Справа № 804/9809/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2015-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 р. Справа № 804/9809/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., при секретарі Гончаровій В.Г. за участю:
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Приватного підприємства "МПП «Вибір»"
до Криворізької північної обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що фактичні обставини справи обєктивно засвідчують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Мікас-Плюс» та правомірність формування валових витрат і податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів, складених під час здійснення таких господарських операцій. Крім того, відповідач не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки, і не довів правомірності прийнятих ним податкових-повідомлень рішень.
Присутній у судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що не підтверджено факт придбання агентських послуг у ТОВ «Мікас-Плюс» по пошуку клієнтів, які роблять закупівлю або реалізацію автотранспортних засобів та/чи їх складових частин, які мають ідентифікаційні номери. Надані до перевірки звіти про надання послуг не містять детальний перелік робіт та етапів, які були здійснені для залучення покупців автомобільних засобів. До перевірки не надано документи, які засвідчують необхідність в регулярному залученні клієнтів, відсутня калькуляція послуг та економічне обґрунтування ціни послуги, не встановлено осіб, які здійснювали роботи від імені ТОВ «Мікас-Плюс» по регіонам України , згідно даних звіту 1-ДФ на підприємстві працював лише директор ТОВ «Мікас-Плюс», крім того відсутнє декларування підприємством основних фондів.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд
13.12.1991р. ПП «МПП «Вибір» взято на податковий облік в органах державної податкової служби.
Криворізькою північною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП «МПП «Вибір» в період з 09.06.2015р. по 15.06.2015р.
В результаті перевірки встановлено наступні порушення ПП «МПП «Вибір»:
1. п.198.1, п.198.2, п.198.3. 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI у звязку з не підтвердженням фактів здійснення господарських операцій з ТОВ «Мікас-Плюс» в результаті чого за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р. занижено податок на додану вартість на загальну суму ПДВ 1075964 грн.:
- березні 2013 року на суму 103426 грн.
- липні 2013 року на суму 114164 грн.
- серпні 2013 року на суму 139288 грн.
- вересні 2013 року на суму 100233 грн.
- жовтні 2013 року на суму 119012 грн.
- листопаді 2013 року на суму 110870 грн.
- грудні 2013 року на суму 107573 грн.
2. п.138 .2 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 1021722 грн.
Висновки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України ґрунтується на тому, що правочин, вчинений ПП «МПП «Вибір» з ТОВ «Мікас-Плюс» не спричиняють реального настання правових наслідків.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції, яка діяла на час господарських взаємовідносин) врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4. статті 138 ПК України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Розділом V ПК України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 201.2 статті 201 ПК України).
На виконання вказаної норми ПК України Міністерство фінансів України наказом від 01 листопада 2011 року №1379 затвердило форму податкової накладної та Порядок заповнення податкової накладної (був чинним на час заповнення податкових накладних у спірних відносинах, далі - Порядок).
Згідно з пунктом 1 Порядку податкову накладну заповнює особа, яка зареєстрована як платник податку в податковому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника ПДВ.
Податкова накладна вважається недійсною у разі її заповнення іншою особою, ніж зазначена у цьому пункті.
За правилами заповнення податкової накладної, встановленими у пункті 16 Порядку, усі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.
Згідно листа інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:
- рух активів у процесі здійснення господарської операції.
- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.
- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).
Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту Наказ № 88).
Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися субєктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.
Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обовязково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «МПП «Вибір» (довіритель), в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі статуту, з однієї сторони та ТОВ «Мікас-Плюс» (Агент) в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі статуту, з другої сторони, 01 лютого 2013р. були укладені агентські договори №1К-01, №1К-02, №1К-03, 1К-04, 1К-05, 1К-06, 1К-07, 1К-08, 1К-09, 1К-10, 1К-11, 1К-12, 1К-13, 1К-14, 1К-15, 1К-16, 1К-17, 1К-18, 1К-19 та 1К-20.
Вказаними договорами передбачалося, що Довіритель доручає, а Агент бере на себе зобовязання здійснювати за винагороду пошук клієнтів по придбанню або реалізації транспортних засобів і їх комплектуючих, що мають ідентифікаційні номери, а Довіритель зобовязується сплатити агенту винагороду за здійсненні послуги. (п.1.1.).
На виконання п.3.3 та п.3.4 агентських договорів, контрагентом ТОВ «Мікас-Плюс» були предявлені до погодження та підписання сторонами Агентські звіти на загальну суму узгодженої винагороди 6455781,78 грн., в тому числі: агентський звіт №26-31/03 від 31.03.2013р, агентський звіт №85-30/04 від 30.04.2013р., агентський звіт №97-31/05 від 31.05.2013р., агентський звіт №116-30/06 від 30.06.2013р., агентський звіт №129-31/07 від 31.07.2013р., агентський звіт №168-31/08 від 31.08.2013р., агентський звіт №179-30/09 від 30.09.2013р., агентський звіт №196-31/10 від 31.10.2013р., агентський звіт №265-30/11 від 30.11.2013р., №292-31/12 від 31.12.2013р.
За наслідками проведених господарських операцій ТОВ «Мікас-Плюс» виписані податкові накладні на загальну суму 6455781,78 грн., в тому числі ПДВ - 1075963,63 грн.
На виконання п.2.2.3 Агентських договорів щодо сплати Агенту винагороди, ПП «МПП «Вибір» перерахувало ТОВ «Мікас Плюс» грошові кошти на загальну суму 6455781,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:
- п/д № 123 від 15.04.2013 на суму 120000,00 грн.;
- п/д № 153 від 27.05.2013 на суму 100000,00 грн.;
- п/д № 169 від 01.06.2013 на суму 300000,00 грн.;
- п/д № 207 від 30.06.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 227 від 31.07.2013 на суму 270000,00 грн.;
- п/д № 239 від 14.08.2013 на суму 245000,00 грн.;
- п/д № 277 від 05.09.2013 на суму 263957,78 грн.;
- п/д № 292 від 26.09.2013 на суму 240000,00 грн.;
- п/д № 308 від 15.10.2013 на суму 370000,00 грн.;
- п/д № 330 від 31.10.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 336 від 07.11.2013 на суму 170000,00 грн.;
- п/д № 352 від 28.11.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 368 від 13.12.2013 на суму 325000,00 грн.;
- п/д № 4 від 10.01.2014 на суму 115000,00 грн.;
- п/д № 57 від 18.02.2014 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 142 від 15.05.2013 на суму 150000,00 грн.;
- п/д № 164 від 31.05.2013 на суму 100000,00 грн.;
- п/д № 181 від 18.06.2013 на суму 350000,00 грн.;
- п/д № 217 від 18.07.2013 на суму 300000,00 грн.;
- п/д № 228 від 31.07.2013 на суму 150000,00 грн.;
- п/д № 271 від 31.08.2013 на суму 150000,00 грн.;
- п/д № 284 від 16.09.2013 на суму 250000,00 грн.;
- п/д № 299 від 30.09.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 318 від 24.10.2013 на суму 260000,00 грн.;
- п/д № 334 від 31.10.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 343 від 18.11.2013 на суму 240000,00 грн.;
- п/д № 357 від 30.11.2013 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 375 від 24.12.2013 на суму 254000,00 грн.;
- п/д № 26 від 30.01.2014 на суму 200000,00 грн.;
- п/д № 77 від 31.03.2014 на суму 132824,00 грн.;
Разом з тим, у вищезазначеному вироку вказано, що допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 вину визнала та показала, що в жовтні 2012р. до неї звернулась наглядно знайома особа та запропонував за грошову винагороду оформити на своє ім`я ТОВ «Мікас Плюс» з метою прикриття незаконної підприємницької діяльності. При цьому розуміла, що вказане підприємство реєструється на неї як на директора.
Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Враховуючи те, що у даній справі містяться відомості, що ОСОБА_2 - засновник та директор ТОВ «Мікас Плюс» заперечує свою участь у створенні та діяльності ТОВ «Мікас Плюс», зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, суд приходить до висновку про відсутність підтвердження реальності господарських операцій між ПП «МПП «Вибір» та ТОВ «Мікас-Плюс» за агентськими договорами, та як наслідок про необхідність відмови в задоволенні позову.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 26.11.2015 року.
У повному обсязі постанову складено 01.12.2015 року.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_3