Справа № 2а-15313/10/2670
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Грищенко Т.М.,

суддів Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі Киш С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві, Прокуратури м. Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рамбурс-Трайгон" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рамбурс-Трайгон" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві, управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва, за участю Прокуратури м. Києва про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рамбурс-Трайгон" звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві, управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва, за участю Прокуратури м. Києва про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2012 року, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року, у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Рамбурс-Трайгон» було відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2015 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач, відповідач та Прокуратура м. Києва, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в якій позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, а відповідач та Прокуратура м. Києва, в свою чергу просять скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на їх переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, позивачем у період із листопада 2009 року по лютий 2010 року подано ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкові декларації з ПДВ та заяви про повернення сум бюджетного відшкодування, відображених у таких деклараціях.

За вказаними деклараціями позивачем визначено суму ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 21848193,00 грн., а саме: за листопад 2009 року - 11290000,00 грн., за грудень 2009 року - 8168006,00 грн., за січень 2010 року - 1352357,00 грн., за лютий 2010 року - 1037830,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що було розділено та виділено в окреме провадження вимоги щодо бюджетного відшкодування у розмірі 16176470,00 грн.

За результатами позапланової перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок позивача за листопад 2009 року у розмірі 11290000,00 грн., за грудень 2009 року у розмірі 8168006,00 грн. та за січень 2010 року в розмірі 1352357,00грн. ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві складено довідку №217/07-20/35947583 від 16 квітня 2010 року.

Також, податковим органом було проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за лютий 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося позивачем у період із 01 грудня 2009 року по 31 січня 2010 рік, внаслідок чого складено довідку від 21 травня 2012 року №259/07-20/35947583.

ДПІ у Шевченківському районі м. Києва поставило право Позивача на отримання бюджетного відшкодування у залежність від необхідності проведення перевірок контрагентів позивача, встановлену Наказом ДПАУ від 18.08.2005 року №350 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість».

Як вбачається з листа Міністерства Юстиції України від 20.07.2009 року №1286-09-24 «Щодо незаконності наказу ДПАУ від 18.08.2005 року №350» методичні рекомендації за своєю природою не є нормативно-правовим актом, оскільки носять рекомендаційний, а не обов'язків характер, і відповідно до пп. «е» п.5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 28.12.92 №731, на держреєстрацію не подаються.

Таким чином, застосуванню підлягає Закон України «Про податок на додану вартість», пп.7.7.5 п.7.7. ст.,7, яким встановлено, що протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Таким чином, у зв'язку з тим, що перевірками TOB «Рамбурс-Трайгон» не було встановлено порушення норм податкового законодавства, а тому підстав для проведення відповідних позапланових виїзних перевірок (документальних) платників для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування не було.

Відповідно до п. 56.21. ст. 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Наказ ДПА України від 18 серпня 2005 року №350 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ», яким встановлено право податкових органів на проведення зустрічних перевірок контрагентів платника ПДВ, що заявив до відшкодування від'ємне значення цього податку, містить положення, які суперечать нормам права, що мають вищу юридичну силу.

З огляду на викладене вище, обґрунтованим є правовий висновок щодо того, що норми матеріального права України, які визначають достатнім для надання позитивного висновку та отримання у подальшому бюджетного відшкодування ПДВ результатів перевірки самого платника податків, якими підтверджено товарність операцій (із урахуванням належного документарного оформленням сформованого податкового кредиту) застосовуються переважно від інших норм матеріального права, які визначають додаткові вимоги до платника податків.

Крім того, за змістом вказаних довідок, податковим органом не встановлено порушень норм податкового законодавства та не встановлено укладання позивачем нікчемних (недійсних) правочинів, а також висновки щодо достовірності заявлених позивачем сум до відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок будуть здійснені після проведення заходів, передбачених п.п. 4.2-4.5 наказу Державної податкової адміністрації України від 18 серпня 2005 року №350 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування ПДВ».

Відповідно до довідки від 16 квітня 2010 року №217/07-20/35947583, не встановлено порушень задекларованих податкових зобов'язань та податкового кредиту, а також не встановлено укладення позивачем нікчемних правочинів.

У довідці від 21 травня 2012 року №259/07-20/35947583 також не встановлено порушення щодо задекларованого залишку суми від'ємного значення попередніх податкових періодів.

Тобто, довідки підтверджують правомірність ведення податкового та бухгалтерського обліку позивачем, правильність декларування податкових зобов'язань та податкового кредиту, а тому підтверджують право останнього заявляти суми з ПДВ на бюджетне відшкодування.

Разом з тим, щодо вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Рамбурс-Трайгон" до відшкодування сум ПДВ, а також товарності та реальності господарських операцій із придбання товарів і сплати ПДВ, дійсності податкових накладних та інших первинних документів, слід зазначити наступне.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді, позивачем у межах своєї господарської діяльності укладено ряд правочинів зі своїми контрагентами.

У матеріалах справи у повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Судом першої інстанції було встановлено, що документи, які подані позивачем на підтвердження реальності та товарності господарських операцій, складені за результатами проведених операцій із дотриманням вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №884, та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Таким чином, господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача направлена на отримання економічної вигоди від господарської діяльності, що зумовлює хибність висновків Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві про необхідність проведення зустрічних звірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

Крім того, в позиції Європейського суду встановлено, що суб'єкт господарювання, який правомірно сформував податковий кредит з ПДВ при придбанні товарів, робіт, послуг, беззаперечно має право на його відшкодування, оскільки це є його власністю. Держава, маючи інформацію про зловживання у зазначеній сфері, має всі законодавчі підстави для вжиття відповідних заходів щодо їх припинення. Суб'єкт господарювання не несе відповідальності за зобов'язаннями свого контрагента, якщо відсутні ознаки його участі у правопорушенні, оскільки у нього немає законодавчих підстав для здійснення контролю за правомірністю дій контрагента.

Підтримуючи правову позицію Європейського суду, Верховний Суд України у справі №21170во10 за позовом ВАТ «Болградський виноробний завод» до органу ДПС про скасування податкових повідомлень-рішень дійшов висновку, що про необґрунтованість податкової вигоди суб'єкта господарювання можуть свідчити підтверджені доказами доводи державного податкового органу, зокрема про наявність таких обставин, як: - неможливість реального здійснення платником податків операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або надання послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності через відсутність управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; - здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути виробленим в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку; - облік для цілей оподаткування тільки господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; - відсутність первинних документів обліку.

У свою чергу, Вищий адміністративний суд України, деталізуючи позицію Верховного Суду України, у листі №742/11/1311 дійшов висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можна включати до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Рамбурс-Трайгон» до державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві та управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва, за участю прокуратури міста Києва, про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування та зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги, заявлені позивачем до управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва, є передчасними та, як наслідок, не підлягають задоволенню, виходячи із вище викладених норм та встановлених обставин.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни або скасування постанови суду.

Крім того, згідно ч.6 ст.187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до ст.88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2016 року державній податковій інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві та Прокуратурі м. Києва відстрочено сплату судового збору по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, судовий збір за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції у розмірі по 1870,00 грн. підлягає стягненню з апелянтів.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного Управління державної фіскальної служби у м. Києві, Прокуратури м. Києва та Товариства з обмеженою відповідальністю "Рамбурс-Трайгон" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 вересня 2015 р. - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач - УДКСУ у Печерському р-ні, банк отримувача - ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 1870,00 грн.

Стягнути з Прокуратури м. Києва в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач - УДКСУ у Печерському р-ні, банк отримувача - ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 1870,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.М.Грищенко

Судді І.О.Лічевецький

В.Е.Мацедонська

Повний текст рішення виготовлено 22.02.2016 р.

Головуючий суддя Грищенко Т.М.

Судді: Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.