Справа № 811/1300/13-а
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року К/800/2940/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Ємельянової В.І.,

Амєліна С.Є., Загороднього А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року по справі № 811/1300/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного

управління юстиції Кіровоградської області,

Головного управління Державної казначейської служби України в

Кіровоградській області

про визнання дій протиправними та стягнення шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та стягнення шкоди.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить ухвалити нове судове рішення, яким скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області від 26 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 17747999 з виконання постанови №АЕ269037 від 20 серпня 2009 року Нікопольської Державної автомобільної інспекції про стягнення зі ОСОБА_4 штрафу в сумі 340,00 грн на користь держави (Державної автомобільної інспекції), який працює в приватному підприємстві «ВК і К», та надано строк на добровільного виконання до 5 березня 2010 року.

У зв'язку з відсутністю підтвердження добровільного виконання постанови від 26 лютого 2010 року, державним виконавцем винесено постанову від 5 березня 2010 року про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 34грн та витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 20грн.

Розпорядження про стягнення з боржника штрафу, виконавчого збору та витрати на проведення виконавчих дій направлено до бухгалтерії приватного підприємства «ВК і К».

Постановою державного виконавця від 2 серпня 2010 року виконавче провадження ВП № 17747999 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням постанови №АЕ269037 від 20 серпня 2009 року Нікопольської Державної автомобільної інспекції про стягнення штрафу відповідно до пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №606-ХІV) у зв'язку з фактичним виконанням шляхом утримання із заробітної плати.

Постановою Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року скасовано постанову №АЕ269037 від 20 серпня 2009 року Нікопольської Державної автомобільної інспекції про стягнення зі ОСОБА_4 штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави (Державної автомобільної інспекції).

Вважаючи, що дії державного виконавця щодо проведення примусового виконання рішення суб'єкта владних повноважень вчинені із порушенням вимог закону, позивач звернувся до суду. Вимоги обґрунтовував тим, що ним оскаржено в судовому порядку постанови №АЕ269037 від 20 серпня 2009 року Нікопольської Державної автомобільної інспекції про стягнення штрафу в сумі 340,00 грн, проте державний виконавець не зупинив виконавчого провадження, чим порушив вимоги статті 34 Закону №606-ХІV.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Частиною 1 статті 5 Закону №606-ХІV, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №606-ХІV Вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України.

Згідно з пункту 4 частини 1 статті 34 Закону №606-ХІV, виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню, зокрема, у випадку зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини 5 статті 11-1 Закону №606-ХІV сторони зобов'язані письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2014 року позивача зобов'язано надати документальні докази повідомлення Відділу державної виконавчої служби Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області про звернення до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу з позовом про скасування постанови АЕ №269037 від 20 серпня 2009 року. Відповідних доказів суду позивачем не надано.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не виконано вимог статті 11-1 Закону №606-ХІV про надання державному виконавцю письмового повідомлення про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, а, отже, в даному випадку виконавче провадження здійснювалося в порядку встановленому Законом №606-ХІV, дії державного виконавця вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частина 2 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вказує що, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства..

Тобто, моральна та матеріальна шкоди відшкодовуються особі, якій їх завдано, відповідно до розміру, в якому така шкода завдана, а право на їх відшкодування є гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Судами встановлено відсутність протиправності в оскаржуваних діях та рішенні суб'єкта владних повноважень, а тому суд касаційної інстанції також погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. Не може бути скасовано судове рішення з мотивів порушення норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 травня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ємельянова В.І.

Судді Амєлін С.Є.

Загородній А.Ф.