Справа № 2а-9036/10/1870
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2011-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2011 р. Справа № 2а-9036/10/1870

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко І.Г.

за участю секретаря судового засідання - Нерода Г.М.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області про визнання поважною причину невиконання судового рішення та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Управління праці та соціального захисту населення Роменської міської ради (далі по тексту - позивач, управління ПСЗН Роменської МР) звернулось до суду з позовом до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області (далі по тексту відділ ДВС) з вимогами про:

- визнання поважною причину невиконання рішення Роменського міськрайонного суду № 2-а-3092;

- скасування постанови від 09.11.2010 року про накладення штрафу, винесеної старшим державним виконавцем Куликом В.В. під час здійснення виконавчого провадження ВП № 22061283 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2-а-3092.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова про накладення на управління ПСЗН Роменської МР штрафу за невиконання рішення суду є безпідставною, оскільки постанову суду, якою зобовязано позивача здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" в редакції станом на 09 липня 2007 року, в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого законом, не було ним виконано з поважних причин, а тому у відповідача не було правових підстав до застосування санкцій, передбачених ст. 87 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, вважав, що постанова про накладення штрафу від 09 листопада 2010 року, зважаючи на не виконання управлінням ПСЗН Роменської МР в добровільному порядку виконавчого документа у встановлений строк, була винесена у відповідності до вимог ст.ст. 5,76,87 Закону України Про виконавче провадження, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню (а.с.44-46).

Представник позивача в судове засідання не зявився, справу просив розглядати в його відсутності (а.с. 42).

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у запереченні, зазначив, що постанова про накладання штрафу від 09 лютого 2010 року є законною та обґрунтованою, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши повноважного представника відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с.6), 21.10.2010р., старшим державним виконавцем підрозділу ВДВС Головного управління юстиції у Сумській області було відкрито виконавче провадження №22061283 з приводу примусового виконання виконавчого листа за №2а-3092/2009, виданого 09.09.2010 року Роменським міськрайонним судом Сумської області про зобовязання управління ПСЗН Роменської МР здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" в редакції станом на 09 липня 2007 року, в розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років встановленого законом. Позивачу було запропоновано виконати зазначену постанову до 28.10.2010року. Дана постанова була надіслана позивачу супровідним листом від 21.10.2010р. за №1768/05-01-26/05-01 (а.с.48).

Згідно ч.ч.1,2 ст. 2 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до Закону України Про державну виконавчу службу примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, районних, міських (міст обласного значення), районних в містах відділів державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Стаття 5 Закону України Про виконавче провадження визначає обовязок державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з пояснень представника відповідача та досліджених матеріалів справи (а.с.6), позивачу старшим держвиконавцем підрозділу ВДВС було надано строк для добровільно виконати рішення суду до 28.10.2010р. та попереджено про примусове виконання рішення суду після закінчення встановленого строку. Однак, в судовому засіданні, було встановлено, що управління ПСЗН Роменської МР після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження рішення суду у встановлений строк не виконало. На адресу відповідача листом за №4174/03 від 26.10.2010 року (а.с.10) була надана відповідь про неможливість виконання рішення суду через не виділення таких коштів управлінню. Зазначено, що враховуючи, що Законами України "Про державний бюджет на 2007рік", "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", "Про державний бюджет України на 2009 рік" не збільшено фінансування на реалізацію норм законів України про соціальний захист сімей з дітьми, не передбачено бюджетних призначень для взяття зобовязань по судових рішеннях щодо перерахунку допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач не може вчинити будь-які дії щодо нарахування та виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до рішення суду. Також в листі управління ПСЗН Роменської МР зазначило, що рішення Роменського міськрайонного суду ним було оскаржено в апеляційному порядку, і ухвали чи постанови Харківського апеляційного адміністративного суду ними не було отримано. До клопотання були надані листи адресовані до Головного управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації (а.с.12,11-22).

09.11.2010р. старшим державним виконавцем підрозділу ВДВС за невиконання рішення суду без поважних причин була винесена постанова про накладення штрафу в розмірі 340,00грн. та надано новий строк для добровільного виконання рішення суду до18.11.2010р. (а.с.7,9). Дана постанова була отримана позивачем 16.11.2010р. (а.с.9).

Частиною 2 статті 76 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі добровільного невиконання без поважних причин у встановлений строк рішення суду державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 87 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, які можуть бути виконані лише боржником, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу в розмірі від двох до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на боржника - юридичну особу - від двадцяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та призначає новий строк для виконання.

В судовому засіданні встановлено, що у звязку з невиконанням рішення суду у встановлений строк, відповідно до ст.ст. 5, 76, 87 Закону України Про виконавче провадження, старшим державним виконавцем Куликом Володимиром Васильовичем 09.11.2010р. було винесено постанову про накладення на управління ПСЗН Роменської МР штрафу в розмірі 340,00грн. (а.с.7), яку разом із супровідним листом від 09.11.2010 року за №1-2394 надіслано на адресу відповідача (а.с.9).

Позивач вважає дії відповідача під час винесення постанови про накладення штрафу такими, що вчинені з порушенням чинного законодавства, оскільки рішення суду не було виконано ним з поважних причин, а саме: через не виділення таких коштів управлінню ПСЗН Роменської МР, розмір яких не передбачений у Державному бюджеті, а також з підстав оскарження рішення Роменського міськрайонного суду в апеляційному порядку.

Дану позицію суд вважає необґрунтованою, а оскаржувану постанову такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Так, згідно частини 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Статтями 76 та 87 вказаного Закону передбачено право державного виконавця накладати штраф на боржника в разі невиконання ним рішення суду без поважних причин.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В судовому засіданні під час дослідження письмових доказів, що містяться у справі, та дослідження матеріалів виконавчого провадження №22061283, було встановлено, що позивачем на постанову про відкриття виконавчого провадження, на адресу відповідача були надіслані лише лист, в якому зазначалось, що він не має можливості виконати рішення суду, зокрема, через відсутність коштів (а.с.10,11-22) та листи до Головного управління праці та соціального захисту населення в Сумській області. Однак, суд вважає необхідним відмітити, що вказані листи щодо надання інформації, адресовані позивачем до начальника головного управління ОСОБА_3 (лист від 22.01.2010р., від 22.02.2010р. за №601/03, від 23.03.2010р. за №988/03, від 23.04.2010р. за №1433/03, від 25.05.2010р. за №1201/03, від 24.06.2010р. №2186/03), а також листи Міністерства фінансів України від 28.01.2010р. за №31-19010-17-8/1713 (а.с.23) та лист Департаменту державного соціального захисту населення Міністерства праці та соціальної політики України від 21.01.2010р. за №26/5/75-10 (а.с.7), що долучені управлінням ПСЗН Роменської МР до позову на обґрунтування своїх вимог, були надіслані позивачем адресатам та отримані задовго до відкриття виконавчого провадження (а.с.6,10,11-24), та фактично не стосувалися виконання даного конкретного виконавчого листа №2а-3092/2009 (а.с.49). Інших доказів на підтвердження того, що управлінням ПСЗН Роменської МР вживались якісь заходи по виконанню зазначеного виконавчого листа №2а-3092/2009 на адресу відповідача не було надіслано, так само як вони не були надані і на запит суду (а.с.1).

Крім того, досліджені докази у справі (а.с.49) свідчать, що рішенням Роменського міськрайонного суду було зобовязано позивача здійснити саме перерахунок призначеної ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною. У випадку нарахування зазначеної суми, позивач у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, Закону України Про Державний бюджет України на 2007 рік, Закону України Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік та Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік, повинен був звернутися, до Державного казначейства України, Міністерства фінансів України, інших уповноважених на те органів, з запитами щодо надання та перерахування саме такої суми для виплати стягувачу, але таких запитів, як вбачається із доказів наданих в обґрунтування своїх вимог (а.с.10-24), позивачем надіслано не було.

Також варто зазначити, що позивачем, всупереч вимог ст. 71 КАС України, не надано до суду належним доказів, в підтвердження того, що ним після відкриття виконавчого провадження №22061283, вживалися заходи по зясуванню наявності чи відсутність коштів передбачених на виплату допомоги по догляду за дитиною за минулі роки за рішеннями суду, на відповідному рахунку Державного казначейства.

Крім того, законодавство України надає можливість відкладення, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення. З таким клопотанням, як вбачається з досліджених матеріалів справи (а.с.2-24), матеріалів виконавчого провадження №22061283, та пояснень представника відповідача, позивач не звертався, доказів звернення до Роменського міськрайонного суду з клопотанням про відстрочення виконання рішення суду, управління ПСЗН Роменської МР ні відповідачу, ні на вимогу суду (а.с.1), надано не було.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу-існуючих прав і свобод.

Згідно ч.ч.2,3 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з доводів позивача (а.10), виконати постанову суду він не має можливості, в тому числі через відсутність коштів.

В той же час, умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату допомоги по догляду за дитиною створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена допомога. Однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання даної допомоги, яка передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості виплатити кошти за рішенням суду, судом не приймається до уваги.

Відповідно до ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього кодексу та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч.2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду, в тому числі по справі Кечко проти України (рішення від 08.11.2005р.), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, невиконання судового рішення управлінням ПСЗН Роменської МР стосовно нарахування та здійснення дії щодо виплати ОСОБА_2 суми недоплаченої допомоги по догляду за дитиною, у звязку з відсутністю коштів, є порушенням п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Доводи позивача про неможливість виконання рішення суду з підстав апеляційного оскарження рішення Роменського міськрайонного суду судом також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, згідно вимог п.3.8 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно в установленому законом порядку допущено до негайного виконання, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду в 10-денний строк (п.3.6.4 Інструкції). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №22061283 та позову такого оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження не було, постанова суду №2а-3092/2009 від 25.06.2009р. набрала чинності 16.02.2010р. (а.с.49). А тому не отримання позивачем судового рішення Харківського апеляційного адміністративного суду, протягом більш ніж півроку не може бути належним обґрунтуванням невиконання рішення суду №2а-3092/2009.

Таким чином, доводи позивача про поважність причин невиконання рішення суду, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, натомість судом встановлено, що позивачем без поважних причин, всупереч п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, не були виконані вимоги держвиконавця підрозділу ВДВС з примусового виконання виконавчого листа №2а-3092/2009, виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області, а тому суд вважає, що відповідачем правомірно, у відповідності до ст. 19 Конституції України, ч.3 ст.2 КАС України, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Законом України Про виконавче провадження, з використанням цих повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, було винесено постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 340,00грн, у звязку з чим не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що рішення прийнято на користь відповідача, судові витрати згідно ст. 94 КАС України (а.с.36) позивачу поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову управління праці та соціального захисту населення виконкому Роменської міської ради до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Сумській області про визнання поважною причину невиконання судового рішення по виконавчому листу №2-а-3092 виданого Роменським міськрайонним судом Сумської області та скасування постанови про накладання штрафу від 09.11.2010 року ВП №22061283 відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя (підпис) І.Г. Шевченко

З оригіналом згідно

Суддя І.Г. Шевченко

Повний текст постанови складено 04 листопада 2011 року.