Справа № 826/12724/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2016 року письмове провадження № 826/12724/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС»
доДержавної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕТС» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 09 від 25.12.2014.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що не погоджується з висновками акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємством, яке на думку податкового органу, має ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентом є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України за поданим сторонами письмовим клопотанням про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

25 грудня 2014 відповідачем, на підставі акта перевірки № 1195/26-55-22-09/33302953 від 09.12.2014, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення:

- № 09, яким позивачу за порушення п.п. 198.3, 198.6, 201.4, 201.10 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «Податок на додану вартість» всього в сумі 351790 грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 281 432 грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 70 358 грн.

Як вбачається з акта перевірки та письмових заперечень відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах безтоварності господарський операцій між позивачем і ТОВ «Про Сервіс».

Безтоварність господарських операцій, в свою чергу, встановлена контролюючим органом на підставі не подання позивачем до перевірки ТТН в підтвердження перевезення товару та порушенні норм податкового законодавства третіми особами в ланцюгу постачання, з якими позивач безпосередньо у господарські взаємовідносини не вступав.

Інших обставин збільшення позивачу сум грошових зобов'язань, акт перевірки в собі не містить.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

31 березня 2014 між позивачем (покупець) і ТОВ «Про Сервіс» (постачальник) укладено договір поставки № ТС-0025, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця вагове і торгівельне обладнання (товар), в кількості, асортименті, з якісними характеристиками, в строки і по ціні, що обумовлені даним договором.

Асортимент, кількість, строки поставки, ціна, розмір оплати товару погоджуються сторонами в письмовій формі і фіксуються в товарних і податкових накладених (п. 2.1 договору).

Форма розрахунків покупця з постачальником за даним договором є безготівковою в національній валюті - гривні, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що датою поставки товару є дата підписання сторонами товарної накладної.

Поставка товару за даним договором підтверджується копіями належним чином оформлених видаткових накладних, які наявні в матеріалах справи (а.с. 202-224 Том І).

Згідно видаткових накладних товар відпущено директором постачальника ОСОБА_1 та отримано представником позивача ОСОБА_2 на підставі довіреностей № 76 від 26.06.2014, № 80 від 07.07.2014, № 85 від 17.07.2014, № 92 від 28.07.2014, № 94 від 07.08.2014, № 97 від 18.08.2014, № 100 від 28.08.2014, що підтверджується витягом з журналу реєстрації довіреностей (а.с. 225 Том І).

Проведення позивачем оплати в безготівковій формі за придбаний товар підтверджується звітами дебетових та кредитових операцій по рахунку 1448 (а.с. 226-230 Том І).

Податковий кредит сформовано на підставі податкових накладених, виписаних ТОВ «Про сервіс» на користь позивача, які зареєстровані в ЄРПН (а.с. 232-253 Том І, Том ІІ).

Факт перевезення товару підтверджується належним чином оформленими ТТН, які наявні в матеріалах справи (а.с. 254-266 Том І).

При цьому, посилання відповідача в акті перевірки на не надання позивачем до перевірки зазначених ТТН, судом відхиляються, адже матеріали справи не містять в собі письмових доказів витребування контролюючим органом у позивача зазначених документів.

До того ж, слід зазначити, що податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит від наявності чи відсутності ТТН.

При цьому, не приймаючи до уваги змісту та обсягу господарських операцій, що вказані в зазначених вище документах, тим самим приходячи до переконання про відсутність об'єкту оподаткування по спірним господарським операціям, податковий орган посилається на те, що внаслідок порушень норм податкового законодавства контрагентами контрагента позивача (третіми особами в ланцюгу постачання), з якими позивач у взаємовідносини не вступав, вказані документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, внаслідок чого останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до податкового кредиту та витрат.

Відповідно до ст. 1 розділу І Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Відповідно до п. "а" ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, податкова накладна є документом, який є підставою для нарахування податкового кредиту.

Між тим, наявність податкових накладних дійсно є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною, оскільки підставою для виникнення права на податковий кредит є, зокрема, реальність господарських операцій, на підставі яких сформовано податковий кредит.

Як вже зазначалось, фактичне здійснення господарських операцій підтверджується дослідженими судом належним чином оформленими первинними документами, які повністю відповідають вимогам, встановленим статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV - містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, скріплені печатками контрагентів.

Суд позбавлений можливості прийняти до уваги посилання відповідача на невідповідність первинних документів вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», адже самі по собі порушення норм податкового законодавства іншими, аніж позивач особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС України, не можуть бути доказом протиправної поведінки позивача.

В розумінні ст.16 ПК України, навіть за умови допущення попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару/надання послуг певних порушень податкового законодавства, дані обставини тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача (добросовісного платника податку) на віднесення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

ПК України не містить в собі таких підстав для збільшення платнику податків грошового зобов'язання з ПДВ та податку на прибуток як наявність розбіжностей між податковим кредитом покупця та податковими зобов'язаннями відповідача, та/або наявністю висновку посадової особи податкового органу щодо ознак «фіктивності» контрагента, а фактичність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується належним чином завіреними копіями доказів, що наявні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що не прийняття до уваги змісту та обсягу господарських операцій, вказаних в наданих до перевірки документах, як наслідок, твердження про відсутність об'єктів оподаткування по спірним господарським операціям, ґрунтується виключно на припущені порушень норм податкового законодавства контрагентом позивача, внаслідок чого, на думку ДПІ, первинні документи не спричиняють змін в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а останній позбавлений законного права на віднесення сум по документам до доходу та витрат.

При цьому, твердження суду про наявність в доводах контролюючого органу виключно припущень щодо неправомірної поведінки контрагента позивача ґрунтується на тому, що оскільки представником відповідача не надано доказів прийняття відповідних податкових повідомлень-рішень, якими б контрагенту позивача збільшувались суми грошових зобов'язань по ПДВ, то доводи, викладені в акті перевірки позивача, є лише думкою певної посадової особи, відповідальної за складання таких актів.

Відтак, доводи, викладені в акті перевірки спростовуються належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи, а обставини, на які посилається представник відповідача, не можуть бути достатніми підставами для визнання правочинів між позивачем та контрагентом недійсними та не можуть одночасно бути достатніми доказами «безтоварності»/неможливості фактичного здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентом.

Разом з тим, при вирішенні спору по суті заявлених позовних вимог суд приймає до уваги те, що згідно належним чином оформлених видаткових накладених та довіреностей на отримання товару, придбаний позивачем у ТОВ «Про сервіс» товар в подальшому був реалізований на ТОВ «АМС-Сервіс», ТОВ «Бардок-сервіс», ПрАТ «Славутич», ТОВ «ТК «НЕО», тощо (а.с. 270-279 Том І).

Зокрема, наприклад, ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00217 від 26.08.2014 товар - Датчик ВС-3000 за ціною одиниці 500,00 грн. (без ПДВ), в т.ч. ПДВ (20%), що складає 100,00 грн., разом з ПДВ за ціною 600,00 грн. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ «АМС-СЕРВІС» за ціною одиниці 1134,17 грн. (без ПДВ) на загальну суму 1 361,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0430 від 28.08.2014, довіреністю ТОВ «АМС-СЕРВІС» № 227 від 27.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 761,00 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною №00217 від 26.08.2014 товар - Мікросхема пам 'яті LP за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) в т.ч. ПДВ (20%), що складає 8,50 грн., разом з ПДВ за ціною 51,00 грн. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ «Баркод-Сервіс» за ціною одиниці 124,17 грн. (без ПДВ) на загальну суму 149,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0693 від 28.08.2014, довіреністю ТОВ «Баркод-Сервіс» № 94 від 27.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції в сумі 98 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00018 від 03.07.2014 товар - Трансформатор CAS АР у кількості 2 од. за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) на загальну суму 102,00 грн. з ПДВ. Після цього ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ПрАТ РСЦ «Славутич» за ціною одиниці 138,33 грн. (без ПДВ) на загальну суму 332,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0565 від 16.07.2014, довіреністю ПрАТ РСЦ «Славутич» № 179 від 15.07.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 230,00 грн.

ТОВ «ЕТС» було отримало від ТОВ «ПРО СЕРВІС» за видатковою накладною № 00095 від 11.08.2014 товар - Блок живлення 9V у кількості 4 од. за ціною одиниці 42,50 грн. (без ПДВ) на загальну суму 204,00 грн. з ПДВ. Після чого ТОВ «ЕТС» була проведена реалізація товару ТОВ Технічна компанія «НЕО» за ціною одиниці 135,00 грн. (без ПДВ) на загальну суму 648,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 45/0644 від 13.08.2014, довіреністю ТОВ Технічна компанія «НЕО» № 2784 від 12.08.2014. Таким чином, ТОВ «ЕТС» було отримано дохід від зазначеної операції у сумі 444,00 грн.

Зазначені обставини сприймаються судом одночасно як докази наявності в рамках спірних правовідносин ділової мети на отримання прибутку та опосередковані докази товарності спірних господарських операцій.

Посилання контролюючого органу на те, що відповідно до інформаційної бази «АІС Автомобіль» ДАІ МВС України за номерним знаком АА7818ВА зареєстрований автомобіль марки NISSAN ALMERA 1.8, а не Фольксваген, як зазначено в товарно-транспортній накладній, судом відхиляються, адже в товарно-транспортній накладній № 307 від 07.07.2014 зазначено, що перевезення здійснювалося Позивачем автомобілем Фольксваген з номерним знаком АА7818ВН. При цьому, наявність автомобіля підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 267 Том І).

Доводи контролюючого органу з приводу того, що в інформаційній базі «АІС «Автомобіль» ДАІ МВС України відсутня інформація щодо наявності у ТОВ «Л.К.О.» зареєстрованих транспортних засобів та відсутня реєстрація автомобіля Foton BJ 1049V8D6-3 АА0955ІС, судом відхиляються, оскільки в наданих товарно-транспортних накладних за серпень 2014 року зазначено, що перевезення здійснювалося автомобілем Foton BJ I049V8JD6-3 АА0955ІС.

Частина 1 ст. 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, за змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

Як вбачається з пояснень позивача, а зворотного акт перевірки не містить, на момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентом і на момент фактичного виконання даних господарських відносин, контрагент позивача, як юридична особа був внесений в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та був зареєстрованим платником податку на додану вартість.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов'язань може свідчити про незаконність формування податкового кредиту/витрат, однак таких обставин в ході розгляду даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція Окружного адміністративного суду м. Києва узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини. Так, основним висновком у рішенні від 22.01.2009 у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" № 3991/03 Європейський суд з прав людини зазначив, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою податку на додану вартість, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

В порушення положень ст. 7, Глави 6, ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва вважає, що позовні вимоги, в даному випадку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві від 25.12.2014 № 09.

3. Стягнути судові витрати в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕТС» () шляхом їх безспірного списання з рахунків ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у місті Києві, за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 КАС України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.О. Арсірій