Справа № 816/1496/13-а
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Київ К/800/38393/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Вербицької О.В.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.,

за участю представників сторін: від позивача - Засядкько Р.А., Жуков І.М.,

від відповідача - Вітренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р.

у справі № 816/1496/13-а

за позовом спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія»

до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби

про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року спільне підприємство «Полтавська газонафтова компанія» (далі - позивач, СП «Полтавська газонафтова компанія») звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби (далі - відповідач, Полтавська МДПІ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило суд: - визнати протиправними дії Полтавської МДПІ по складанню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19 на суму 75 178 386,92 грн., направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності; - визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 20.03.2013 р. № 30-19; - визнати такою, що припинилась податкову заставу майна СП «Полтавська газонафтова компанія» та скасувати Рішення від 20.03.2013 р. щодо проведення опису майна позивача та передачі його у податкову заставу; - зобов'язати Полтавську МДПІ здійснити корегування даних в картці особового рахунку СП «Полтавська газонафтова компанія» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу з рентної плати за нафту газ та газовий конденсат.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р. постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково: визнано протиправними дії Полтавської МДПІ по складенню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. №30-19 на суму 75 178 386,92 грн., направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності; визнано протиправною і скасовано податкову вимогу Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. №30-19 на суму 75 178 386,92 грн.; скасовано рішення Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. щодо проведення опису майна позивача та передачі його у податкову заставу; зобов'язано Полтавську МДПІ вчинити дії щодо списання податкового боргу з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат у розмірі 75 178 386,92 грн. та виключення цієї суми заборгованості (боргу) з картки особового рахунку платника податків; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р. та залишити в силі постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р.

Позивач у письмових запереченнях та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував та просив суд касаційну скаргу податкового органу залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р. залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.03.2013 р. Полтавською МДПІ було сформовано та направлено на адресу позивача податкову вимогу форми «Ю» № 30-19, згідно якої сума боргу СП «Полтавська газонафтова компанія» за узгодженими зобов'язаннями з рентної плати за нафту, що видобувається в України, нарахована до 01.01.2013 р. становить 75 178 386,92 грн.

Також, 20.03.2013 р. відповідачем прийнято рішення про опис майна СП «Полтавська газонафтова компанія» у податкову заставу та складено акт опису майна від 01.04.2013 р. на суму 77 424 685,11 грн., згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис за № 13609649 про податкову заставу.

Зазначена сума грошового зобов'язання з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат виникла в наслідок прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень: від 12.03.2007 р. № /0, № /0, № /0; від 17.04.2007 р. № /0, № /0, № /0; від 17.05.2007 р. № /0; № /0, № /0, якими позивачу визначені податкові зобов'язання з рентної плати за нафту, природний газ та газовий конденсат за січень-березень 2007 року.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в судовому порядку: - справа № 17/1 про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 12.03.2007 р. № /0, № /0, № /0, якими за наслідками камеральної перевірки позивачу визначені податкові зобов'язання з рентної плати за нафту, природний газ та за конденсат, що видобуваються в Україні на загальну суму 26 172 378,78 грн. (Постановою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2007 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 19.09.2007 р., позовні вимоги задоволені повністю. Постановою Вищого адміністративного від 19.11.2009 р. рішення судів попередніх інстанцій скасовано, у позові відмовлено); - справа № 3/119 про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 17.04.2007 р. № /0, № /0, № /0, якими за наслідками камеральної перевірки позивачу визначені податкові зобов'язання з рентної плати за нафту, природний газ та за конденсат,що видобуваються в Україні на загальну суму 22 132 635,84 грн. (Постановою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2007 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 19.09.2007 р., позовні вимоги задоволені повністю. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2009 р. постанова Господарського суду Полтавської області від 17.07.2007 р. та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2007 р. залишені без змін. За касаційною скаргою Полтавської МДПІ ухвалою Верховного Суду України від 23.02.2010 р. касаційна скарга Полтавської МДПІ задоволена, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, у задоволенні позову відмовлено); - справа № 17/81 про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 17.05.2007 р. № /0; № /0, № /0, якими за наслідками камеральної перевірки позивачу визначені податкові зобов'язання з рентної плати за нафту, природний газ та за конденсат, що видобуваються в Україні на загальну суму 26 873 440,25 грн. (Постановою Господарського суду Полтавської області від 17.07.2007 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 19.09.2007 р., позовні вимоги задоволені повністю. Постановою Вищого адміністративного суду України від 19.11.2009 р. рішення судів попередніх інстанцій скасовано, у задоволенні позову відмовлено.)

12.03.2010 р. СП «Полтавська газонафтова компанія» звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання незаконними дій по проведенню камеральних перевірок, складенню актів камеральних перевірок та по нарахуванню позивачу податкових зобов'язань; визнання нечинними вказаних податкових повідомлень-рішень; заборону вчиняти дії по виконанню вищевказаних податкових повідомлень-рішень. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2010 р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду 24.01.2011 р., у задоволенні адміністративного позову СП «Полтавська газонафтова компанія» відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.05.2011 р. касаційну скаргу СП «Полтавська газонафтова компанія» задоволено, скасовано постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2010 р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2011 р., справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду 24.06.2011 р. адміністративну справу за позовом СП «Полтавська газонафтова компанія» до Полтавської МДПІ прийнято до розгляду на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 25.05.2011 р.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2011 р. закрито провадження у справі № 2а-1670/5362/11 в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування вищевказаних податкових повідомлень-рішень, у задоволенні адміністративного позову про визнання незаконними дій та заборону вчиняти дії відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012 р. постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2011 р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незакoнними дій по проведенню камеральних перевірок, складенню актів перевірок та по нарахуванню податкових зобов'язань, прийнято ухвалу, якою відмовлено позивачу в поновленні строку на звернення до суду з позовом про визнання незаконними дій по проведенню камеральних перевірок, складенню актів перевірок та по нарахуванню податкових зобов'язань. Адміністративний позов підприємства в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними дій по проведенню камеральних перевірок, складенню актів перевірок та по нарахуванню податкових зобов'язань залишено без розгляду, в іншій частині постанову суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 р. касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012 р. залишено без змін.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті у розглядуваній справі та відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що протиправності у діях відповідача не встановлено, податкова вимога від 20.03.2013 р. № 30-19 та рішення про опис майна у податкову заставу відповідають вимогам чинного законодавства, взявши до уваги те, що сума податкового боргу стала узгодженою з набранням чинності рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2012 р. та після отримання податковим органом 18.03.2013 р. ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 р., позовна вимога про зобов'язання відповідача здійснити коригування даних в картці особового рахунку СП «Полтавська газонафтова компанія» шляхом виключення з неї відомостей про наявність податкового боргу з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат є похідною та задоволенню також не підлягає.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог щодо: - визнання протиправними дії Полтавської МДПІ по складенню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19, направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності; - визнання протиправною і скасування податкової вимоги Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. № 30-19; - скасування рішення Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. про проведення опису майна позивача та передачі його у податкову заставу; - зобов'язання відповідача вчинити дії щодо списання податкового боргу з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат у розмірі 75 178 386,92 грн. та виключення цієї суми заборгованості (боргу) з картки особового рахунку платника податків, з чим частково погоджується колегія суддів касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Згідно підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» платник податків повинен сплатити суму узгодженого податкового зобов'язання протягом десяти днів з дня узгодження такого зобов'язання.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Отже, з прийняттям постанов Вищим адміністративним судом України 19.11.2009 р. та Верховним судом України 23.02.2010 р. про відмову в позові, закінчився розгляд судових справ по суті. В силу положень підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» нараховані вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями від 12.03.2007 р., від 17.05.2007 р. та від 17.04.2007 р. податкові зобов'язання набули статусу узгоджених податкових зобов'язань та підлягали сплаті платником податків та могли і мали бути стягнуті податковим органом.

Таким чином, сплата позивачем повинна бути здійснена до 30.11.2009 р. (рента за січень, березень 2007 року) та до 06.03.2010 р. (рента за лютий 2007 року).

Згідно підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

Тобто, з 30.11.2009 р. та з 06.03.2010 р. у відповідача виникло право на направлення позивачу податкових вимог, але таким правом не скористався та не направив платнику податків податкових вимог.

Відповідно до підпункту 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2011 р., передбачено, що податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податкові зобов'язання стали узгодженими 19.11.2009 р. та 23.02.2010 р., протягом 1095 днів з дня узгодження податкового зобов'язання, вони не були сплачені і з дня виникнення податкового боргу відповідач не вчинив дій щодо примусового стягнення цього податкового боргу, а отже, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, таке податкове зобов'язання стало безнадійним і стягненню не підлягає саме з 19.11.2012 р. та 23.02.2013 р., так як сплинув строк стягнення цього податкового боргу, відповідно відповідач втратив право на здійснення такого стягнення, а податкова вимога № 30-19 від 20.03.2013 р. на суму боргу СП «Полтавська газонафтова компанія» з рентної плати за нафту, що видобувається в України у розмірі 75 178 386,92 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно підпункту 89.1.2 пункту 89.1, пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Оскільки дії податкового органу по формуванню на направленні оскаржуваної вимоги від 20.03.2013 р. визнані судом апеляційної інстанції протиправними, податкова вимога від 20.03.2013 р. скасована як незаконна, відповідно суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прийняте відповідачем 20.03.2013 р. рішення про опис майна СП «Полтавська газонафтова компанія» у податкову заставу також підлягає скасуванню, як незаконне.

Спростовуючи висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з тих підстав, що встановлений 1095-денний строк стягнення податкового боргу був зупинений на час розгляду судами повторного позову платника податків, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки повторний позов про скасування тих самих податкових повідомлень-рішень був поданий позивачем 12.03.2010 р., тобто вже після того, як нараховані цими податковими повідомленнями-рішення податкові зобов'язання стали узгодженими і набули статусу податкового боргу та зазначає, що ні Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», ні інший нормативно-правовий акт з цих питань не містить норм, якими б визначалось, що податковий борг (податкове зобов'язання, яке вже стало узгодженим та несплачене) може втратити статус податкового боргу (знову стає неузгодженим і таким, що не підлягає стягненню чи сплаті) не містить норм, якими б було передбачено, що 1095-денний строк на примусове стягнення податкового богу може перериватись чи зупинятись.

Згідно статті 5 Закону Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» в разі подання позову поза межами десятиденного строку, податкове зобов'язання набуває статусу узгодженого, а подання такого позову не повертає податковий борг в неузгоджене зобов'язання.

Судом апеляційної інстанції вірно вказано на те, що виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку та у разі несвоєчасного звернення платником податків до суду поза межами строків сплати узгодженого в апеляційному порядку податкового зобов'язання, але в межах строків давності, несплачене податкове зобов'язання перетворюється на податковий борг платника податків відповідно з положеннями підпункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» і норми цього Закону не передбачають зупинення процедур погашення, у тому числі примусового стягнення податкового боргу, в разі оскарження платником податків до суду раніше узгодженої суми податкового зобов'язання, а подання позивачем повторного позову не змінює статусу узгоджених податкових зобов'язань і не перериває строку стягнення податкового боргу.

Також судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідно до пунктів 4.2, 4.3, 4.4 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Міністерством фінансів України від 14.12.2012 р. № 1329, позивач повинен був звертатись до відповідача з заявою про списання безнадійного боргу з наданням довідки відповідного контролюючого органу і лише після цього податковий орган мав право приймати рішення про визнання боргу безнадійним і списувати його з наступних підстав.

Вказаним Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків встановлено процедуру списання податковими органами безнадійного боргу за зверненням платника податків виключно у разі списання безнадійного боргу, який виник в силу форс-мажорних обставин та в разі списання безнадійного боргу, контроль за сплатою якого здійснюється іншими ніж податкові органами (наприклад митні органи).

Згідно пункту 4.1 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків платник податків повинен звертатись до податкового органу з заявою про списання безнадійного боргу тільки у випадках, передбачених підпунктом 2.1.4 цього Порядку, тобто в разі якщо борг виник унаслідок обставин непереборної сили.

Оскільки згідно із пунктом 4.4. Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків - в разі, коли борг підлягає списанню у зв'язку із сплином 1095-денного строку (тобто згідно підпункту 2.1.3. Порядку), то пункт 4.1 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, який передбачає необхідність подання заяви платника податків, не застосовується, а у разі сплину строку давності податковий орган повинен самостійно провести списання податкового боргу, незалежно від звернення платника податків тільки на підставі відомостей з облікових карток, які ведуться податковим органом.

Таким чином, якщо податковий орган не проводить списання податкового боргу, по якому минув строк давності, то така бездіяльність податкового органу не може впливати на права платника податків і не подовжує встановлений статтею 102 Податкового кодексу України строк давності.

Беручи до уваги вищезазначені правові норми, встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням вимог частини третьої статті 2, частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною і скасування податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19, скасування рішення Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. щодо проведення опису майна позивача та передачі його у податкову заставу та зобов'язання відповідача вчинити дії щодо списання податкового боргу з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат у розмірі 75 178 386,92 грн. і виключення цієї суми заборгованості (боргу) з картки особового рахунку платника податків.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції не може погодитися з висновком суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дії Полтавської МДПІ по складенню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19 на суму 75 178 386,92 грн., направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності, оскільки вказані оскаржувані дії відповідача, виходячи з положень статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, не є предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства, а задоволення позову в цій частині не відновлює порушеного права платника податків.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України на підставі положень статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дії Полтавської МДПІ по складенню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19 на суму 75 178 386,92 грн., направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності та залишає в силі у цій частині позовних вимог рішення суду першої інстанції. В частині задоволених позовних вимог щодо: - визнання протиправною і скасування податкової вимоги Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. №30-19 на суму 75 178 386,92 грн.; - скасування рішення Полтавської МДПІ від 20.03.2013 р. щодо проведення опису майна позивача та передачі його у податкову заставу; - зобов'язання відповідача вчинити дії щодо списання податкового боргу з рентної плати за нафту, газ та газовий конденсат у розмірі 75 178 386,92 грн. та виключення цієї суми заборгованості (боргу) з картки особового рахунку платника податків, висновки суду апеляційної інстанції є правомірними.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 163, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Полтавської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р. у справі № 816/1496/13-а в частині задоволення позову щодо визнання протиправними дії Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області Державної податкової служби по складенню і направленню податкової вимоги від 20.03.2013 р. № 30-19 на суму 75 178 386,92 грн., направленої на стягнення податкового боргу по якому минув строк давності - скасувати, та залишити в силі, у цій частині позовних вимог, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.05.2013 р.

В решті постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2013 р. у справі № 816/1496/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) О.В. Вербицька