Справа № 2а-0870/3758/11
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2011-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2011 року 10:55 Справа № 2а-0870/3758/11

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря Сокол О.О. та представників:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Відкритого акціонерного товариства «Дніпроенерго»

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 липня 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19 травня 2011 року Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Дніпроенерго (далі відповідач, ВАТ Дніпроенерго), в якій просить стягнути суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році з відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів ВАТ Дніпроенерго, середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за 2010 рік складала 9489 осіб. Відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в України, середньооблікова кількість інвалідів повинна складати 380 осіб. Згідно відомостей, наданих відповідачем у звіті, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 117 особи, що є меншою ніж встановлено нормативом. За порушення норм чинного законодавства відповідачу були нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році в розмірі 12 137 368,47 грн. У звязку із порушенням строків сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2010 році ВАТ Дніпроенерго позивач на вказану суму нарахував пеню у розмірі 123 801,14 грн.

Ухвалою суду від 20 травня 2011 року відкрито провадження у адміністративній справі №2а-0870/3758/11, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07 червня 2011 року.

07 червня 2011 року відкладено судовий розгляд справи на 16 червня 2011 року.

16 червня 2011 року зупинено розгляд справи до 19 липня 2011 року.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позові.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову

надали письмові заперечення проти позову, які обґрунтовані тим, що на протязі 2010 року відповідач неодноразово звертався до центрів зайнятості по місцезнаходженню структурних підрозділів ВАТ Дніпроенерго з проханнями щодо наміру виділення або створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з наданням списку вакансій. Протягом 2010 року підприємство подавало до органів працевлаштування звіти форми №3-ПН. Компетентні органи, які займаються направленням інвалідів для працевлаштування, не направляли інвалідів до відповідача для працевлаштування, не було й безпосереднього звернення інвалідів на підприємство з метою працевлаштування. Оскільки, відповідно до чинного законодавства на відповідача покладено обовязок створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, а не зобовязано працевлаштовувати інвалідів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Запорізький окружний адміністративний суд, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ Дніпроенерго до Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2010 рік за формою №10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників, що працювала у відповідача у 2010 році склала 9 489 осіб.

Частиною першою ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця.

Отже, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні у відповідача повинна складати 380 особу. Згідно відомостей, наданих відповідачем у звіті за формою 10-ПІ, середньооблікова кількість інвалідів, що працювали у відповідача у 2010 році становить 117 осіб.

Судом встановлено, що протягом 2010 року відповідач неодноразово звертався до центрів зайнятості з наміром виділення або створення робочих для працевлаштування інвалідів з наданням списку вакансій що підтверджується листами: №03/2793 від 05 березня 2010 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості; №03/2794 від 05 березня 2010 року до Апостолівського районного центру зайнятості; №03/2795 від 05 березня 2010 року до Енергодарського міського центру зайнятості; №03/4576 від 08 квітня 2010 року до Апостолівського районного центру зайнятості; №03/4574 від 08 квітня 2010 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості; №03/8473 від 17 травня 2010 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості; №03/8474 від 17 травня 2010 року до Апостолівського районного центру зайнятості; №03/8475 від 17 травня 2919 року до Енергодарського міського центру зайнятості; №03/8476 від 17 травня 2010 року до Самарського центру зайнятості населення м. Дніпропетровська; №03/13927 від 10 вересня 2010 року до Самарського центру зайнятості населення м. Дніпропетровська; №03/13927 від 10 вересня 2010 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості; №03/13927 від 10 вересня 2010 року до Апостолівського районного центру зайнятості.

На дані звернення відповіді надано не було.

Протягом 2010 року жодного інваліда для працевлаштування до відповідача не направлено.

Відповідно до листа Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 18 травня 2011 року №1048 відповідач інформував про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів з березня-грудня 2010 року в м. Зеленодольськ, м. Дніпропетровськ на посади: водій автотранспортних засобів, слюсар з ремонту автомобілів. Відповідно до вимог роботодавця не було підібрано відповідні кандидатури. З метою укомплектування вакантних посад відповідач не приймав участь у масових заходах, які проводились Правобережним центром зайнятості.

Крім того, протягом 2010 року до Правобережного міжрайонного центру зайнятості відповідач щомісячно направляв звіти за формою №3-ПН Звіт про наявність вакансій, що підтверджується копіями звітів за формою №3-ПН, які знаходяться в матеріалах справи та довідкою Правобережного районного центру зайнятості м. Запоріжжя від 14 червня 2011 року №2044.

Також в матеріалах справи міститься наказ публічного акціонерного товариства Дніпроенерго від 02 листопада 2009 року №272 Про створення робочих місць для інвалідів у 2010 році, який свідчить про те, що підприємством здійснювались заходи щодо виконання нормативу робочих місць у 2010 році, а саме: даним наказом затверджено, що при звернені інваліда з метою працевлаштування безпосередньо на підприємство або за направленням служби зайнятості, керівництво підприємства зобовязано визначити робоче місце, на яке він може бути працевлаштований згідно з його нозологією, а також затверджений приблизний перелік робочих місць, які у разі необхідності могли бути створені для працевлаштування інвалідів на структурних підрозділах відповідача.

Статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

За правилами ч. 2 ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Вирішуючи питання про стягнення адміністративно-господарських санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю. Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання. Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За правилами ч. 1 ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати інвалідів на створені робочі місця. Обовязок з пошуку робочих місць для інвалідів покладено як на державну службу зайнятості, так і на самих інвалідів, а обовязком роботодавця є вже безпосереднє працевлаштування інваліда на спеціально створене робоче місце, тобто укладення з ним трудового договору.

В свою чергу, обовязок державних органів щодо організації працевлаштування інвалідів виникає після виконання підприємствами обовязку щодо створення робочих місць і надання, передбаченої законодавством про соціальну захищеність інвалідів, інформації про наявність вільних робочих місць та вакантних посад, на яких може використовуватися праця інвалідів.

У відповідності до ч. 4 ст. 20 Закону України Про зайнятість населення підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у звязку з простоєм виробництва з незалежних від них причин, і в десятиденний строк про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування: надання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів Фонду соціального захисту інвалідів; звернення до центрів зайнятості з проханням направити інвалідів. Також і сам факт того, що у відповідача у 2010 році працювали 117 інвалідів, свідчить про проведення останнім належної роботи з питань забезпечення інвалідів працею та виконання передбаченого діючим законодавством нормативу. Факт відсутності працевлаштованих інвалідів відповідно до нормативу, ще не є безспірною ознакою наявності відповідальності, яка могла настати лише у випадку не вчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вина відповідача не була доведена, а тому підстави для притягнення його до господарсько-правової відповідальності відсутні, у звязку з чим, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Запорізькому обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів у задоволенні адміністративного позову повністю.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ю.П.Бойченко