Справа № 2а/1499/11 2а/465/58/13
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Справа № 876/8252/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 28.03.2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання розпорядження незаконним та його скасування, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 29.06.2011року звернувся з адміністративним позовом в суд до відповідача - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання розпорядження незаконним та його скасування.

Свої вимоги мотивує тим, що розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12.03.2011р. №114 «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» ОСОБА_1, який проживає у квартирі АДРЕСА_1 у місячний термін за власні кошти знести самочинно споруджений цегляний гараж, що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1. Вказує, що даним гаражем користується з моменту вселення у квартиру АДРЕСА_1, утримує його у належному санітарному і технічному станах, гараж розташований на прибудинковій території будинковолодіння, де він і проживає, а тому вважає, що вказаний гараж самочинно збудованим не являється.

Оскаржуваною постановою Франківського районного суду м. Львова від 28.03.2013 року в задоволенні позовної заяви - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що даним гаражем користується з моменту вселення у квартиру АДРЕСА_1, утримує його у належному санітарному і технічному станах, гараж розташований на прибудинковій території будинковолодіння, де він і проживає, а тому вважає, що вказаний гараж самочинно збудованим не являється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що розпорядження районної адміністрації прийнято на підставі ст. 376 ЦК України та у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради. Зокрема позивачу по справі надано попередження, складено схему самовільного розташування гаражу притягненого адміністративної відповідальності у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради «про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Згідно п.4.4. Додатку №3 «Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007р. №331 на засідання міжвідомчої комісії запрошується заявник або уповноважена ним особа у разі, якщо вони звернулись з відповідною заявою поро особисту присутність на засідання комісії.

Крім того, як вбачається із довідки ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» №2086 від 19.04.2010 року, дані про земельну ділянку АДРЕСА_1 та рішення про побудову гаражу в БТІ відсутні.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають нормам матеріального права.

Позивач звернувся з адміністративним позовом в суд до відповідача - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання розпорядження незаконним та його скасування.

Оскаржуваним розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12.03.2011р. №114 «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1» ОСОБА_1, який проживає у квартирі АДРЕСА_1 зобов'язано у місячний термін за власні кошти знести самочинно споруджений цегляний гараж, що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки від 02.06.2011р. №42, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано та постійно проживає троє людей - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Судом встановлено, що працівниками ЛКП «Вулецьке» обстежено та встановлено акт про те, що ОСОБА_1 самовільно влаштував гараж на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1. По даному факту міжвідомчою комісією районної адміністрації прийнято рішення у формі витягу із засідання міжвідомчої комісії в Франківському районі від 25.01.2011р. № 02 параграф №04, який затверджений відповідним розпорядженням голови районної адміністрації від 12.03.2011р. №114 «Про знесення самочинних гаражів на АДРЕСА_1». Пунктом 4 вказаного розпорядження зобов'язано ОСОБА_1, який проживає у квартирі АДРЕСА_1 у місячний термін за власні кошти знести самочинно споруджений цегляний гараж, що розташований на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 та підтверджується довідкою ЛКП «Вулецьке» №395/1вих № 19.10.2012 року.

Вказане розпорядження районної адміністрації прийнято на підставі ст. 376 ЦК України та у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради. Зокрема позивачу по справі надано попередження, складено схему самовільного розташування гаражу притягненого адміністративної відповідальності у відповідності до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради «про затвердження Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові».

Згідно п.4.4. Додатку №3 «Положення про міжвідомчі комісії при виконкомі і районних адміністраціях Львівської міської ради», затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007р. №331 на засідання міжвідомчої комісії запрошується заявник або уповноважена ним особа у разі, якщо вони звернулись з відповідною заявою поро особисту присутність на засідання комісії. Крім того, як вбачається із довідки ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» №2086 від 19.04.2010 року, дані про земельну ділянку АДРЕСА_1 та рішення про побудову гаражу в БТІ відсутні.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" цей суд роз'яснив, що за змістом ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умовами що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 5 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частиною 1 ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 ст.19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

За змістом пп.3 п. "б" ч.1 ст.31 цього ж Закону виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює ст.376 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст.376 ЦК України).

У відповідності до змісту частин 4, 7 цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих частинах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Знесення самочинного будівництва можливе добровільно особою, яка його здійснила (здійснює), а також, за наявності для цього підстав, примусово, однак лише за рішенням суду, зокрема, ухваленим за позовом відповідного органу місцевого самоврядування.

Більше того, згідно із п.3.4 Ухвали №3704 до повноважень районних адміністрацій в галузі будівництва, зокрема, належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Пункт 5.1 цієї ж Ухвали наділяє районні адміністрації правом на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до пп.4.3.4 Положення до повноважень районної адміністрації у сфері будівництва віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва.

Підпунктом 4.5.1 цього ж Положення визначено, що районна адміністрація має повноваження звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами про демонтаж самочинного будівництва та з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Згідно з ч.10 ст.59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно є помилковою позиція суду першої інстанції щодо правомірності Розпорядження, оскільки воно прийняте за відсутності у відповідача у спірних відносинах необхідного обсягу повноважень на зобов'язання особи у примусовому (розпорядчому, наказному) порядку знести самочинне будівництво та підміни таким чином суду.

Рекомендування (пропозиція) особі вчинити певні добровільні дії у формі прийняття обов'язкового для виконання рішення суб'єкта владних повноважень (правового акту), виключається.

При ухваленні цього рішення апеляційний суд врахував правові позиції сформульовані Верховним Судом України у постановах від 19 листопада 2014 року №6-180цс14 та 17 грудня 2014 року №6-137цс14.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За пунктами 1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про визнання незаконним Розпорядження та прийняття нової постанови про задоволення позову в цій частині, з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

постанову Франківського районного суду м. Львова від 28.03.2013 року у справі № 2а-1499/11 - скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 12.03.2011року №114 пункт 4 .

Постанова може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар