Справа № 800/418/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
О К Р Е М А Д У М К А
15 лютого 2016 року П/800/418/15
судді Вищого адміністративного суду України Сороки М.О. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання дій протиправними та скасування рішення.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 15 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Підставою для відмови у задоволенні позову було те, що судом не встановлено порушення порядку та процедури прийняття оскаржуваного рішення.
Отже, при розгляді справи суд обмежився лише дослідженням процедурних моментів прийняття оскаржуваного рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Підстави та обґрунтованість цього рішення при ухваленні вказаної постанови суду не враховувались.
Не погоджуючись із судовим рішенням щодо меж розгляду справи, на підставі частини 3 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України вважаю необхідним висловити свою окрему думку.
Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На мою думку «самообмеження» суду лише щодо процедури прийняття оскаржуваного рішення не є допустимим з огляду на встановлений частиною 3 статті 2 КАСУ перелік критеріїв оцінки рішень суб'єкта владних повноважень. При перевірці відповідних рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на відповідність лише процедурам їх прийняття, суд не застосовував деякі із цих критеріїв під час перевірки оскаржуваного рішення, передовсім щодо підстав їх прийняття та обґрунтованості.
Європейський суд у справі «Олександр Волков проти України» підкреслив, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Тож і позивач у цій справі так само мала право очікувати застосування Вищим адміністративним судом України норм процесуального закону в повному обсязі.
При прийнятті рішення про ініціювання перед Вищою радою юстиції розгляду питання про звільнення судді з посади, як форми юридичної відповідальності, Вища кваліфікаційна комісія суддів України також реалізує «функцію суду» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини. Тому таке рішення має перевірятись судом при розгляді відповідного спору в повному обсязі, а не лише щодо дотримання процедури його прийняття.
Суддя Вищого
адміністративного суду України М.О.Сорока