Справа № 812/56/16
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

17 лютого 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/56/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання Дюкаревій М.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання зарахувати до штату військової частини та нарахувати і виплатити грошове забезпечення,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання зарахувати до штату військової частини та нарахувати і виплатити грошове забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15 липня 2014 року він знаходився на військово - польових зборах у військовій частині ПП 0624, яка також має назву «24-й окремий штурмовий батальйон «Айдар». Позивач з`явився до військової частини за власним бажанням, оскільки не дочекався повістки від військомату і вважав що не може бути осторонь подій які сталися в України, в Луганській області у 2014 році.

22 січня 2015 року позивач був зарахований до штату ВЧ ПП НОМЕР_2 .

На даний час анульоване умовне найменування та поштова адреса ПП НОМЕР_2 і надано нове найменування і поштова адреса військової частини - « НОМЕР_1 ».

За час знаходження позивача у в/ч ПП 0624 ( НОМЕР_1 ) він отримав зброю ( НОМЕР_3 ), також отримував військову форму та харчове забезпечення. Позивачу видали довідку від 15.07.2014 року про те, що він знаходився на військово - польових зборах.

За період з 15.07.2014р. по 22.01.2015р. несення військової служби у зазначеній частині, позивач приймав участь у несенні військової служби на блок-постах, разом з Мовою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та іншими, брав участь у знешкодженні диверсійних груп у місті Старобільську.

Під час проходження військової служби у військовій частині ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) позивач вважав себе військовослужбовцем та на його думку сумлінно виконував свій військовий обов`язок громадянина України, передбачений ст.68 Конституції України, оскільки отримав зброю за обліком, виконував накази командирів, носив форму і знаки розрізнення, приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України.

З 15.07.2014 року по 22.01.2015 року позивач не отримав інших (крім вище перелічених) документів на підтвердження проходження ним військової служби. Усно йому та іншим солдатам пояснювали та обіцяли оформити документально виконання ними обов`язку із захисту Вітчизни, але до тепер він не отримав жодних відомостей із військової частини про будь-яке оформлення його служби за цей період.

На думку позивача, така бездіяльність командування військової частини, де він проходив службу, порушує його права громадянина України на належне оформлення факту несення військової служби під час особливого періоду, створена невизначеність статусу позивача, як особи яка в кризовий для України ситуації, виконала свій обов`язок із захисту незалежності та територіальної цілісності України.

22 грудня 2015 року, позивач - сержант ОСОБА_1 був звільнений у щорічну основну відпустку за 2015 рік терміном до 22 січня 2016 року. В період відпустки йому стало відомо, що невизначеність із оформленням проходження ним служби з 15.07.2014 року по 22.01.2015 року досі триває. На усне звернення позивача до штабу ВЧ ПП НОМЕР_1 із запитом про наявність відомостей щодо його зарахування до штату військової частини за цей період, йому відповіли, що ніяких відомостей до них щодо оформлення позивача не надходило.

Позивач просив суд визнати неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату у період з 15.07.2014 по 22.01.2015. Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у період з 15.07.2014 по 22.01.2015. Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 15.07.2014 по 22.01.2015.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив.

Відповідачу направлено копію ухвали про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду разом з повісткою про виклик до суду, однак 15.02.2016 на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч.11 ст.35 КАС України розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин, відповідно до приписів статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, народився с. Піщане Старобільського району, Луганської області, проживає в АДРЕСА_1 (а.с.8,9). Ідентифікаційний номер ОСОБА_1 НОМЕР_4 (а.с.10).

Позивач є військовозобов`язаним, що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_5 (а.с.11). Позивач є учасником бойових дій, про що йому видано безтермінове посвідчення серії НОМЕР_6 (а.с.13).

Записом у військовому квитку серії НОМЕР_5 підтверджується, що позивача 21.01.2015 зараховано на військову службу до військової частини НОМЕР_2 наказом № 17ос. Наказом від 03.02.2015 № 12 РС позивача зараховано розвідником до військової частини НОМЕР_1 . Наказом від 18.08.2015 виключено. Наказом від 18.08.2015 № 117 РС зараховано до військової частини НОМЕР_1 командиром бойової машини (а.с.11 на звороті).

Довідкою № 0624 від 15.07.2014 підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , відповідно до Указу Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 Про часткову мобілізацію дано дозвіл на носіння зброї АК-74 У № НОМЕР_7 (а.с.12)

При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано доказів недостовірності чи фальшивості вказаної довідки, яка містить підпис командира військової частини ПП НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_4 та відповідну печатку.

22 грудня 2015 року сержант ОСОБА_1 був звільнений у щорічну основну відпустку за 2015 рік терміном тридцять дві доби до 22 січня 2016 року (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24.11.2015, яка на сьогодні набрала законної сили, в адміністративній справі № 812/1526/15 встановлено, що відповідно до витягу з наказу від 28.01.2015 року №26, анульовано умовне найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_2 , та надано нове найменування та поштову адресу військової частини НОМЕР_1 .

Свідок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , с.Брусівка Біловодського району, Луганської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , пояснив, що у квітні 2014 року вони з ОСОБА_1 організовувались в добровільних захисників самооборони м. Старобільська. Потім вони вступили до батальйону «Айдар» № 24 окремим взводом, у травні 2014 року їм видали зброю. В серпні 2014 року їх поставлено на харчове забезпечення, восени видано військову форму. Привозив начальник генерального штабу ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , м.Алейськ, Алтайського краю, Росія, мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , пояснив, що вони з ОСОБА_1 почали служити в квітні 2014 року, а офіційно з травня 2014 служили в різних відділеннях, при цьому взвод був один. В травні 2014 року їм видали зброю. Служили разом з ОСОБА_1 у 24 батальйоні «Айдар» у м. Щастя, Золоте. Також, служили в Половинкино. Були на навчаннях з бойових дій в м. Житомирі.

Проходження служби позивачем у військовій частині НОМЕР_1 , також, підтверджується витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 Міністерства оборони України (а.с.33).

Пунктом 2 ч. 4 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що одним із видів військової служби, зокрема, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно п. 2 Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року № 303/2014 визначено про проведення мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

На виконання даного Указу Президента України, 18.03.2014 року Начальником Генерального штабу Збройних Сил України було видано мобілізаційну директиву №0188, одним із розпорядчих пунктів якої надано вказівку командирам частин, зарахувати до списків військових частин військовозобов`язаних, які проходять десятиденні збори при військових частинах.

Відповідно до п.п.2 п. 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року N 1153/2008, зазначено, що у разі оголошення мобілізації: "... військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями".

Згідно абз.2 ч.5 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20.05.2014 року N 1275-VII військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 виконував накази командирів військової частини, отримав зброю, військову форму, іншу амуніцію, позивача було зараховано на харчове забезпечення, разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та іншими бійцями батальйону «Айдар» приймав участь у бойових завданнях у складі військового формування створеного відповідно до законів України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не спростовано того факту, що позивач перебував на військово-польових зборах з 15.07.2014 при військовій частині польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ), як і не спростовано належними та допустимими доказами факту видачі позивачу вогнепальної зброї.

Згідно ч. 1 ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Частинами 1,2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд враховує при розгляді справи факт мобілізації на території Луганської області, яка відбулася на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 та факт видачі вогнепальної зброї позивачу державою в особі військової частини польова - пошта НОМЕР_2 , тобто на законних підставах.

Статтею 43 Додаткового протоколу І до Женевських конвенцій 1949 року, який ратифікований Україною у 1993 р. визначено, що до збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, належать формування з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи владою, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті, крім медичного і духовного персоналу, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях, мають право вбивати та наносити поранення військовим збройних сил супротивника.

Положеннями Гаазької конвенції про права й обов`язки нейтральних держав та осіб у разі сухопутної війни 1907 року, фактично визначено поняття добровольця, який, на відміну від найманця, керується передусім ідеологічними, моральними почуттями, релігійними переконаннями. Так, основною відмінністю добровольців є те, що вони фактично вступають до регулярних збройних сил держави і беруть участь у конфлікті в складі добровольчих формувань, створених на підставі нормативно-правових актів держави-учасниці конфлікту. Саме законодавча база держави, на стороні якої беруть участь добровольці, легітимує участь таких осіб у збройному конфліктів та дає їм право носити розпізнавальні знаки, які свідчать про приналежність добровольців до регулярних збройних сил сторони конфлікту. Фактично забезпечення матеріальними ресурсами, такими, як зброя, харчування, заробітна плата покладається також значною мірою на приймаючу державу.

В Україні питання, пов`язане з участю добровольців у збройних конфліктах, регулюється Законом України "Про оборону України" від 06.12.1991 року №1932-XII, Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 року №1126-VІІ, Законом України "Про збройні сили України" від 06.12.1991 року № 1934-XII.

Так, положеннями Закону України "Про оборону України" визначено, що до виконання завдань територіальної оборони в межах їх повноважень залучаються Збройні Сили України, інші військові формування, утворені відповідно до законів України.

Таким чином, через законодавче закріплення знаків розрізнення, які ідентифікують особу, як учасника збройних сил держави (нашивки на формі у вигляді національного прапору, погони з гербом та інше), створено механізм, який дозволяє розпізнати комбатантів, зокрема добровольців від найманців та цивільних осіб.

Враховуючи той факт, що позивач мобілізований до військової частини ПП НОМЕР_2 та отримав вогнепальну зброю на законних підставах, а також те, що відповідачем не спростовано факту надання військовою частиною ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) позивачу харчового та речового забезпечення, отже, держава в особі військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) визнала правовідносини з приводу проходження служби позивачем, а тому на відповідача покладено обов`язок зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини ПП НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ).

Згідно абз. 2 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджених указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище.

Відповідно до п.п.1.3.4 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, грошове забезпечення згідно з цією Інструкцією виплачується: військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), а також які звільнені від посад без зарахування у розпорядження, у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.07.2014р. №38677/06 "Будченко проти України" визначено, що відсутність механізму реалізації законодавчих положень є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв`язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Отже, наявність правовідносин з приводу проходження військової служби між позивачем та військовою частиною ПП 0624 (2950) в період з 15.07.2014 по 22.01.2015 дають суду підстави для висновків щодо порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через невиплату позивачу грошового забезпечення за час проходження служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в період з 15 липня 2014 року по 22 січня 2015 року є неправомірною та такою, що порушує баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована.

У зв`язку з вищевикладеним, порушені права позивача підлягають поновленню шляхом зобов`язання військової частини - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 в період з 15 липня 2014 року по 22 січня 2015 року, а також нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 15 липня 2014 року по 22 січня 2015 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених вище.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини - польова пошта НОМЕР_1 про зобов`язання зарахувати до штату військової частини та нарахувати і виплатити грошове забезпечення,- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність військової частини - польова пошта НОМЕР_1 щодо не зарахування ОСОБА_1 до штату у період з 15.07.2014 по 22.01.2015.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 до штату військової частини - польова пошта НОМЕР_1 у період з 15.07.2014 по 22.01.2015.

Зобов`язати військову частину - польова пошта НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 15.07.2014 по 22.01.2015.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 22 лютого 2016 року.

Суддя Т.І. Ковальова