Справа № 819/564/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року Справа № 876/6926/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Професіонал» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень та визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

07.03.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Професіонал» звернулося до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби, в якому, з урахуванням уточнення та змін позовних вимог, просило: визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми Р № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року та форми В4 № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року; визнати дії відповідача щодо винесення вказаних повідомлень-рішень та проведеної перевірки протиправними.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що контролюючий орган не мав підстав проводити позапланові перевірки, так як на його запит товариством своєчасно було надано відповідь. Щодо господарських операцій з ТзОВ «Феміда-Інтер» зазначив, що позивач як покупець товару, повністю виконав свої обов'язки перед продавцем, у нього є в наявності всі первинні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а тому товариство на законних підставах віднесло до податкового кредиту суми ПДВ по господарських операціях з ТзОВ « Феміда-Інтер» за лютий-квітень 2012 року та травень - липень 2012 року. Позивач не може нести відповідальність за свого контрагента по господарських операціях, а тим більше за контрагента свого контрагента по господарському Договору. Вважає, що товариство є добросовісним суб'єктом господарювання, оскільки добросовісно сплатило ПДВ при покупці товару, а за недобросовісні дії ТзОВ « Феміда-Інтер» може нести відповідальність лише дане товариство, так як відповідальність є індивідуальною.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано податкові повідомлення-рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем надано документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту належним чином складеними первинними документами і він виконав усі передбачені законом умови щодо отримання відшкодування ПДВ. При цьому, підтверджено фактичний рух активів та зміни у власному капіталі, а тому податкові повідомлення рішення № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року є протиправними. Щодо позовних вимог про визнання дій Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби неправомірними щодо винесення вказаних податкових повідомлень-рішень та проведення перевірки, то такі не відповідають матеріалам справи.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Тернопільська об'єднана державна податкова інспекція Тернопільської області Державної податкової служби подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Постанова в частині відмови у задоволенні позову не оскаржена, тому відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Тернопільської області Державної податкової служби проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «ТД «Професіонал» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.02.2012 року по 30.04.2012 року, результати якої викладені в акті перевірки № 5133/22-50/33011920 від 26.10.2012 року. Податковим органом встановлено порушення ТзОВ « ТД « Професіонал» п. 185.1, ст. 185, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України(надалі ПК України), в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 1000680 грн. за квітень 2012 року та завищення від'ємного значення ПДВ, рядок 24 Декларації становить за лютий 2012 року в сумі 944596,00 грн., за березень 2012 року в сумі 747407,00 грн., за квітень 2012 року в сумі 127804,00 грн.(том 1, а.с.19-25).

Також, Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Тернопільської області Державної податкової служби проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТзОВ « ТД « Професіонал» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з контрагентами за період з 01.05.2012 року по 31.07.2012 року, результати якої викладені в акті перевірки № 5591/22-50/33011920 від 19.11.2012 року. Податковим органом встановлено порушення ТзОВ « ТД « Професіонал» п. 185.1, ст. 185, п.198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у розмірі 4382114,00 грн., в тому числі за травень 2012 року в сумі 1287587,00 грн., за червень 2012 року в сумі 1332277,00 грн., за липень 2012 року в сумі 1762250,00 грн. та завищення від'ємного значення ПДВ, рядок 24 Декларації становить за травень 2012 року в сумі 36549,00 грн., за червень 2012 року в сумі 36541,00 грн., за липень 2012 року в сумі 16705,00 грн.(том 1, а.с.31-36).

На підставі даних актів перевірок контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення № від 14.11.2012року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року(том 1, а.с. 13,26,49-51,55).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу , та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу ) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу .

За змістом підпункту 138.1.1 пункту 138.1 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На думку колегії суддів надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Таким чином, докази, на які посилався суд першої інстанції на обґрунтування свого рішення, є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самої господарської операції (поставки товару), а відтак і обґрунтованість визначення податкового кредиту та валових витрат позивача.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

З матеріалів справи слідує, що 03 січня 2012 року ТзОВ «ТД «Професіонал» укладено Договір постачання товару № 0201 з ТзОВ « Феміда-Інтер», у якому ТзОВ « ТД « Професіонал» виступає покупцем, а ТзОВ « Феміда-Інтер» постачальником товару (том 1, а.с.77-78).

Згідно п.1.1 Договору Постачальник зобов'язується поставляти, а Покупець приймати і оплачувати товари у видах та кількостях згідно замовлень. Поставка проводиться згідно п. 2.1 Договору партіями на підставі замовлень Покупця. Моментом поставки у відповідності до п.2.3. Договору є дата зазначена у видатковій накладній.

Відповідно до умов договору поставка здійснювалась шляхом самовивозу, тобто Покупець самостійно здійснював доставку товару. Оплата проводилась шляхом безготівкового перерахунку через банківські установи, що підтверджено журналом проводок за період з 01.02 .2012 р. по 31.08. 2012 року (том 2, а.с. 233-235).

Як зазначено вище, підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки податкового органу про те, що господарські операції позивача з ТзОВ «Феміда-Інтер» лише оформлені відповідними фінансово-господарськими документами, без фактичного постачання товарів.

Зазначених вище висновків податковий орган дійшов, зокрема, на підставі актів перевірки ТзОВ «Феміда-Інтер» "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Феміда- Інтер" з питань здійснення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеркровля" за періоди з лютого по квітень 2012 року та з травня по липень 2012 року.

Зокрема, в актах Луцької ОДПІ «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Феміда-Інтер» з питань здійснення фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеркровля» за спірний період 2012 року», встановлено, що згідно податкової звітності спірного періоду, податкових накладних, які зареєстровані в єдиному реєстрі виданих податкових накладних ТзОВ «Феміда-Інтер» була реалізована ТзОВ «ТД «Професіонал» сантехнічна продукція, а саме: муфти з'єднувальні зажимні, коліна зажимні з'єднувальні, муфти з внутрішньою різьбою, трійники з'єднувальні, буртова втулка, коліна терморезисторні, фланці стальні, перехідники, заглушки, хомути, редуктори, кабель, корпуса металічні, лічильник електроенергії, редуктори та інше.

При дослідженні показників податкового кредиту ТзОВ «Феміда-Інтер» встановлено, що вказана продукція отримана ТзОВ «Феміда-Інтер» у ТзОВ «Інтеркровля» код ЄДРПОУ- 33092837.

Також в актах Луцької ОДПІ зазначено, що в ході проведення перевірки ТзОВ «Феміда - Інтер» при виході на підприємство встановлено відсутність первинних документів по взаємовідносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеркровля" у зв'язку із їх втратою.

При перевірці руху грошових коштів, встановлено, що за спірний період фінансові розрахунки між вказаними підприємствами не здійснювалися.

При перевірці Товариства з обмеженою відповідальністю "Феміда - Інтер" не надано підтверджуючих документів про перевезення отриманих товарів.

При проведенні наявної інформаційної бази даних, ТзОВ «Інтеркровля» перебуває на податковому обліку в Ірпінській ОДПІ , Київської області від 19.01.2005 року, адреса підприємства: вул. Кірова, буд.1, м. Буча, Київської області. Основний вид діяльності - виготовлення інших металевих виробів та інші види оптової торгівлі. За місцем реєстрації підприємство не знаходиться, а при здійсненні обстеження згаданої податкової адреси жодних проявів фінансово-господарської діяльності, виробничих, складських, офісних приміщень, посадових осіб та персоналу за вказаною адресою не виявлено.

При дослідженні звітних даних встановлено, що підприємство нібито придбавало вказані товари у ТзОВ "ТД "Спритний кухар" код ЄДРПОУ- 32381641.

На запит податкового органу ТзОВ "ТД "Спритний кухар" ніякої інформації про проведені господарські операції товариством надано не було. Відповідно до інформаційних матеріалів, ТзОВ "ТД "Спритний кухар" зареєстровано у ДПІ у Московському районі м. Харкова. Основний вид діяльності підприємства - оптова торгівля харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, що не відноситься до торгівлі газомонтажною та електромонтажною арматурою.

Враховуючи викладені обставини, судова колегія вважає, що не отримавши реальних товарів від ТзОВ "Інтеркровля", ТзОВ "Феміда-Інтер" не мало ніяких реальних можливостей реалізувати вказані товари для потреб ТзОВ "ТД "Професіонал".

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в ході аналізу податкової звітності встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності.

В ході розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем не доведена реальність операції, оскільки не підтверджується час здійснення операції, відсутні трудові ресурси, виробниче обладнання, транспортне та торгівельне обладнання. Відтак, господарська операція, що відбулася оформлена лише документально.

Така господарська діяльність без наявності на те поважної розумної економічної або іншої причини (ділової мети) підтверджує намір платника зменшити отримані доходи з метою несплати податків та отримати додаткову «вигоду»у вигляді зниження податкового навантаження, що обставини справи та надані документи підтверджують той факт, що зазначені господарські операції є безтоварними.

Колегією суддів апеляційного суду в ході розгляду справи встановлено відсутність фактичного постачання товарів для позивача, які нібито придбавались ТзОВ "Феміда - Інтер" у контрагента ТзОВ "Інтеркровля, який відсутній за місцем реєстрації, не має будь-яких умов для здійснення господарської діяльності.

Фактичне не отримання товару, відсутність поважної розумної економічної або іншої причини здійснення таких операцій позбавляють платника податку права на податковий кредит за наслідками цих операцій навіть у випадку наявності належним чином оформлених податкових накладних та інших первинно-бухгалтерських документів.

З матеріалів справи слідує, що на підтвердження реальності господарських операцій позивачем було податкові та видаткові накладні та договір, однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сама лише наявність у ТзОВ «ТД «Професіонал» податкових накладних, виписаних від імені його контрагента, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 05.03.2012 року у справі № 21-421а11.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджено, а позивачем не доведено реальності господарських операцій, колегія суддів погоджується з доводами податкового органу, що позивачем безпідставно сформований податковий кредит за вказаний період, а відтак податкові повідомлення-рішення № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року є правомірними.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби задовольнити повністю.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 березня 2013 року у справі № 819/564/13-а - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби № від 14.11.2012 року, № від 29.11.2012 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року, № від 01.02.2013 року та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Професіонал» в цій частині відмовити повністю.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

В.В.Ніколін