Справа № 202/7151/15-а(2-а/0202/162/2015)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2016 року справа № 202/7151/15-а(2-а/0202/162/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Коршуна А.О. Туркіної Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року

у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, в якому просила визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо припинення виплати їй пенсії державного службовця, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», та відмови в її поновленні. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська вчинити певні дії, а саме: поновити виплату пенсії державного службовця ОСОБА_1, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», з 01.04.2015 року, та виплатити суми недоотриманої пенсії.

Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що станом до 01.04.2015 року посада державного службовця, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII пов'язував припинення виплати пенсій позивачу, у зв'язку з чим відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено правомірно. Таким чином, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та частково задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 01 червня 2015 року позивачка не працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», оскільки з вказаної дати в Україні більше не існує таких посад згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Отже з вказаної дати (01 червня 2015 року) відпали правові підстави для тимчасової невиплати пенсії позивачці, навіть незважаючи на продовження її праці на державній службі.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року, особам, на яких поширюється дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (крім інваліді І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється чинність пункту 1 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи, на посадах, що які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», - не виплачуються. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працює на посаді першого заступника начальника управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровському районі Дніпропетровської області та є державним службовцем. Перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська та до 01.04.2015 року отримувала пенсію державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з 01.04.2015 року пунктом 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності 01.04.2015 року, замінена частина четверта статті 37 Закону України «Про державну службу» іншими частинами, а саме: тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються. На підставі вищезазначеного з 01.04.2015 року їй була припинена виплата пенсії державного службовця, бо вона працювала на посаді, яка давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 2 розділу ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії. Вказані норми Закону є діючими, рішенням Конституційного суду України чи іншим законом скасовані не були, а отже підлягають обов'язковому застосуванню органами Пенсійного фонду України та всіма органами державної влади на території України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадянина та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 01.04.2015 року посада державного службовця, на якій працює позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тобто існували обставини, з якими Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII пов'язував припинення виплати пенсії позивачу, у зв'язку з чим відповідачем виплату пенсії позивачу було припинено правомірно.

Проте, з такими висновками не можна погодитися, виходячи з наступного.

Згідно абз. абз. 1, 2 ч.4 ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України» (2790-12 ), «Про прокуратуру» (1789-12), «Про судоустрій і статус суддів» (2453-17), пенсії, призначені відповідно до цієї статті, - не виплачуються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працює на посаді, яка, передбачала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Відповідно до абз.абз.2 3 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу»,«Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Окрім цього, п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України»,«Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, спеціальних, з цієї дати скасовані норми щодо пенсійного забезпечення за вказаними вище законами і, зокрема, за Законом України «Про державну службу».

Отже, на думку колегії суддів апеляційної інстанції слід задовольнити вимоги позивача з 01.06.2015 року, а не з 01.04.2015 року, як того просила позивач, натомість, у задоволенні вимог в період з 01.04.2015 року до 31.05.2015 року - слід відмовити.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що позивачка після 01 червня 2015 року продовжує працювати на посаді, яка дає право на призначення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Натомість, з 01 червня 2015 року в Україні більше не існує таких посад згідно п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII. Отже з вказаної дати (з 01 червня 2015 року) відпали правові підстави для тимчасової невиплати пенсії позивачці, навіть незважаючи на продовження її праці на державній службі.

За таких обставин, обґрунтованими є вимоги позивачки про визнання неправомірними дій відповідача щодо припинення виплати їй пенсії по інвалідності з 01 червня 2015 року (а не з 01.04.2015 року як просила позивач) та про зобов'язання поновити виплату пенсії з 01 червня 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому вбачаються підстави для скасування постанови та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 207 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська поновити виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця з 01 червня 2015 року.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: Л.П. Туркіна