Справа № 806/4821/15
Суддя: Сичова Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м.Житомир справа № 806/4821/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сичової О.П.,

секретар судового засідання Мазур О.О.,

за участю: позивача, представника позивача, представників відповідачів,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області; Управління Державної автоінспекції УМВС України в Житомирській області та про визнання наказів неправомірними, зобов'язання поновити на службі та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з цим позовом.

В остаточній заяві про уточнення позовних вимог позивач просить суд:

- визнати накази начальника УМВС України в Житомирській області № 991 від 07.08.2015 року та № 216 від 11.08.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, допущення факту вживання наркотичних засобів, намагання приховати цей факт шляхом відмови від надання письмового пояснення, керуючись статтями 2,12,12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р., - неправомірними;

- зобов'язати відповідачів поновити позивача - прапорщика міліції ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного посту № 3 роти дорожньо- патрульної служби;

- зобов'язати відповідачів виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зокрема зазначає, що звільнення за п. 2 Дисциплінарного статуту, - за невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни є безпідставним з тих міркувань, що 29.07.2015 року позивач не міг неналежно виконувати або порушувати службову дисципліну, оскільки був на вихідному, що підтверджується копією постової відомості . Факт наркотичного сп'яніння 29.07.2015 року позивач заперечує, а результати лабораторного дослідження Житомирського обласного наркологічного диспансеру № 811 від 29.07.2015 вважає помилковими. Спростовує їх фактом проведення самостійного тестування на вживання наркотичних засобів 29.07.2015 та результатом лабораторного дослідження проведеного Житомирським обласним наркологічним диспансером 30.07.2015 в якому чітко відображено: в мочі амфетаміну не виявлено, ознак наркотичного сп'яніння не виявлено.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, та просили його задоволити.

Представники відповідачів проти позову заперечили з підстав викладених у письмових запереченнях.

З показів свідків судом було встановлено наступне.

Свідок ОСОБА_3, що в той час займав посаду заступника командира роти ДПС, тобто був безпосереднім начальником позивача, стверджував, що ОСОБА_1 29.07.2015 був викликаний на збори для співбесіди та інструктажу співробітників роти ДПС ДАІ, що виявили бажання взяти участь в антитерористичній операції. В ході спілкування з позивачем у свідка виникла підозра щодо нетверезого стану ОСОБА_1 З слів свідка він разом з позивачем та батьком позивача, на машині останнього, поїхали в Житомирський обласний наркологічний диспансер, де і відбулось освідування позивача .Щодо проведення позивачем 29.07.2015 самостійно повторного тесту на вміст наркотичних засобів повідомив ,що він не взяв його до уваги так як поставив під сумнів матеріал з якого позивач разом з батьком робили тест (можливо води налили).Повідомив ,що в наркологічному диспансері 29.07.2015 ОСОБА_1 просив його здати замість нього матеріал для теста.

Свідок ОСОБА_4, інспектор ДПС повідомив що бачив позивача 28.07.2015 року о 23 годині 10 хвилин біля Новоград-Волинського районного відділку міліції. Під час спілкування з позивачем у ОСОБА_4 не виникло підозри, щодо нетверезого стану ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_5, батько позивача, повідомив що саме він відвозив ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на освідування. Був присутній при проходженні позивачем медичного дослідження, стверджував про тверезий стан сина в момент освідування і можливість фальсифікації висновку лаборантами.

Свідок ОСОБА_6- лікар-нарколог обласного наркологічного диспансеру повідомив суд ,що 29.07.15 він проводив освідування ОСОБА_1 в присутності працівника ДАІ ОСОБА_3 За наслідком освідування встановлено факт вживання ОСОБА_1 наркотичних засобів (амфетаміну). Повідомив суд ,що наркотичний засіб (амфетамін) з'являється в мочі протягом 3 годин з моменту прийому (незалежно від способу потрапляння в організм людини) і може бути виявлений приблизно через 24-48 годин після останнього вживання. За таких обставин факт відсутності амфетаміну в мочі позивача ,який встановлений 30.07. 15 не може свідчити про те ,що освівдування ОСОБА_1 29.07.15 не відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_7 - лаборант обласного наркологічного диспансеру повідомила, що дійсно вона робила аналізи мочі ОСОБА_1 29.07.15 та 30.07.15 з метою виявлення наркотичних засобів. В матеріалі (мочі) ОСОБА_1 дійсно була 29.07.15 виявлено амфетамін,а 30.07.15 -не виявлено. Повідомила ,що така ситуація можлива так як амфетамін в мочі зберігається недовгий час. Крім того повідомила ,що матеріал на підставі якого робиться лікарський висновок, зберігається протягом 90 днів в лабораторії і при необхідності можна було зробити повторний аналіз матеріалу.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволені позову відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ ( далі ОВС) з 04.04.2008 на підставі наказу № 163 (а.с.12 ) і був звільнений з ОВС наказом УМВС України в Житомирській області від 11.08.2015 № 216 о/с у запас Збройних Сил за п.66 (як особу, за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України ( а.с. 18).

З наказу УМВС України в Житомирській області від 30.07.2015 № 955 вбачається ,що 29.07.2015 року під час проведення заступником командира роти дорожньо-патрульної служби ДАІ, підпорядкованої УМВС України в Житомирській області капітаном міліції ОСОБА_3 інструктажу підпорядкованого особового складу помічено явні ознаки наркотичного сп'яніння прапорщика міліції ОСОБА_1, інспектора дорожньо-патрульної служби взводу з обслуговування стаціонарного посту № 3 роти ДПС ДАІ, підпорядкованої УМВС України в Житомирській області. На підставі даного факту було на час проведення службового розслідування відсторонено ОСОБА_1 від виконання службових обов'язків(а.с.15).

За результатами службового розслідування складено висновок в якому зокрема зазначається, що під час спілкування з прапорщиком міліції ОСОБА_1 виникла підозра, що останній перебуває у нетверезому стані, у зв'язку з чим його було доставлено на освідування до Обласного наркологічного диспансеру Житомирської обласної ради.

Згідно з висновком № 811 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, виданого вказаним медичним закладом ,установлено факт вживання прапорщиком міліції ОСОБА_1 наркотичних засобів, а саме амфетаміну.

Вказаний працівник міліції у категоричній формі відмовився від надання письмового пояснення з цього приводу, посилаючись на вимоги ст.63 Конституції України. ( а.с. 63-68)

Наказом начальника УМВС України в Житомирській області № 991 від 07.08.2015 звільнено з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 за скоєння дискредитуючого вчинку, допущення факту вживання наркотичних засобів, намагання приховати цей факт шляхом відмови від надання письмового пояснення, керуючись статтями 2,12,13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України за п.66 ( за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу )Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.(а.с.16,17).

Посилання позивача на ту обставину, що висновок лабораторного дослідження Житомирського обласного наркологічного диспансеру № 811 є помилковим судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Із висновку № 811 від 29.07.2015 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння вбачається , що встановлено факт вживання прапорщиком міліції ОСОБА_1 наркотичних засобів, а саме амфетаміну .

У висновку зазначається, що позивач від підпису у висновку відмовився в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.(а.с. 57).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інших обставин що мають значення для правильного вирішення справи.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтвердженими як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (пункт 25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів").

Відповідно до п. 14 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду" передбачено, що висновок може бути оскаржений особою, що проходила процедуру освідування, у встановленому законодавством порядку.

На підставі наказу Міністерства охорони здоровся від 28.11.1997 № 339 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 грудня 1997 за 588/2392 при департаменті охорони здоров"я Житомирської обласної державної адміністрації створена та функціонує комісія з контролю за якістю проведення медичних оглядів водіїв транспортних засобів та експертиз станів сп'янінь. Відповідно до п. 2.1.4 одним із завдань Комісії є розгляд надзвичайних та конфліктних випадків, що виникли при проведенні медичних оглядів.

Висновок № 811, відповідно до якого позивачу встановлено факт вживання наркотичних речовин в установленому порядку позивачем не оскаржувався тобто на момент розгляду справи є чинним. ОСОБА_1, будучи інспектором ДАІ, по роду своєї діяльності не міг не знати про порядок оскарження відповідного висновку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 - лаборант обласного наркологічного диспансеру повідомила, що матеріал на підставі якого робиться лікарський висновок зберігається протягом 90 днів в лабораторії. Тобто, якби позивач скористався своїм правом оскаржити висновок, то була б можливість на протязі 90 днів перепровірити висновок шляхом повторного клінічного дослідження.

Позивач та його представник в судовому засіданні стверджували, що ОСОБА_1 не отримував висновок, а нібито його отримав ОСОБА_3 Навіть якщо допустити, що висновок позивач не отримував на руки, він про нього знав і міг скористатись своїм правом на оскарження. Доказом зазначеного є той факт, що позивач робив повторну експертизу на наступний день 30.07.2015 року, та намагався зробити експертизу самостійно 29.07.2015 року.

Крім того, в матеріалах справи міститься опис характеристик наркотиків, в тому числі амфетаміну (а.с 62). Амфетамін - це стимулятор центральної нервової системи, який з'являється в мочі протягом 3 годин з моменту прийому (незалежно від способу потрапляння в організм людини) і може бути виявлений приблизно через 24-48 годин після останнього вживання.

Факт вживання позивачем наркотичного засобу амфетаміну підтверджується листом Обласного наркологічного диспансеру від 22.10.2015 №2532. У вказаному листі зазначено, що висновок від 29.07.2015 № 811 відповідає клінічному стану і результатам лабораторного дослідження, що відображені в Акті медичного огляду № 811 від 29.07.2015 року (а.с. 107).

Також у вказаному листі зазначено, що заключення, що вказане у виписці № 402 від 30.07.2015, на яке звертає увагу позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, відповідає клінічному стану і результатам лабораторного дослідження, що відображені в медичній карті № 402.

Причиною відмінності у висновку від 29.07.2015 №811 та виписці від 30.07.2015 № 402 є те, що при медичному огляді ОСОБА_1 29.07.2015 клінічних ознак (симптомів) наркотичного сп'яніння не було виявлено і стан був оцінений, як тверезий, але в сечі був виявлений амфетамін. Судячи з клінічного стану ОСОБА_1 тест визначив залишки або сліди амфетаміну.

Враховуючи, що повторний медогляд з дослідженням сечі на амфетамін проводився через 26 годин, а саме 30.07.2015 о 12 годині 40 хвилин, то ті залишки чи сліди амфетаміну, які лабораторно ще визначалися 29.07.2015 були виведені з організму та метаболізовані, тому 30.07.2015 вже не визначались.

Отже виявлення амфетаміну в сечі одного дня і невиявлення у тієї ж особи наступного дня можливе у випадках коли перше дослідження сечі проводилось на стадії виведення наркотику з організм, або прийнята доза наркотичного засобу була невеликою.

Посилання позивача на те, що 29.07.2015 року він був вихідний, а тому звільнення за статтею 2 Дисциплінарного статуту є безпідставним, спростовується п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (Далі Положення).

За змістом пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення, тобто у запас Збройних Сил України або у відставку.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Ці вимоги відображені, зокрема, у Правилах поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012 № 155, інших нормативно-правових актах, що регулюють діяльність органів системи Міністерства внутрішніх справ України та їх особового складу.

Тому, під вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та, власне, органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

Пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено не окремий вид відповідальності працівника органів внутрішніх справ, а спеціальну підставу для припинення служби, яке відбувається у формі звільнення.

Припинення служби за пунктом 66 Положення є найсуворішою санкцією відповідальності працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою.

З огляду на викладене, звільнення за указаним пунктом Положення може мати місце лише тоді, коли достеменно доведено, що особа скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Таким чином, вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення - є самостійною й спеціальною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу й факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, повинен бути доведеним.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про міліцію" міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана: забезпечувати безпеку громадян і громадський порядок; виявляти та припиняти адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких законом покладено на органи внутрішніх справ; виявляти причини й умови, що сприяють вчиненню правопорушень, вживати в межах своєї компетенції заходів до їх усунення; брати участь у правовому вихованні населення.

Разом з тим обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що звільнення працівників органів внутрішніх справ, членів виборного профспілкового органу, його керівників, крім додержання загального порядку, допускається відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України № 1045-ХІV за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Дане твердження спростовується нормою Закону України від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, в якій ст. 41 Закону № 1045-ХІV доповнено ч. 9 згідно якої положення ст. 41 в частині особливостей притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення не розповсюджується, зокрема, на працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідачів.

З огляду на зазначене та беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства України і доданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання наказів №991 від 07.08.2015 р. і №216 від 11.08.2015 р. неправомірними, зобов'язання поновити на службі та виплатити грошове і речове забезпечення за час вимушеного прогулу слід відмовити. З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність наказів №991 і №216.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Сичова