Справа № 683/2953/15-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 683/2953/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Андрощук Є.М.

Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.

18 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мельник-Томенко Ж. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача - Вонсович М.М., представник на підставі довіреності

представник третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Львів", товариство з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування дозволу,зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Міронекс» звернулось до суду з позовом до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «Мед-сервіс Львів», ТОВ «Мобіжук», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування дозволу Старокостянтинівської міської ради №5 від 20 червня 2006 року на розміщення малої архітектурної форми кіоску «Тютюнові вироби», що належить ОСОБА_3, розташований в м.Старокостянтинові по АДРЕСА_1, зобов'язання Старокостянтинівську міську раду демонтувати малу архітектурну форму кіоску «Тютюнові вироби», що належить ОСОБА_3, розташований в м.Старокостянтинові по АДРЕСА_1, протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18.01.2016 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апелянт вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та зазначив про неповне з'ясування усіх обставин, які слугували причиною пропуску строку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги викладені в апеляційній скарзі та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_3 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з'явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи, суд апеляційної інстанції ухвалив здійснювати розгляд за відсутності відповідача та третіх осіб.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, а адміністративну справу направити для продовження судового розгляду з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, треті особи ТОВ «Мед-сервіс Львів», ТОВ «Мобіжук», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування дозволу Старокостянтинівської міської ради №5 від 20 червня 2006 року на розміщення малої архітектурної форми кіоску «Тютюнові вироби», що належить ОСОБА_3, розташований в м.Старокостянтинові по АДРЕСА_1, та зобов'язати Старокостянтинівську міську раду демонтувати малу архітектурну форму кіоску «Тютюнові вироби», що належить ОСОБА_3, розташований в м.Старокостянтинові по АДРЕСА_1, протягом 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позивач вказує, що про порушення свого права він дізнався лише 02.06.2015р., коли отримав рішення суб'єкта владних повноважень Старокостянтинівської міської ради яким порушено це право.

Відповідно до договору купівлі продажу цілісного майнового комплексу від 28.02.2015р. ТОВ «Міронекс» стало власником цілісного майнового комплексу Готелю «СЛУЧ» з будівлями за адресою Хмельницька область м.Старокостянтинів вул.Острозького,10, розташованого на земельній ділянці розміром 0,1623 га.

Перед будівлею готелю, закриваючи фасад готелю та рекламні вивіски орендарів розташований кіоск (МАФ), належний ОСОБА_3

Дозвіл на розташування даної МАФ надано виконкомом Старокостянтинівської міської ради 20 червня 2006 року.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції зазначив, що позивач став власником цілісного майнового комплексу Готелю «СЛУЧ» з будівлями саме 28 лютого 2015р., тому перед укладенням договору купівлі-продажу йому було відомо увесь стан будівель, наявних споруд, суміжних будівельних об'єктів, меж землекористування і укладаючи даний договір, покупець (позивач) ТОВ «Міронекс» був згідний з межовими знаками, будівельним спорудами, суміжними об'єктами, в іншому випадку у разі незгоди із зазначеними обставинами, позивач мав право не укладати Договір. Отже, ТВ «Міронекс» про наявність перед цілісним майновим комплексом Готелем «СЛУЧ» кіоску (МАФ), належного ОСОБА_3 дізнався, або мав би дізнатись безпосередньо 28 лютого 2015р., а тому саме з цієї дати позивач дізнався або міг би дізнатися про порушення його прав, оскільки до суду позивач звернувся з адміністративним позовом лише 23 листопада 2015 року, тобто понад шестимісячний строк, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 104 КАС України позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За приписами статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Статтею 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що для звернення особи до адміністративного суду необхідно наявність самого рішення суб'єкта владних повноважень яке порушує права особи і яке адміністративний суд повинен скасувати або відмовити у його скасуванні, таким чином відновити порушені права особи.

Як встановлено з матеріалів справи позивач 30.04.2015 року звертався до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради зі скаргою щодо демонтажу кіосків по вул. Острозького, на що суб'єктом владних повноважень було надано відповідповідь про те, що тимчасові споруди підприємців ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 були розміщені у 2003 та 2006 роках. Також разом з відповіддю виконавчим комітетом було надіслано позивачу копії дозволів на розміщення малої архітектурної форми, зокрема і копію дозволу Старокостянтинівської міської ради №5 від 20.06.2006 року на розміщення малої архітектурної форми кіоску «Тютюнові вироби», що належить ОСОБА_3

Таким чином позивач дізнався про наявність дозвільних документів на розміщення кіоску «Тютюнові вироби», лише після надходження листа відповіді виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради №47/18-41-1113/2015 від 02.06.2015 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем шестимісячного строку на звернення з позовною заявою.

Разом з тим, колегія суддів враховує також і судову практику Європейського Суду з прав людини.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

Посилання суду першої інстанції та заперечення третьої особи про те, що відлік строку звернення до суду слід рахувати з моменту укладення договору про купівлю продажу майна, є безпідставним оскільки питання що випливають з цивільно-правових договорів, в т.ч. і щодо позовної давності регулюються цивільним законодавством, а в даному випадку має місце публічно-правовий спір. Крім того з наданих до адміністративного позову матеріалів не можна зробити висновок про те, що позивач був обізнаний про існування спірних рішень та про їх зміст і мав можливість їх судового оскарження, раніше ніж він зазначає в матеріалах адміністративного позову.

До того ж, позивач у прохальній частині позовної заяви клопотав про поновлення строку звернення до суду, однак як встановлено з матеріалів справи суд першої інстанції ніяким чином не відреагував на вказане клопотання, хоча відповідно до ч. 2 ст. 102 КАС України питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс" задовольнити.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міронекс", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Мед-сервіс Львів", товариство з обмеженою відповідальністю "Мобіжук" до виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування дозволу,зобов'язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 25 лютого 2016 року.

Головуючий Мельник-Томенко Ж. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.