Справа № 826/2692/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Київ К/800/59019/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: представника позивача Кривенької О.Л.,

представника відповідача Безносик А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київрічсервіс»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року

у справі № 826/2692/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Київрічсервіс»

до Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про скасування рішень,

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Київрічсервіс» (далі - ПрАТ «Київрічсервіс») звернулось до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:

- скасувати рішення Київради від 21 травня 2009 року № 461/1517 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва» в частині встановлення прибережної захисної смуги в межах земельної ділянки за адресою: м. Київ, Деснянський район, парк Дружби Народів, проспект Ватутіна Генерала, 7, яка належить позивачу на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування від 21 грудня 1999 року ІІ-КВ № 007335, кадастровий номер 62:206;

- скасувати рішення Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про відмову у наданні позивачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для будівництва православної каплиці на базі відпочинку «Волна» (лист - відмова від 17 лютого 2014 року № 1471/0/12-3/27-14);

- зобов'язати Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) надати позивачеві містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва православної каплиці на базі відпочинку «Волна» у парку Дружби Народів, по проспекту Ватутіна Генерала, 7 у Деснянському районі м. Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, позивач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій зазначає про порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування судами обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, та просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами не враховано ту обставину, що спірним рішенням Київради встановлено прибережну захисну смугу шириною 100 м без урахування особливостей земельної ділянки, що належить позивачу, відтак, спірне рішення прийняте з порушенням ст. 88 ВК України. Київрада затвердила документ, який не передбачено ЗК України, замість проекту землеустрою відповідачем затверджено проект зовнішніх меж прибережних захисних смуг, тобто документ, який не є землевпорядною документацією. В порушення норм законодавства, проект прибережних захисних смуг прийнято без його узгодження з позивачем. Також вказує, що вказаний проект суперечить Генеральному плану м. Києва.

В судовому засіданні представник позивача підтримав касаційну скаргу, просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній, представник відповідача заперечив проти касаційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що 17 жовтня 1997 року між позивачем (Покупець) та ВАТ «Виробничо-Заготівельне підприємство «Вторма» укладено договір купівлі-продажу майнового комплексу під літерою А павільйон спортивно-розважального відпочинку загальною площею 672,8 кв.м., під літерою Б склад спортивно-лодочного інвентаря 149,1 кв.м., під літерами В, Г, Д столярна майстерня загальною площею 234,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, парк Дружби Народів.

На підставі Державного акту на право постійного користування землею Серії ІІ - КВ № 007335 від 21 грудня 1999 року позивач є власником 1,5006 га землі. Земля надана для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд бази відпочинку «Волна» у парку «Дружби народів» у Ватутінському районі м. Києва.

Рішенням Київської міської ради від 21 травня 2009 року № 461/1517 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва», зокрема, затверджено: Проект прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва. Голосіївський район згідно з додатком 1; та Проект прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва. Деснянський район згідно з додатком 2.

Позивач листом (реєстраційний номер 01104-09 від 23 січня 2014 року) звернувся до Департаменту архітектури та містобудування виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки площею 100 м. кв. по проспекту Генерала Ватутіна, 7, парк «Дружби Народів» для будівництва каплиці Святої княгині Ольги.

Листом від 17 лютого 2014 року № 1471/0/12-3/27-14 Департамент архітектури та містобудування виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відмовив позивачу у наданні містобудівних умов у зв'язку з тим, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги.

Вважаючи спірне рішення Київради та відмову Департаменту архітектури та містобудування виконавчого органу Київради незаконними, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування рішень та зобов'язання вчинити певні дії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачі, приймаючи спірні рішення, діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об'єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

За правилами ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 88, 90 ВК України.

Так, відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом (ч.ч. 2 - 8 ст. 88 ВК України).

Таким чином, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим та яка встановлюється за окремими проектами землеустрою, проте не може бути меншою за 25, 50 та 100 метрів залежно від площі відповідних водних об'єктів, як це передбачено у ч. 2 ст. 88 ВК України та у ст. 60 ЗК України. Винятком можуть бути випадки, коли прибережна захисна смуга водойми знаходитися в межах населеного пункту, тоді слід виходити із затверджених проектів забудови цього населеного пункту.

Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. N 486 встановлено єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них.

П.п. 4 та 5 вказаного порядку передбачено, що у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88 - 91 водного кодексу України.

Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації.

Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

На виконання Плану заходів щодо підвищення ефективності державного регулювання земельних відносин, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16 червня 2004 р. N 374-р, Київською міською радою прийнято спірне рішення від 21 травня 2011 року № 461/1517 «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва».

Як встановлено судами, з посиланням на пояснювальну записку до проекту рішення Київської міської ради «Про затвердження проектів прибережних захисних смуг водних об'єктів м. Києва» цей проект було розроблено з метою створення сприятливого режиму водних об'єктів м. Києва, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання та погоджено з Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головним управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), територіальним органом Держкомзему з урахуванням конкретних умов, що склалися, а саме - по межі землевідводів, рішень Генерального плану розвитку міста, проектів детального планування, меж територій за кадастровими планами, Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів Державного комітету України по водному господарству та Державним управлінням екології та природних ресурсів.

Оскільки наведені обставини не спростовано позивачем, суди дійшли обґрунтованого висновку, що спірне рішення Київської міської ради від 21 травня 2009 року № 461/1517 прийнято в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, а тому позовні вимоги в частині його скасування задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог з огляду на наступне.

За змістом ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до Генерального плану м. Києва територія проспекту Генерала Ватутіна, 7, парк «Дружби Народів» за функціональним призначенням належить до зелених насаджень загального користування та водоймищ і водотоків та зони охорони пам'яток - ландшафтна охоронна зона.

Також ЛистомДП «Інститут Київгенплан» від 02 лютого 2011 року № 22 вказано, що «зазначена земельна ділянка ... відноситься до зеленої зони м. Києва - загальноміського парку розваг та відпочинку Дружби Народів, який Генеральним планом м. Києва визначений ще і як загальноміська зона масового відпочинку мешканців житлових масивів Троєщина, Оболонь, Воскресенка, Мінський...».

Враховуючи викладене, а також положення ст. 89 ВК України, вбачається невідповідність намірів щодо побудови каплиці на земельній ділянці вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема Генеральному плану м. Києва, що в свою чергу є підставою для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Судами ухвалено законні та обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та встановлених обставин справи, тому відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київрічсервіс» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: