Справа № 826/3860/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3860/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

22 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.
Вівдиченко Т.Р.,
При секретаріШевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, про визнання наказів протиправними, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явив позов до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправними накази Міністра внутрішніх справ України № 865 від 07.08.2014, № 1680 о/с від 27.08.2014 в частині звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу); поновити його на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи) в званні капітана міліції; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь середній заробіток за час його роботи з 01.07.2014 по 17.02.2015; стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.02.2015 по день поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Міністерство внутрішніх справ України звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 з 2006 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, остання посада - оперуповноважений в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівник Краматорської зонально-оперативної групи), капітан міліції.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 865 від 07.08.2014 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 № 382, капітана міліції - ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вказаний наказ було реалізовано наказом головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області №1680 о/с від 27.08.2014, яким капітана міліції ОСОБА_5, оперуповноваженого в особливо важливих справах управління по боротьбі з організованою злочинністю Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (керівника Краматорської зонально-оперативної групи), звільнено з органів внутрішніх справ України у запас (із поставленням на військовий облік).

Доказів на підтвердження ознайомлення позивача з вищезазначеними наказами не надано.

Позивач, вважаючи зазначені накази відповідачів протиправним, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з даним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Згідно статті 18 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (далі по тексту - Закон №565-XII) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію наведеної бланкетної норми постановою Кабінету Міністрів від 29.07.1991 №114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі по тексту - Положення №114).

Згідно пункту 66 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення (у запас Збройних Сил України або у відставку).

Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачем наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 №865 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Артемівського МВ, Дружківського МВ, Краматорського МВ, УБОЗ, УКР, УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області» відповідач 1, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, посилається на порушення позивачем статті 65 Конституції України, частини третьої статі 3 та частини першої статті5 Закону України «Про міліцію», а також порушення присяги працівника органів внутрішніх справ, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, дисциплінарний проступок це - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 вказаного Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим статутом, статтею 7 якого передбачені обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України щодо дотримання службової дисципліни.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту №3460 - IV визначено види дисциплінарних стягнень, які накладаються на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни. Серед них є і звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 цього ж Статуту визначений порядок накладення таких дисциплінарних стягнень.

Аналізуючи розділ VII Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, колегія суддів зазначає, що звільнення за пунктом 66 за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу є самостійною та безумовною підставою для звільнення і додаткового посилання на норму Дисциплінарного статуту не потребує, оскільки позивача звільнено зі служби саме за скоєння дискредетуючого вчинку, а не дисциплінарного проступку, тоді як ці поняття є не тотожними.

Звільнюючи позивача з органів внутрішніх справ відповідачем 1 застосований саме механізм застосування дисциплінарного стягнення, при цьому не звернуто увагу, що звільнення відбулося за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, що є окремою підставою звільнення і не є видом дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню статті 12-18 Дисциплінарного статуту, якими визначений порядок та строки накладення дисциплінарних стягнень.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 26.03.2013 у справі К/9991/44350/11.

Так, відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про міліцію» N565-XII у підрозділах міліції не допускається діяльність політичних партій. При виконанні службових обов'язків працівники міліції незалежні від впливу політичних партій та інших об'єднань громадян.

Частиною першою статті 5 вказаного Закону №565-XII передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1991 №382 «Про затвердження нового тексту Присяги працівника органів внутрішніх справ України» передбачено, що працівники міліції складають присягу наступного змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

Разом з тим, ні Положенням № 114, ані іншим нормативним актами не розкрито поняття «проступку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу».

Таким чином, це оціночне поняття та в кожному окремому випадку визначається, чи міститься в діях окремого працівника такий проступок. Отже для визнання особи такою, що здійснила вчинок, який дискредитує звання рядового і начальницького складу, необхідно достовірне встановлення факту відповідного вчинку.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для винесення спірних наказів про звільнення позивача став висновок від 07.08.2014 службового розслідування за фактом порушення дисципліни окремими працівниками ГУМВС України в Донецькій області та УМВС України.

В ході службового розслідування встановлено, що 28.05.2014 співробітниками відділу ДАІ з обслуговування міста Дружківки УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на площі Леніна у місті Дружківка зупинено автомобіль під керуванням ОСОБА_9, у подальшому на місце викликали представників ДНР, які прострелили йому ногу та разом з працівниками ДАІ нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_9

Установлено, що ОСОБА_5, достовірно володіючи інформацією про причетність свого підлеглого - ОСОБА_10, приховував зазначену інформацію та жодним належним чином не вжив заходів щодо її припинення.

Колегія суддів звертає увагу, що у вказаному висновку не конкретизовано посаду вказаного працівника ОСОБА_10, а також не зазначено, до чого саме він був причетним та що саме скоїв.

На думку відповідачів, позивач вчинив діяння, що не відповідають Присязі співробітника органів внутрішніх справі України, а також Закону України «Про міліцію» та функціональним обов'язкам останнього, та підривають авторитет не лише співробітника органу внутрішніх справ, а й усієї системи органів внутрішніх справ України.

Для повного та всебічного з'ясування обставин справи, судом направлено запити до Головного управління МВС України в Донецькій області та до Міністерство внутрішніх справ України з вимогою надати штатний розпис краматорської зонально-оперативної групи станом на 28.05.2014, керівником якої був ОСОБА_5; повідомити Київський апеляційний адміністративний суд щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_10, а саме: яким чином ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 пов'язані з ОСОБА_10, яким чином останній причетний до вказаної у Висновку від 07.08.2014 року ситуації; повідомити чи відкриті кримінальні провадження щодо вищевказаних осіб і чи перебувають вказані особи в розшуку.

Однак, відповіді судом не отримано, а представником Міністерства внутрішніх справ, який був присутній у залі судового засідання повідомлено, що така інформація у відповідача відсутня.

Отже, колегія суддів зазначає, що відповідачами не надано суду жодного доказу у підтвердження обставин, на які вони посилаються у вказаному висновку службового розслідування, а саме: неможливо встановити підпорядкування ОСОБА_10 ОСОБА_5, оскільки останній не містить жодної інформації про ОСОБА_10, в тому числі про посаду; з висновку службового розслідування неможливо встановити зв'язок ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з ОСОБА_10, та не зрозуміло яким чином останній причетний до вказаної у Висновку від 07.08.2014 року ситуації.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (далі по тексту - Інструкція №230). Службовою особою органу (підрозділу) внутрішніх справ, якій доручено проведення службового розслідування має бути забезпечене повне, всебічне і об'єктивне дослідження обставин подій, які стали підставою для його призначення, задля чого ця особа наділена повноваженнями, передбаченими підпунктом 6.2.1 Інструкції № 230.

Пунктом 5.1 вказаної Інструкції №230 встановлено строк службового розслідування, який за загальним правилом може тривати місяць із дня видання наказу про його призначення.

Разом з тим, відповідно до пункту 6.3 Інструкції №230 особа рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводиться службове розслідування, має, зокрема, право отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для його проведення; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Вказаним пунктом також встановлено, що забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що службове розслідування, результати якого викладені у висновку від 07.08.2014, проведене на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 №793; спірний наказ Міністерства внутрішніх справ України №865 теж від 07.08.2014, тобто, призначення службового розслідування, проведення перевірки, прийняття висновків по результатам цієї перевірки та притягнення позивача до відповідальності здійснене відповідачем 1 в один день в числі 76 інших працівників міліції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що службове розслідування було проведено поверхово, неповно, не всесторонньо та без встановлення всіх обставин по справі.

Також з матеріалів справи вбачається, що пояснення у позивача не відбирались, з наказом про проведення службового розслідування, з висновками цього розслідування та прийнятими на його наслідком наказами про звільнення, позивач ознайомлений не був, що не спростовано в судовому засіданні.

Згідно частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В матеріалах справи міститься лист за підписом заступника начальника Головного управління МВС України в Донецькій області полковника міліції Волгіна В.В. за № 18/5-3304 від 14.05.2015, яким повідомлено, що відповідно до наказу МВС України від 10.07.2014 №1258 о/с працівниками ДВБ у складі комісії центрального апарату МВС України (Головний Штаб, Департамент кадрового забезпечення, ГУБОЗ) проведено перевірки службової діяльності окремих органів та підрозділів ГУМВС України в Донецькій області.

09.09.2014 складено відповідний висновок службової перевірки Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області та разом із оригіналами всіх зібраних матеріалів направлено до Генеральної прокуратури України (вих.№19368/Ав від 09.09.2014).

За результатами розгляду Генеральною прокуратурою України указані матеріали направлено до прокуратури Донецької області для приєднання до кримінального провадження №0000673 від 24.07.2014 за частиною 3 статті 365 Кримінального кодексу України щодо перевищення влади працівниками Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області.

Будь-якими відомостями чи документальними матеріалами про відкриття кримінального провадження, пред'явлення підозри, або ж оголошення у розшук ОСОБА_5 Департамент внутрішньої безпеки не володіє.

Судом, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, 30 вересня 2015 року зупинено провадження у справі для витребування в Генеральної прокуратури України, Прокуратури Донецької області та Головного управління МВС України у Донецькій області інформації про те, на якій стадії перебуває кримінальне провадження № 0000673 від 24.07.2014 за ч.3 ст. 365 КК України щодо перевищення влади працівниками Краматорського МВС ГУМВС України в Донецькій області, та повідомити в якому процесуальному статусі перебуває ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні.

ГУ МВС України в Донецькій області листом від 06.11.2015 року за № 183/а повідомило, що згідно з даними обліків УІАЗ ГУМВС в області кримінальне провадження № 0000673 за ч.3 ст. 365 КК України за слідчими підрозділами ГУМВС України в Донецькій області не обліковується, досудове розслідування слідчими ОВС області у кримінальному провадженні не проводиться.

Прокуратурою Донецької області листом від 21.10.2015 № 15/858 вих-15 повідомлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000673 зупинено на підставі п.2 ч.1 ст. 280 КПК України. В рамках вищезазначеного кримінального провадження ОСОБА_5 про підозру не повідомлялось, слідчі дії за його участю не проводились.

З аналізу вказаного вище у сукупності, доводи висновку службового розслідування від 07.08.2014 про вчинення позивачем вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, колегія суддів не враховує з огляду на те, що вони не підтверджені належними доказами.

Крім того, позивач наголошував на тому, що його не було повідомлено про звільнення 27.08.2014 та він продовжував працювати, що не спростовано відповідачами під час розгляду даної справи.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачі при звільненні позивача діяли у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений діючим законодавством, а отже наявні всі підстави для визнання протиправними та, для повного захисту порушених прав позивача, скасування оскаржених наказів про звільнення позивача №865 від 07.08.2014 та №1680 о/с від 27.08.2014.

Відповідно до пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України 27.08.2014, тому останнім робочим днем вважається саме 27.08.2014, внаслідок чого, позивач підлягає поновленню на посаді з 28.08.2014.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Вівдиченко Т.Р.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Вівдиченко Т.Р.