідно умов договору з вересня 2013 року по жовтень 2014 року, що підтверджено відповідними довідками № 553 від 18 листопада 2013 року, № 723 від 30 квітня 2014 року, № 462 від 15 жовтня 2014 року. У 2015 році навчальний заклад не надав інформацію щодо виконання умов Договору.

Згідно п.13 Постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 20 березня 2013 року «Про видачу ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці» відповідальність за подання достовірної інформації про навчання особи покладається на навчальний заклад.

Позивач вважає, що відповідач повинен повернути залишок невикористаної суми за навчання ОСОБА_1 в сумі 3150 грн.

Відповідач проти позову заперечив зазначивши, що відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненський аграрний коледжем» є відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України з окремими правами юридичної особи, зокрема, відокремленим підрозділом ведеться самостійний баланс, останній має реєстраційні рахунки в Державному казначействі України. Враховуючи зазначене, на думку Національного університету біоресурсів і природокористування України саме відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненський аграрний коледжем» несе відповідальність за порушення чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В судове засідання 22 лютого 2016 року позивач не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача правову позицію викладену в заперечення на позовну заяву від 02.11.2015 підтримав та просив в задоволені адміністративного позову просив відмовити.

На підставі частини 6 статті 128 КАС України судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала на обліку в Павлоградського міського центру зайнятості, як особа, що потребує допомоги по безробіттю.

Використовуючи своє право передбачене Постановою Кабінету Міністрів України №207 від 20 березня 2013 року «Про видачу ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці» ОСОБА_1 24 липня 2013 року звернулась з відповідною заявою для отримання такого ваучера.

Наказом Павлоградського міського центру зайнятості № 119 від 25 липня 2013 року за підписом директора Коваленко А.В. було видано одноразовий ваучер № 4900009 для підтримання конкурентоспроможності ОСОБА_1 на ринку праці.

01 вересня 2013 року між відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненським аграрним коледжем» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 00025 про здобуття останньою наступного освітньо-кваліфікаційного рівня за спеціальністю «Виробництво та переробка продукції тваринництва» терміном на 3 роки з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2016 року.

Як вказано в кошторисі затвердженому навчальним закладом, рахунку-фактури №29 від 26 вересня 2013 року та довідці №458 від 26 вересня 2013 року оформлених ВП НУБіП України «Прибрежненським аграрним коледжем», вартість навчання для ОСОБА_1 становила 6300,00 грн. за весь період.

На підставі вказаного Договору керівником «Прибрежненського аграрного коледжу»

був виданий наказ № 129-С від 28 серпня 2013 року про зарахування ОСОБА_1 до складу навчальної групи №10 за спеціальністю «виробництво та переробка продукції тваринництва».

В подальшому, починаючи з вересня 2013 року по жовтень 2014 року відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненським аграрним коледжем» на адресу Павлоградського міського центру зайнятості направлялись повідомлення про стан виконання ОСОБА_1 умов Договору.

З листопада 2014 року відповідач припинив надавати звіти позивачу про виконання умов Договору.

31 липня 2015 року позивач звернувся до керівництва Національного університету біоресурсів і природокористування України з претензією № 1297 якою вимагалось повернути залишок невикористаних для навчання ОСОБА_1 коштів в розмірі 3150 грн.

В своїх запереченнях на позов відповідач акцентує увагу на тому, що згідно п.1.5. Положення «Про Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненський аграрний коледж» від 15 грудня 2008 року, «Прибрежненський аграрний коледж» (далі - Положення) є відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України з окремими правами юридичної особи, в тому числі: веде самостійний баланс, наділений частиною майна Університету, має реєстраціні рахунки в Державному казначействі України, з питань діяльності Коледжу від імені Університету може бути стороною в суді, має гербову печатку, штампи, власні знаки, логотип.

Відповідач в своїх поясненнях зазначив, що в Університеті відсутні первинні документи та немає можливості їх витребувати, так як Коледж знаходиться на території, що у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є окупованою.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що «Прибрежненський аграрний коледж» є відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України та знаходить за адресою: 96563, Автономна Республіка Крим, Сакський район, с. Прибережне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Вказаним законом визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України (пункт 1 статті 1 Закону № 1207-VII)

Згідно зі статтею 64 Господарського кодексу України, підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами.

Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

В той же час, Згідно пункту 1.5. Положення Коледж, як відокремлений підрозділ НУБіП, має окремі права юридичної особи, в тому числі : веде самостійний баланс, наділений частиною майна НУБіП, має реєстраційні рахунки в Державному казначействі України, з питань діяльності Коледжу від імені НУБіП може бути стороною в суді, має свою гербову печатку, штампи, власні знаки, логотип, тощо.

Коледж, серед іншого, зобов'язаний забезпечувати своєчасну сплату податків та зборів, здійснювати бухгалтерський, оперативний облік, вести фінансову, статистичну та іншу звітність (пункт 3.3. розділу 3 Положення).

Поряд з цим, пунктом 9.1. Положення регламентовано, що Коледж користується майном, яке за ним закріплене, доходами та іншими надходженнями, одержаними від його діяльності. Разом з тим, останній складає фінансову, податкову, статистичну та іншу звітність в установленому порядку і подає до державних органів (податкових, статистики, пенсійного фонду, фонду соціального страхування тощо) та до НУБіП, здійснює самостійно оперативний, бухгалтерський та фінансовий облік свої роботи (пункти 10.1, 10.2 розділу 10 Положення).

Статтею 61 Конституції України визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Аналіз змісту Положення дає суду підстави стверджувати, що відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Прибрежненський аграрний коледж», хоча і є відокремленим підрозділом відповідача, проте має окремі права та обов'язки юридичної особи, зокрема, забезпечувати своєчасну сплату податків та відрахувань.

Слід наголосити, що предметом спору є стягнення заборгованості у розмірі 3150,00грн. за порушення встановлене Постановою Кабінету Міністрів України № 207 від 20 березня 2013 року, якою затверджено «Порядок про видачу ваучерів для підтримання конкурентоспроможності осіб на ринку праці» (далі - Порядок №207), яка визначає механізм видачі Київським та Севастопольським міськими, районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості (далі - центри зайнятості) особам ваучерів для підтримання їх конкурентоспроможності на ринку праці (далі - ваучери).

Так, пунктом 3 вказаного порядку регламентовано, що на підставі ваучера здійснюються перепідготовка, спеціалізація, підвищення кваліфікації за професіями та спеціальностями згідно з пріоритетними видами економічної діяльності, підготовка на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні (далі - навчання).

При цьому, відповідальність за обґрунтованість вартості навчання і достовірність інформації про навчання особи, що подається центру зайнятості, покладається на навчальний заклад (пункт 13 Порядку №207).

В той же час, у разі дострокового припинення дії договору про навчання навчальний заклад подає протягом п'яти робочих днів центру зайнятості, який видав ваучер, копію наказу про дострокове припинення навчання, розрахунок невикористаної частини коштів, передбачених для оплати вартості навчання, повертає протягом трьох робочих днів таку частину на рахунок центру зайнятості, який видав ваучер, із зазначенням у платіжному дорученні прізвища, імені та по батькові особи і номера ваучера (пункт 16 Порядку №207).

Системний аналіз зазначеного дає суду підстави дійти наступних висновків:

по-перше, відповідальність за обґрунтованість вартості навчання і достовірність інформації про навчання особи, що подається центру зайнятості, покладається на навчальний заклад;

по-друге, повернення невикористаної частини коштів передбачених для оплати вартості навчання здійснюється у разі дострокового припинення дії договору про навчання

Згідно частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (частина 1 статті 70 КАС України).

Відповідно до частини 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Так, позивач стверджує про наявність матеріальної шкоди завданої відповідачем у розмірі 3150,00 грн., з огляду на припинення ОСОБА_1. у 2015 році навчання.

Суд, за наслідком аналізу вищевикладеного, вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості та докази на їх підтвердження щодо дострокового припинення дії договору про навчання, у той час коли відповідальність за неподання відомостей про стан навчання Порядком №207 не встановлено.

При цьому, неподання відокремленим підрозділом відомостей про стан навчання не є безумовною ознакою, яка свідчить про припинення навчання особою.

Таким чином, приймаючи до уваги зазначене в сукупності, суд вважає, що Національним університетом біоресурсів і природокористування України жодних порушень чинного законодавства не вчинено, а відтак, з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності, з урахування приписів Положення та Порядку №207, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. З огляду на вказане, в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Інші доводи позивача не спростовують встановленого вище судом.

Керуючись статтями 7, 9, 11, 69-72, 86, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову Павлоградського міського центру зайнятості відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський