Справа № 826/20035/14
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Київ К/800/37763/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року

у справі №826/20035/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного

управління Міндоходів у м.Києві

про визнання протиправними та скасування вимог щодо сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 08.09.2014 р. № Ф-1302 і від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 08.09.2014 р. № Ф-1302 та від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що правомірність обчислення ФОП ОСОБА_4 розміру витрат за 2012-2013 роки, зокрема на придбання запчастин для автомобілів, визначення суми доходу і вирахування з них єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за цей період встановлена в судовому порядку рішенням суду, яке набрало законної сили, що вказує на безпідставність виставлення відповідачем позивачу як податкової вимоги від 08.09.2014 р. Ф-№1302, так і вимоги від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25, яка включає в себе попередню вимогу та штраф за її невиконання.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечень від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем та перебуває на податковому обліку ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві.

Відповідачем було проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_4 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2013 р., за результатами якої складений акт від 08.09.2014 р. №1088/17-04/НОМЕР_1.

Згідно з висновками зазначеного акту перевірки, позивачем було порушено пп. 16.1.2, 16.1.5 п. 16.1 ст. 16, п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, п. 1 ч. 2 ст. 6, п. 4 ст. 1, ч. 11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження оподатковуваного доходу за 2012-2013 роки на загальну суму 99087,50 грн. і до не сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з суми заниженого чистого оподатковуваного доходу за вказаний період в розмірі 34383,30 грн.

Такі висновки податкового органу вмотивовані тим, що позивач у 2012-2013 роках завищив розмір задекларованих ним витрат, зокрема на придбання запчастин для автомобілів, та, відповідно, занизив чистий оподатковуваний дохід за цей період.

Наслідком вищезазначених дій стало заниження бази оподаткування єдиним внеском та заниження розмірів нарахованих і задекларованих у звітному періоді сум єдиного внеску.

На підставі висновків акту перевірки від 08.09.2014 р. № 1088/17-04/НОМЕР_1 було виставлено вимогу від 08.09.2014 р. № Ф-1302 про сплату податкового боргу ( недоїмки ) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 34383,30 грн., яка була оскаржена позивачем у досудовому порядку до ГУ Міндоходів у м. Києві, однак, за результатами розгляду скарги залишена без змін.

Крім того, на підставі цього ж акту перевірки відповідачем були прийняті:

1) податкове повідомлення-рішення від 24.10.2014 р. № 1846/17-01, яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 22294,70 грн., з яких 14863,13 грн. - за основним платежем і 7431,57 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

2) податкове повідомлення-рішення від 24.10.2014 р. № 1847/17-01, яким позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 30100,50 грн., з яких 20067,00 грн. - за основним платежем і 10 033,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

3) рішення від 24.10.2014 р. № 1845/26-59-17-01 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого до ФОП ОСОБА_4 на підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосована штрафна санкція з єдиного внеску у розмірі 2500,46 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення від 24.10.2014 р. №1846/17-01 і №1847/17-01 та рішення від 24.10.2014 р. №1845/26-59-17-01 були оскаржені ФОП ОСОБА_4 до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 03 березня 2015 року у справі №826/1384/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2015 року, визнані протиправними та скасовані.

05.12.2014 р. ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві позивачу було виставлено вимогу № Ф-25329-25 про сплату податкового боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 36883,76 грн., з яких 34383,30 грн. сума недоїмки за податковою вимогою від 08.09.2014 р. Ф-№1302, яка була виставлена позивачу раніше, та 2500,46 грн. - розмір штрафу.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (Закон №2464-VI). Нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України №455 від 09.09.2013 р. (Інструкція №455) (яка діяла на момент виникнення спірних відносин). Механізм ведення територіальними органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів встановлюється Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 р. № 765 (Порядок № 765 ).

У пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з частини другої статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов'язаний, в тому числі, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7, частини одинадцятої статті 8 Закону № 2464-VI, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% бази нарахування. Базою оподаткування є сума доходу, отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та сума доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід. Мінімальний розмір єдиного внеску має бути сплачений тільки в тому разі, якщо підприємець отримував дохід.

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У пункті 11 розділу І Порядку № 765 закріплено, що за даними оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати та єдиного внеску Міндоходів та його територіальними органами в автоматичному режимі формуються звітність і зведена інформація про нарахування та надходження податків, зборів, митних платежів, коштів передоплати, єдиного внеску, податковий борг, недоїмку із сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), надміру сплачених сум платежів та єдиного внеску тощо.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога надсилається одночасно з актом документальної перевірки платника єдиного внеску або актом про суми розбіжностей щодо сум доходу (прибутку), заявлених у звітності до органу доходів і зборів та задекларованих у річній податковій декларації фізичними особами - підприємцями чи особами, які забезпечують себе роботою самостійно, або повідомленням-розрахунком на всю суму донарахованого єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що суб'єкти господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, сума якого визначається, відповідно до вимог Закону № 2464-VI, виходячи з розміру доходу, отриманого платником у відповідному звітному періоді.

Судами попередніх інстанцій було з'ясовано, що правильність обчислення позивачем показників його податкової звітності, задекларованих за 2012-2013 роки, зокрема обрахування витрат на автозапчастини та суми доходу, була встановлена постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 березня 2015 року у справі №826/1384/15, яка набрала законної сили.

За правилами частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що оскаржувані вимоги податкового органу є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки підставою для виставлення відповідачем ФОП ОСОБА_4 оскаржуваної податкової вимоги від 08.09.2014 р. № Ф-1302 були саме зазначені обставини, які спростовані в судовому порядку і таке рішення суду набрало законної сили, а друга оскаржувана податкова вимога від 05.12.2014 р. № Ф-25329-25 виставлена позивачу з урахуванням суми недоїмки, визначеної у попередній вимозі від 08.09.2014 р. № Ф-1302, та штрафу за її несплату.

Доводами касаційної скарги наведених обставин не спростовано.

В обґрунтування касаційної скарги скаржником фактично покладені доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів у справі та не свідчать про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м.Києві - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 червня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року у справі №826/20035/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді