Справа № 819/3188/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 р. Справа № 876/11501/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зборівської районної державної адміністрації, Відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Зборівської районної державної адміністрації, Відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації, в якому просив визнати протиправними дії Зборівської районної державної адміністрації та Відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації щодо нарахування йому середньої заробітної плати на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03. 2015 року, та із 18.03.2015 року по теперішній час, виходячи з розміру посадового окладу; зобов»язати Зборівську районну державну адміністрацію та Відділ у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року виходячи із розміру середньоденної заробітної плати - 104 грн. 99 коп.; зобов»язати Зборівську районну державну адміністрацію та Відділ у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 18.03.2015 року по день винесення судового рішення, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати - 117 грн. 66 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що при нарахуванні середньої заробітної плати за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідачами невірно застосовано норми «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено частково; визнано дії Зборівської районної державної адміністрації та Відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації щодо нарахування ОСОБА_1 середньої заробітної плати на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 18.03.2015 року по 29.10.2015 року - протиправними; зобов»язано Зборівську районну державну адміністрацію та Відділ у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 18.03.2015 року по 29.10.2015 року виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 117 (сто сімнадцять) грн. 66 коп.; в решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що нарахування та виплата відповідачами середньої заробітної плати із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року лише в розмірі посадового окладу, без врахування виплат за ранг, надбавки за вислугу років та індексації є неправомірним, таким, що порушує вимоги «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, зокрема, абзацу 6 п. 2, згідно якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду у взаємному зв»язку із положеннями ст.ст. 179, 181 КЗпП України. Таким чином суд першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 28.03.2006 року згідно розпорядження голови Зборівської районної державної адміністрації від 28.03.2006 року №189 ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації.

Відповідно до розпорядження голови Зборівської районної державної адміністрації від 08.07.2013 року №401, йому надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею п»ятирічного віку з 08.07.2013 року по 05.07.2014 року включно, на підставі ст. 25 Закону України «Про відпустки», ст. 179 КЗпП України.

Розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації від 19.03.2014 року №124-к відпустку по догляду за дитиною перервано. В цей день ОСОБА_1 приступив до роботи на посаді головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації.

Згідно із витягом із наказу Військового комісара від 20.03.2014 року №11 позивача 20.03.2014 року призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період з посади головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської РДА.

Розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації від 19.03.2014 року №130-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації у зв»язку із призовом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Вказане розпорядження визнано таким, що втратило чинність на підставі розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації від 10.07.2014 року №331-к, яким позивача поновлено на посаді головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації із 20.03.2014 року, та увільнено від роботи із 20.03.2014 року на час призову на військову службу під час мобілізації зі збереженням місця роботи та займаної посади, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно - мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».

Розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації від 17.03.2015 року №117-к ОСОБА_1 на підставі витягу із наказу Військового комісара від 18.03.2015 року №50 увільнено від роботи із 18.03.2015 року на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період зі збереженням місця роботи та займаної посади.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно застосував нарахування середньої заробітної плати за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року виходячи із установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, оскільки ОСОБА_1 з 08.07.2013 року по 20.03.2014 року знаходився у відпустці по догляду за дитиною та не мав заробітку не з вини працівника, як і зазначено у останньому абзаці п. 4 Порядку № 100.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП).

Як встановлено статтею 119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов»язків, якщо за чинним законодавством України ці обов»язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов»язків, передбачених законами України «Про військовий обов»язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року та № 454/2014 від 06.05.2014 року, затвердженими Законами України від 17.03.2014 року за №1126-VII та від 06.05.2014 року за №1240-VII, оголошена та проводилася часткова мобілізація.

Частинами 6, 7 ст. 179 КЗпП передбачено, що у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов»язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною.

З матеріалів справи видно, що з 08.07.2013 року по 20.03.2014 року позивач перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею п»ятирічного віку на підставі ст. 25 Закону України «Про відпустки», ст. 179 Кодексу законів про працю України.

А розпорядженням голови Зборівської районної державної адміністрації від 19.03.2014 року №124-к відпустку по догляду за дитиною перервано та позивач приступив до роботи на посаді головного спеціаліста відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської районної державної адміністрації.

Главою ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок) визначено правила обчислення періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата.

Пунктом 2 зазначеної Глави встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв»язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із останнім абзацом пункту 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність застосування відповідачем нарахування середньої заробітної плати за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року виходячи із установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, оскільки ОСОБА_1 з 08.07.2013 року по 20.03.2014 року знаходився у відпустці по догляду за дитиною та не мав заробітку не з вини працівника, як і зазначено у останньому абзаці п. 4 Порядку, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Положення абз. 6 п. 2 Порядку, що також узгоджується із роз»ясненням, що міститься у листі Міністерства соціальної політики України від 30.09.2015 року № 1213/13/8415, передбачають, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

А оскільки ОСОБА_1 не працював більше 4 календарних місяців, що передували місяцю мобілізації та не мав заробітку, то посилання апелянта про неврахування судом першої інстанції положень абз. 6 п. 2 Порядку є безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, відповідно до абз. 3, 4 п. 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

З матеріалів справи, зокрема, довідки Відділу у справах сім»ї, молоді та спорту Зборівської РДА від 09.09.2015 року №156 видно, що позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу 5 робочих днів, із 11.03.2015 року по 17.03.2015 року включно, тобто середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відтак заробітна плата за вказаний період становила 588 грн. 30 коп., (посадовий оклад - 290,00 грн., ранг - 16,67 грн., надбавка за вислугу років - 61,33 грн., індексація - 220,30 грн.) / 5 робочих днів, тому суд дійшов правильного висновку, що середньоденна заробітна плата із якої вираховується середня заробітна плата за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року складає 117,66 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач правомірно застосував нарахування середньої заробітної плати за час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 20.03.2014 року по 10.03.2015 року виходячи із установлених позивачу в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу, а в частині нарахування позивачу середньої заробітної плати на час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період із 18.03. 2015 року по день винесення рішення у даній справі, виходячи з розміру посадового окладу дії відповідача є протиправними, через що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року у справі №819/3188/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.02.2016 року.