Справа № 2а-12202/11/0170/9
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/38375/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. головуючого,

Ємельянової В.І.,

Заїки М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою військового прокурора Сімферопольського гарнізону на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року в справі за позовом військового прокурора Сімферопольського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, військової частини НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України до Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим про скасування постанови про накладення арешту,

в с т а н о в и л а :
У жовтні 2011 року позивач звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом та зазначав, що постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим від 29 серпня 2011 року накладено арешт на кошти в сумі 55 070,67 грн., що належать військовій частині НОМЕР_1 .

Зазначав, що вказана постанова є незаконною, оскільки боржник (військова частина НОМЕР_1 ) не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим був позбавлений можливості виконати судове рішення добровільно, а тому відповідач безпідставно застосував заходи примусового виконання рішення.

Просив скасувати постанову державного виконавця від 29 серпня 2011 року та зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим відшкодувати незаконно стягнуті в примусовому порядку у ході виконавчого провадження грошові кошти в сумі 44 603,30 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 16 грудня 2011 року позов задоволено частково: визнано протиправною та скасовано постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим від 29 серпня 2011 року про накладення арешту на грошові кошти, що належать військовій частині НОМЕР_1 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України в ході виконавчого провадження №10410 по виконанню наказу господарського суду Автономної Республіки Крим №2-2/5417-08, виданого 06 квітня 2010 року в частині включення до постанови виконавчого збору в розмірі 5 001,88 грн. та витрат на організацію та проведення виконавчих дій в сумі 50 грн.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, позивач просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні у Цен-тральному відділі державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим знаходився наказ №2-2/5417-08, виданий 06 квітня 2010 року господарським судом Автономної Республіки Крим про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Крименерго» 50 018,79 грн.

Боржником (військовою частиною НОМЕР_1 ) у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку виконано не було, у зв`язку з чим 29 серпня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів в сумі 55 070,67 грн. (50 018,79 грн. сума стягнення за рішенням суду, 5 001,88 грн. виконавчий збір, 50 грн. витрати на проведення виконавчих дій), що належать боржнику та містяться на рахунку № НОМЕР_2 в ГУДКУ в АР Крим, МФО 824026, КЕКР 1163, заборонивши списання коштів за розпорядженням власника рахунку до накопичення вказаної суми.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, окружний суд виходив з того, що постанова від 29 серпня 2011 року про арешт коштів у частині включення до постанови суми виконавчого збору та витрат на організацію і проведення виконавчих дій є протиправною та підлягає скасуванню.

Скасовуючи рішення окружного суду та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що було розглянуто вимоги, які не заявлялися позивачем; постанова про стягнення виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат на організацію та проведення виконавчих дій боржником не оскаржені та підлягають примусовому виконанню.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

За правилами статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 30 червня 2015 року у справі №21-278а15.

Оскільки в даній справі оскаржено рішення органу державної виконавчої служби під час виконання наказу, виданого господарським судом Автономної Республіки Крим, тобто спір у справі виник поза межами публічно-правового спору, то зазначену справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Дану справу належить розглядати у порядку господарського судочинства.

Суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до помилкового висновку про необхідність перевірки правомірності дій відповідача та вирішення справи по суті позовних вимог.

Керуючись статтями 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу військового прокурора Сімферопольського гарнізону задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 16 грудня 2011 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2012 року скасувати, а провадження у адміністративній справі закрити.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді: