Справа № 814/3789/15
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 р. Справа № 814/3789/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Жука С.І.
судді - Потапчука В.О.
судді - Семенюка Г.В.
при секретаріБерекет Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку, стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 10000, 00 грн., -

встановиЛА:

ОСОБА_5 звернувся до адміністративного суду з вимогами про: 1) визнання звільнення з роботи ОСОБА_5 на підставі п.6 ч.1 ст.30 Закону України "Про державну службу" незаконним; 2) зобов'язати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_5 про звільнення з посади з 07.09.15 за п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін; 3) видати дублікат трудової книжки без запису про незаконне звільнення; 5) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу; 6) стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

Суд першої інстанції своєю постановою від 11 листопада 2015 року позов задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував наказ начальника реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області № 5262/03 від 07.11.2014 року "Про припинення державної служби ОСОБА_5 ".

В решті позову відмовив.

ОСОБА_5 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг ОСОБА_5 та Головне територіальне управління юстиції у Миколаївській області посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апелянтів в межах апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.08.07 ОСОБА_5 прийнятий на посаду державного виконавця Заводського відділу ДВС та того ж дня прийняв присягу державного службовця.

15.12.11 наказом начальника Головного управління юстиції у Миколаївській області призначено на посаду головного спеціаліста Центрального відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ММУЮ.

Актами службових перевірок від 03.09.14, 21.10.14, 31.10.14 встановлені численні недоліки в роботі головного спеціаліста Центрального відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ММУЮ ОСОБА_5, а саме: проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яка знаходиться за межами територіальної компетенції відділу; неналежне оформлення рішень про реєстрацію (відсутні підпис та печатка); реєстрація прав на майно без заведення реєстраційних справ; проведення реєстраційних дій без квитанцій про сплату держаного мита; посилання у рішення про реєстрацію на нормативно-правові акти, які втратили силу.

За наслідками розгляду Актів службового розслідування від 03.09.14 та 21.10.14, наказами начальника реєстраційної служби від 05.09.14 та 21.10.14 ОСОБА_5 оголошувались догани.

У висновках службової перевірки від 31.10.14 пропонувалось звільнити ОСОБА_5 з займаної посади.

06.11.14 ОСОБА_5 подав заяву на ім'я начальника Головного управління юстиції у Миколаївській області про звільнення із займаної посади за угодою сторін.

Одночасно з цим, 06.11.14 ОСОБА_5 подав заяву з проханням надіслати трудову книжку йому поштою.

06.11.14 позивачу було повідомлено листом за №05-30/3985, що його заяву про звільнення за згодою сторін не може бути задоволено, оскільки адресована не до тієї службової особи, яка відповідно до п.15 Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києва та Севастополя, є суб'єктом призначення та звільнення працівників реєстраційної служби. Рекомендовано звернутися з цим питанням до начальника реєстраційної служби.

Протягом 3-7 листопада 2014 року ОСОБА_5 на роботу не виходив, про причини керівництво не повідомляв, про що були складені Акти.

07.11.14 начальником реєстраційної служби Головного управління юстиції у Миколаївській області видано наказ №5262/03 "Про припинення державної служби ОСОБА_5", відповідно до якого державна служба ОСОБА_7 припинялась у зв'язку з порушенням ним присяги державного службовця, відповідно до ст.30 Закону України "Про державну службу". Зазначене рішення було вмотивовано матеріалами службових перевірок від 03.09.14, 21.10.14, 31.10.14 про численні недоліки в роботі позивача, а також актами про відсутність його на робочому місці з 3 по 7 листопада 2014 року.

Оскільки позивач отримав трудову книжку та був ознайомлений з наказом про припинення його державної служби лише 07.09.15, що не заперечується відповідачем, та до цього часу йому не були відомі підстави звільнення, то строк, визначений ч.3 ст.99 КАС України, ним пропущено не було.

Пунктом 6 частини першої статті 30 Закону "Про державну службу" передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

Аналізуючи текст Присяги, можна дійти висновку, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим, як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Отже, і порушення Присяги, і дисциплінарне правопорушення може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного дисциплінарного або іншого правопорушень. Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення дисциплінарного правопорушення, з дотриманням порядку та строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок неможна кваліфікувати як порушення Присяги.

Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 21.05.13 по адміністративній справі №21-403а12 та від 04.06.13 по адміністративній справі № 21-171а13.

У цьому ж випадку, вбачається, що актами службових розслідувань та актами про відсутність на робочому місці, відповідачем встановлені ряд дисциплінарних проступків з боку позивача, які пов'язані з неналежним виконанням ним свої службових обов'язків, але не пов'язані з поступками, що підривають довіру до державного органу, дискредитують державну службу, з порушенням морально-етичних зобов'язань, які виходять за межі службових обов'язків.

Тобто, допущені позивачем порушення (проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна, яка знаходиться за межами територіальної компетенції відділу; неналежне оформлення рішень про реєстрацію (відсутні підпис та печатка); реєстрація прав на майно без заведення реєстраційних справ; проведення реєстраційних дій без квитанцій про сплату держаного мита; посилання у рішення про реєстрацію на нормативно-правові акти, які втратили силу, прогул в період 03.11.14-07.11.14) охоплюються загальною дисциплінарною відповідальністю, і їх не можливо кваліфікувати як порушення Присяги, і відповідальність за них він мав нести за загальними правилами Кодексу законів про працю України.

Враховуючі викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання протиправним наказу №5262/03 "Про припинення державної служби ОСОБА_5" від 07.11.14 належить задовольнити, а зазначений наказ скасувати.

Пунктом 1 ч.1 ст. 36 КЗпП передбачено припинення трудового договору за угодою сторін.

Подання 06.11.14 ОСОБА_5 заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін не означає, що відповідач повинен був автоматично її задовольнити та звільнити позивача за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП. Обов'язковою умовою для припинення трудового договору за угодою сторін є наявність взаємного волевиявлення і працівника, і роботодавця, яке спрямоване на припинення трудових відносин. З огляду на це, працівник не може бути звільнений за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, якщо одна зі сторін трудового договору не дає згоди на його припинення за вказаною правовою нормою.

Також не вбачається підстав, передбачених п.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Разом з тим, факту вимушеного прогулу у цьому випадку не вбачається, оскільки сам позивач не бажав продовжувати виконувати свої трудові обов'язки, перестав виходити на службу з 03.11.14, а 06.11.14 подав заяву про звільнення. Відсутність весь цей час ОСОБА_5 на робочому місці обумовлена в першу чергу його діями, а не діями відповідача.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки, позивачем ніяким чином не обґрунтовано, яким чином звільнення за порушення присяги завдало йому шкоду саме на таку суму, враховуючи, що про причини звільнення він дізнався лише 05.09.15 року.

На підставі матеріалів справи та оцінки представлених доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку, стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 10000, 00 грн. - підлягають частковому задоволенню.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку, стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду в сумі 10000, 00 грн., - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючийсуддя С.І. Жук
суддя В.О. Потапчук
суддя Г.В. Семенюк