Справа № 803/466/13-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 р. Справа № 876/6667/13

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року у справі за позовом Луцького підприємства електротранспорту до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

Луцьке підприємство електротранспорту 11.03.2013року звернулося з позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією проведено планову виїзну перевірку Луцького підприємства електротранспорту з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року за результатами якої складений акт від 25 квітня 2012 року № 902/22-1/03327931, в якому зафіксовано порушення позивачем ч.1 ст.203, ст.215, ст.228 ЦК України, п.14.1.181 ст.14, п.185.1 ст.185 та п.п.198.2 та 198.3 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок чого підприємством занижений податок на додану вартість в розмірі 12 475 грн.

Висновки податкового органу, зафіксовані в акті перевірки, базуються на тому, що операції із придбання-реалізації паливно-мастильних матеріалів від ТОВ "Ютрейд" не мали реального товарного характеру, так як не встановлено факту його передачі та отримання. Відповідно наданих до перевірки документів немає можливості встановити особу яка відпустила в одержала ТМЦ.

На підставі акту від 25 квітня 2012 року №902/22-1/03327931 відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 12 475 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 2 427 грн. 75 коп.

Позивачем податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року оскаржене в адміністративному порядку. Рішенням ДПС у Волинській області від 12.06.2012 року за результатами розгляду первинної скарги було продовжено строк розгляду скарги та призначено позапланову виїзну перевірку Луцького підприємства електротранспорту з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року.

Актом позапланової перевірки Луцького підприємства електротранспорту від 12.07.2012 року № 2608/22-1/03327931 з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року, висновки попереднього акту перевірки від 25 квітня 2012 року №902/22-1/03327931 щодо порушення підприємством п.14.1.181 ст.14, п.185.1 ст.185 та п.п.198.2 та 198.3 ст.198 Податкового кодексу України про дубльовані, внаслідок чого рішенням ДПС у Волинській області від 20 липня 2012 року №3005/10/10-206 скаргу позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року без змін.

Позивач вважає, що висновки податкового органу зафіксовані в актах планової та позапланової перевірок щодо нікчемності правочину між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" щодо поставки паливно-мастильних матеріалів не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки на підставі договору №46 від 03 травня 2010 року позивачем фактично отримано від ТОВ "Ютрейд" та використано у власній господарській діяльності паливно-мастильні матеріали на загальну суму 3 060 024 грн., що підтверджуються податковими та видатковими накладними, товарно-транспортними документами та відомостями на видачу паливно-мастильних матеріалів для заправки транспортних засобів. Всі первинні документи, що засвідчують здійснення господарської діяльності з ТОВ "Ютрейд", надавались працівникам Луцької ОДПІ для проведення перевірки, а відтак висновки податкового органу щодо нікчемності правочину є протиправними. З огляду на викладене, а також з урахуванням наданих пояснень в судовому засіданні, представники позивача просили позов задовольнити, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року.

Оскаржуваною постановою Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що актом від 25 квітня 2012 року №902/22-1/03327931 планової виїзної перевірки Луцького підприємства електротранспорту з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року та актом позапланової перевірки 12.07.2012 року №2608/22-1/03327931 з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року, зафіксовано, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ "Ютрейд" що підставі договору №46 від 03 травня 2010 року укладеного на поставку паливно-мастильних матеріалів.

Здійснення господарської операції між позивачем та ТОВ "Ютрейд" не знайшли свого підтвердження в ході проведення планової та позапланової перевірок, оскільки підприємством до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, сертифікати відповідності чи свідоцтва про визнання іноземного сертифікату, в накладних на оприбуткування пального не зазначено прізвища та інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні, що в свою чергу, не підтверджує факту переміщення товару.

В ході проведення перевірки підприємством надано товарно-транспортні накладні, які не відповідають типовій формі №1-ТН, "Правил перевезення вантажів, автомобільним транспортом в Україні". Також підприємством не надано дорожні листи вантажного автомобіля та акти приймання-передачі продукції, що підтверджують факт отримання товару та його перевезення.

Під час проведення перевірки з'ясовано, що операції із придбання-реалізації паливно-мастильних матеріалів від ТОВ "Ютрейд" не мали реального товарного характеру, так як не встановлено факту його передачі та отримання. Відповідно наданих до перевірки документів немає можливості встановити особу яка відпустила та одержала ТМЦ.

В сукупності з наведеними обставинами Луцькою ОДПІ в актах планової та позапланової перевірок зроблений висновок про нікчемність правочинів укладених між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" в силу ч.1 ст.203, ст.215, ст.228 ЦК України, а відтак позивачем безпідставно сформований податковий кредит з податку на додану вартість із сум ПДВ сплачених ТОВ "Ютрейд" за придбання паливно-мастильних матеріалів, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року про збільшення суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 12 475 гривень та застосування штрафних санкцій в сумі 2 427 грн. 75 коп. є правомірним.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що поставки паливно-мастильних матеріалів відбулися і товар використано в межах господарської діяльності Луцького підприємства електротранспорту. Судом досліджені наведені вище первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні підтверджують наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, зв'язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача, а відтак, обґрунтованість віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за травень-листопад 2011 року.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом установлено, що Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Волинської області Державної податкової служби проведено планову виїзну перевірку Луцького підприємства електротранспорту з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року за результатами якої складений акт від 25 квітня 2012 року №902/22-1/03327931.

В згаданому акті перевірки відповідачем зафіксовано, що за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року Луцьке підприємство електротранспорту здійснювало фінансово-господарську діяльність з ТОВ "Ютрейд" щодо придбання паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 3 060 024 грн.

Проте, в ході проведення аналізу матеріалів податкової звітності ТОВ "Ютрейд" встановлено про відсутність необхідних умов для здійснення підприємницької діяльності в силу відсутності управлінського та технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

В ході проведення перевірки Луцьким підприємством електротранспорту не надані товарно-транспортні накладні на перевезення вантажу автомобільним транспортом за формою №1 (нафтопродукт).

Луцьким підприємством електротранспорту до перевірки надано товарно-транспортні накладні, які не відповідають типовій формі №1-ТН "Правил перевезення вантажів, автомобільним транспортом в Україні". Також підприємством не надано дорожні листи вантажного автомобіля та акти приймання-передачі продукції, що підтверджують факт отримання товару та його перевезення.

Також до перевірки позивачем надані товарно-транспортні накладні за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року ТОВ "Домінанта-Захід" в яких не відображене фактичне місце пункту навантаження та розвантаження дизельного палива, відсутні ініціали особи яка одержувала вантаж, відсутня печатка ТОВ "Домінанта-Захід".

З урахуванням наведеного відповідачем в акті планової перевірки зроблений висновок про те, що з урахуванням відсутності необхідних умов для здійснення підприємницької діяльності в силу відсутності управлінського та технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів відповідно до ч.1 ст.203, ст.215, ст.228 ЦК України договір на поставку паливно-мастильних матеріалів між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" є нікчемним, у зв'язку з чим Луцьким підприємством електротранспорту в порушення п.14.1.181 ст.14, п.185.1 ст.185 та п.п.198.2 та 198.3 ст.198 Податкового кодексу України завищений податковий кредит на 12 475 грн., а саме: за травень 2011 року на суму 764, 63 грн., за червень 2011 року на 2 003, 37 грн., за липень 2011 року на 2 081, 87 грн., за серпень 2011 року на 2 323, 36 грн., за вересень 2011 року на 2 269, 75 грн., за жовтень 2011 року на 2 392, 07 грн., за листопад 2011 року на 640, 09 грн.

На підставі акту планової виїзної перевірки від 25 квітня 2012 року №902/22-1/03327931 Луцькою ОДПІ винесене податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 12 475 гривень та застосовані штрафні санкції в сумі 2 427 грн. 75 коп.

Позивачем оскаржене податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року в адміністративному порядку до ДПС у Волинській області, рішенням якої від 12.06.2012 року за результатами розгляду первинної скарги, продовжений строк розгляду скарги та призначено позапланову виїзну перевірку Луцького підприємства електротранспорту з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року.

Актом позапланової перевірки Луцького підприємства електротранспорту від 12.07.2012 року № 2608/22-1/03327931 з питань правомірності формування валових витрат та податкового кредиту за період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року підтверджено встановлене порушення Луцьким підприємством електротранспорту ч.1 ст.203, ст.215, ст.228 ЦК України, п.14.1.181 ст.14, п.185.1 ст.185 та п.п.198.2 та 198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

Рішенням ДПС у Волинській області від 20 липня 2012 року №3005/10/10-206 скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року без змін.

Рішенням ДПС України від 28.08.2012 року №967 про результати розгляду скарги податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року також залишене без змін.

Поряд з тим, суд вважає податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2012 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Правові підстави віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту визначено статтею 198 Податкового кодексу України, пунктом 198.1 якої визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу. Пунктами 198.2. та 198.3 статті 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Отже законодавець встановлює обов'язкові ознаки необхідні для формування податкового кредиту, серед яких є придбання або виготовлення товарів.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.

Згідно із частиною другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року № 996-ХIV (з наступними змінами та доповненнями), бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Статтею 9 зазначеного Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо неможливо - безпосередньо після її закінчення. Підпунктом 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, передбачено, що для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, можливо лише при фактичному здійсненні і підтвердженні належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарських операцій (зміну активів), яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" укладений договір поставки паливно-мастильних матеріалів №46 від 03 травня 2010 року. (том 1 а.с.36)

З квітня 2011 року по листопад 2011 року позивачем за зазначеною угодою та на підставі податкових накладних сформований та відображений в податкових деклараціях за травень-листопад 2011 року податковий кредит в розмірі 12 475 гривень.

Позивачем надані суду податкові та видаткові накладні, на підставі яких позивачем віднесені суми податку на додану вартість до податкового кредиту . Також позивачем надані суду податкові декларації з податку на додану вартість за період з квітня 2011 року по листопад 2011 року, в яких Луцьким підприємством електротранспорту відображені суми податкового кредиту в загальному розмірі 12 475 гривень. Наявність на момент проведення перевірки податкових декларацій з податку на додану вартість та податкових накладних за період з квітня 2011 року по листопад 2011 року не заперечується представниками відповідача.

З наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних форми №1-ТТН (нафтопродукти), документально підтверджується перевезення ТОВ "Домінант Захід" нафтопродуктів від ТОВ "Ютрейд" до Луцького підприємства електротранспорту.

Крім того, зазначені товарно-транспортні накладні надавались позивачем під час проведення позапланової перевірки, про що свідчить реєстр товарно-транспортних накладних скріплений підписами осіб Луцької ОДПІ Шафатинською Л.А. та Цюпак Л.М.

Позивачем проведено розрахунок по договірних зобов'язаннях з ТОВ "Ютрейд", що також підтверджується звітами про дебетові і кредитові операції по рахунку Луцького підприємства електротранспорту.

Таким чином, на думку суду, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що поставки паливно-мастильних матеріалів відбулися і товар використано в межах господарської діяльності Луцького підприємства електротранспорту. Судом досліджені наведені вище первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні підтверджують наявність спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції, зв'язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача, а відтак, обґрунтованість віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту за травень-листопад 2011 року.

Первинні документи відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, нормам Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 16.05.1996 року № 99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 року за № 293/1318.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що господарські операції між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" не відбулися чи відбулися з порушенням, тому що ТТН містять окремі незаповнені графи, а саме: не відображене фактичне місце пункту навантаження та розвантаження дизельного палива; не зазначено відомостей, що дають змогу ідентифікувати особу, яка відвантажила товарно-матеріальні цінності та особу, яка отримала вантаж з врахуванням наступного.

Згідно зі статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна визначена як обов'язковий документ, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та зберігатися як у вантажовідправника, так і у вантажоодержувача. Згідно із пунктом 1 зазначених Правил товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Досліджені судом товарно-транспортні накладні відповідають вимогам встановленим Законом України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та містять всі необхідні реквізити та відомості про вантаж, що транспортується. Таким чином недоліки в заповненні ТТН не дають підстав вважати, що господарська операція не відбулася чи відбулася з порушенням, а зазначення особи, яка відвантажила товарно-матеріальні цінності та особи, яка отримала вантаж, не впливає на стан конкретних активів та зобов'язань, збільшення або зменшення яких впливає на податковий облік, коли достеменно відомо, що така операція відбувалася в певний період. Не зазначення даних відомостей особами, які перевозили вантаж, є недоліком організації роботи перевізника та підставою для вирішення питання щодо відповідальності таких осіб в межах виконання ними трудових обов'язків, проте не може впливати на висновки податкової інспекції про реальність чи відсутність вчинення господарської операції між суб'єктами господарювання.

Поряд з тим, суд зазначає, що оскільки поставки паливно-мастильних матеріалів здійснювалися перевізником ТОВ "Домінант Захід", а не позивачем, у зв'язку з чим Луцьке підприємство електротранспорту не може нести відповідальність за правильність оформлення товарно-транспортних накладних. Отже, зазначені вимоги законодавства позивачем дотримані, всі наявні первинні документи бухгалтерського обліку складені належним чином та підтверджують обставини реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, належними доказами підтверджено факт поставок паливно-мастильних матеріалів від постачальника та їх перевезення.

Крім того, посилання відповідача на нікчемність правочину укладеного між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд", не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної адміністративної справи, з огляду на наступне.

Частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 2 статті 215, частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 Цивільного кодексу України, зокрема це: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути, на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади, визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання зобов'язання недійсним відповідно до частини 1 статті 207 Господарського кодексу України є, зокрема, його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність вчинення зобов'язання і суперечність його мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, при кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Податковим органом не доведено, що господарські зобов'язання між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" вчинені з метою, заздалегідь суперечною інтересам держави та суспільства, та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність волевиявлення за істотними умовами договору однією із сторін; спір між сторонами щодо недійсності договору відсутній.

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що господарські операції між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд" носили реальний характер, про що вказує те, що згідно договору поставки паливно-мастильних матеріалів №46 від 03 травня 2010 року, однією стороною було проведено поставки товару, а другою відповідно здійснено розрахунки за вищевказаний товар.

Крім того, вищевказаний товар позивачем в подальшому був використаний у господарській діяльності позивача, що в свою чергу також підтверджується відомостями на видачу паливно-мастильних матеріалів для заправки транспортних засобів.

Таким чином, актом перевірки Луцькою ОДПІ Волинської області ДПС не спростовано встановленої ст.204 ЦК України презумпції правомірності вчинених позивачем правочинів, оскільки висновок податкового органу про нікчемність правочину базується лише на тому, що поставки паливно-мастильних матеріалів не мали реального товарного характеру, оскільки не встановлено факту його передачі та отримання.

Проте, в силу приписів ст.ст. 8 і 19 Конституції України лише висновку одного органу державної податкової служби України про нікчемність вчинених платником податків правочинів є недостатнім для висновку про порушення контрагентом такого платника податків законів з питань оподаткування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідачем не надано суду доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення.

Судом досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту, відображеному в укладеному платником податку договорі та підтверджують обґрунтованість віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в податкових деклараціях за травень-листопад 2011 року.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що господарські операції між Луцьким підприємством електротранспорту та ТОВ "Ютрейд", суми податку на додану вартість по взаємовідносинах з яким включені до податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість за травень-листопад 2011 року, носили реальний характер, спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки факти продажу та поставки товару, розрахунків між сторонами підтверджені належними первинними документами бухгалтерського обліку, а окремі недоліки, допущенні суб'єктами господарювання при виконанні договору, не є підставою для визнання правочину нікчемним.

Таким чином, можливі недоліки у заповненні ТТН, допущені іншими суб'єктами господарювання, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкових зобов'язань у податкових деклараціях з податку на додану вартість за травень-листопад 2011 року.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно віднесено суми податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "Ютрейд" до складу податкового кредиту в податкових деклараціях з податку на додану вартість за травень-листопад 2011 року.

Під час судового розгляду справи відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність прийняття оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення, а викладені в акті перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження.

Повноваження суду при вирішенні справи передбачені статтею 162 КАС України, пунктом 1 частини 2 якої передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Враховуючи вимоги п.1 ч.2 ст.162 КАС України суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби № від 14.05.2012 року слід визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Волинської області Державної податкової служби - залишити без задоволення.

постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25.03.2013 року у справі № 803/466/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар