Справа № 814/2034/14
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 р.м. ОдесаСправа № 814/2034/14

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

ОСОБА_1

за участю: секретаря Вишневської А.В.

представника апелянта ОСОБА_2 (довіреність від 10.02.2015 року)

представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 03.07.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 18.03.2014 року № про нарахування грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 25 395,83 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 319,34 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки податкового органу про безтоварність господарських операції між позивачем та ТОВ «АЛЬКОР-НИК», ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» не відповідають дійсності. На підтвердження фактичного отримання та придбання від цих контрагентів експедиційних послуг та товару позивачем під час перевірки надані всі первинні документи, за якими вбачається повне виконання операцій, їх оплата та використання у власній господарській діяльності. Проте податковим органом не проведено належний аналіз операцій на підставі первинних та бухгалтерських документів, враховано лише неможливість проведення перевірки господарської діяльності контрагентів, що оформлено відповідними актами, в результаті чого контролюючий орган дійшов до хибного висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства та безпідставно нарахував грошове зобовязання згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року позов задоволено у повному обсязі. Суд визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 18.03.2014 року №.

В апеляційній скарзі Державна податкова інспекція у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, у період з 21.02.2014 року по 27.02.2014 року ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 по фінансово господарським взаємовідносинам з ТОВ «АЛЬКОР НИК» за період з 01.02.2011 року по 28.02.2011 року та з ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» за період з 01.06.2011 року по 31.08.2011 року з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт від 06.03.2014 року №924/14-02-17-03- (а.с. 8-38).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення ФОП ОСОБА_4 п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість за період з 01.02.2011 року по 28.02.2011 року та з 01.06.2011 року по 31.08.2011 року у сумі 25 395,83 грн., у тому числі: за лютий 2011 року у розмірі 20 505,80 грн., за червень 2011 року 3 616,67 грн., за липень 2011 року 675,01 грн., за серпень 2011 598,35 грн.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для висновків про заниження позивачем податкового зобовязання по податку на додану вартість стали акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 26.05.2011 року №697/23-300/37278998 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «АЛЬКОРНИК» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за лютий 2011 року», акт ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 28.08.2012 року №705/22-225/35106233 «Про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків контрагентами - постачальниками ТОВ «МЕГА ТЕК» за липень 2010 року, ТОВ «ОЛСВЕСТ» за жовтеньгрудень 2010 року та березень 2011 року, ТОВ «МЕТАКОМ МИКОЛАЇВ» за березень 2011 року та травень 2011 року, ТОВ «ТОРГОВА ФІРМА «АЛЬТУС» за червень 2011 року, ПП «ОСОБА_5О.» за вересень 2011 року та контрагентами покупцями», якими встановлено, що правочини, вчинені за участю вказаних підприємств, не спрямовані на настання реальних правових наслідків в силу незнаходження підприємств за юридичною адресою, відсутності у підприємств необхідних трудових ресурсів, транспорту та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарської діяльності.

При перевірці обґрунтованості формування податкового кредиту по податку на додану вартість за результатами операцій з ТОВ «АЛЬКОРНИК», ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» контролюючий орган вказав на недостатність у позивача первинних документів, за якими можливо б було встановити фактичне виконання операцій.

Зокрема, податковий орган вказав на неможливість встановити зміст та обсяг експедиційних послуг, наданих ТОВ «АЛЬКОРНИК», яким транспортним засобом надавались ці послуги, маршрут перевезення вантажу, його пункти навантаження та розвантаження, подальше передання цих послуг тощо; неможливість встановити транспортні засоби, якими постачався товар від ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС», факту розрахунку за придбаний товар тощо.

Зазначені обставини, на думку податкового органу, свідчать про відсутність реальності постачання товару, надання послуг від ТОВ «АЛЬКОРНИК», ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» на адресу позивача, тому податкові накладні, виписані в результаті цих операцій, не можуть бути належним доказом на підтвердження правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

На підставі виявлених порушень ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.03.2014 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 25 715,17 грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 25 395,83 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 319,34 грн. (а.с. 126).

Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте контролюючим органом вищого рівня скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін (а.с. 39-44).

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки фактичне виконання умов договорів з контрагентами позивач підтвердив належним чином оформленими первинними документами, за якими вбачається зміст та обсяг операцій, їх оплата, подальше використання у власній господарській діяльності, висновки податкового органу про порушення позивачем правил оподаткування не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, отже оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, у звязку із чим суд дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, з огляду на наступне.

Відповідно до положень п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті), наданням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, відповідно до п. п. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи.

Згідно із положеннями п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені, зокрема, податковими накладними, не відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю на його вимогу податкову накладну, яка відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця, виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, згідно із п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів/послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, за відсутності факту придбання товару/послуг, за наявності формально оформлених первинних документів, відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у червні, серпні, липні 2011 року позивач придбавав у ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» товар автозапчастини.

Поставка вказаного товару оформлена субєктами господарювання видатковими накладними від 29.06.2014 року №АП-0002466, 15.07.2011 року №АП-0002786, 29.07.2011 року №АП-0003126, №АП-0003127, 02.08.2011 року №АП-0003144, 15.08.2011 року №АП-0003337 (а.с. 76, 77, 79, 81, 84, 86).

Згідно платіжних доручень від 23.06.2011 року №658, від 08.07.2011 року №683, від 26.07.2011 року №691, від 29.07.2011 року №696, від 02.08.2011 року №707 оплата товару проводилась позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» на підставі виставлених підприємством рахунків-фактур від 23.06.2011 року №АП-0003113, від 08.07.2011 року №АП-0003263, від 22.07.2011 року №АП-0003413, від 29.07.2011 року №АП-0003525, від 01.08.2011 року №АП-0003550 (а.с. 78, 80, 82, 83, 85, 102-105, 107).

При поставці товару ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» виписано позивачу податкові накладні від 23.06.2011 року №240, від 08.07.2011 року №99, від 26.07.2011 року №292, від 29.07.2011 року №344, від 02.08.2011 року №17, від 15.08.2011 року №144 (а.с. 90-95), за якими у червні, липні, серпні 2011 року ФОП ОСОБА_4 сформовано податковий кредит на загальну суму 4 890,01 грн.

Згідно актів списання від 30.06.2011 року №006, від 31.07.2011 року №077, від 31.08.2011 року №008, договору оренди автомашини від 24.09.2008 року (а.с. 96-98, 111) отриманий від ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» товар позивач використав для обслуговування та проведення поточного ремонту орендованого вантажного автомобільного транспорту, який експлуатується ФОП ОСОБА_4 для забезпечення надання транспортних експедиційних послуг.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що за цими документами можливо встановити фактичне постачання товару, його кількість, вид, здійснення оплати за поставлений товар, подальше використання у власній господарській діяльності, а отже правомірність формування позивачем податкового кредиту за цими операціями.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги висновки акту перевірки ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС», вірно надано оцінку діючому податковому законодавству, яке не ставить в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагента, не зобов'язує платника податків контролювати дотримання своїм контрагентом норм законодавства, оскільки можливі порушення контрагентом податкової дисципліни не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит, а питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковим органом під час перевірки перевагу над первинними документами щодо господарської діяльності позивача надано податковій інформації про порушення вимог податкового законодавства в результаті взаємовідносин ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» з підприємствами, з якими у позивача не відбувалось ніяких господарських операцій.

На думку колегії суддів, зазначені обставини в силу норм податкового законодавства та з урахуванням підтвердження позивачем первинними документами господарських операцій не можуть свідчити про обґрунтованість висновків про порушення позивачем правил формування податкового кредиту за цими операціями.

При цьому, фактично єдиною підставою для висновків податкового органу про не підтвердження позивачем операцій з постачання товару від ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» стало не надання позивачем під час перевірки рахунків-фактур, на підставі яких здійснювалась оплата поставленого товару.

Колегія суддів зазначає, що вимоги як податкового законодавства так і бухгалтерського обліку повязують факт виконання господарських операцій їх підтвердженням субєктом господарювання саме первинними документами, що фіксують, зокрема, постачання, оплату товару, а отже саме за видатковими накладними та розрахунковими документами у повній мірі відображається зміст таких операцій, отримання та оплата товару.

В свою чергу, наявність або відсутність у субєкта господарювання рахунків-фактур, тобто документів, що носять лише інформаційний характер та передбачають тільки виставлення покупцю певних сум до оплати за поставлений товар або, який має бути поставлений, не спростовують та не підтверджують факт отримання цього товару.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наявність у субєкта господарювання належним чином оформлених видаткових накладних та платіжних доручень повною мірою відображає виконання операцій з постачання товару, у звязку із чим податковий орган дійшов необґрунтованого висновку щодо неможливості підтвердження позивачем операцій з ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС» через ненадання під час перевірки документів, якими ніяким чином не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на її проведення.

Крім того, як вбачається з акту перевірки у період здійснення господарських операцій контрагент позивача був діючим підприємством, зареєстрованим платником податків на додану вартість, відомості про припинення його діяльності та відсутності за місцезнаходженням у встановленому законом порядку не вносились, а обставини щодо його діяльності поза межами правового поля не встановлені на підставі відповідного судового рішення.

Таким чином, оскільки первинними документами у повному обсязі підтверджується належне виконання господарських операцій між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ «АВТОМАГ ПЛЮС», використання отриманого товару у власній господарській діяльності, а відтак правомірне формування податкового кредиту за цими операціями, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість збільшення позивачу грошового зобовязання по податку на додану вартість згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у розмірі 4 890,01 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (згідно розрахунку) у сумі 318,34 грн., та наявність підстав для скасування рішення в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про підтвердження позивачем господарських операцій з ТОВ «АЛЬКОР-НИК» первинними документами, вважає ґрунтовними висновки податкового органу щодо безпідставності формування податкового кредиту за цими операціями, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «АЛЬКОР-НИК» 31.01.2011 року укладено договір №310101, за яким ФОП ОСОБА_4 доручає, а ТОВ «АЛЬКОР-НИК» приймає на себе зобовязання забезпечити виконання послуг по супроводу вантажу та забезпеченню базисних норм якості при його перевезенні ФОП ОСОБА_4 (а.с. 100-101).

Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Договору послуги по супроводу вантажу включають в себе: облік автомобілів по кількості та тоннажу, що приймається при завантаженні замовником; оформлення на складі всіх супровідних документів, необхідних замовнику для подальшого транспортування вантажу; забезпечення схоронності вантажу при його завантаженні, перевезенні та розвантаженні на склад замовника.

Згідно із п. 2 Договору ТОВ «АЛЬКОР-НИК» зобовязаний представляти інтереси ФОП ОСОБА_4 у взаємовідносинах із зерновими складами, елеваторами та іншими підприємствами та організаціями; вести реєстр автомобілів, що приймаються при навантаженні замовником на складі та надавати його замовнику; забезпечувати схоронність вантажу замовника при його навантаженні на складі, перевезенні та розвантаженні на складі замовника; контролювати час подачі та кількість автотранспорту в залежності від можливості їх завантаження складом.

ФОП ОСОБА_4 зобовязаний надавати ТОВ «АЛЬКОР-НИК» всю необхідну інформацію про вантаж, пункт навантаження та розвантаження, маршрут прямування автомобілів та іншу інформацію, необхідну ТОВ «АЛЬКОР-НИК» для виконання своїх зобовязань належним чином; у повному обсязі та необхідні строки здійснювати оплату наданих послуг.

Згідно із п.п. 3.1 п. 3 Договору оплата здійснюється у безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ «АЛЬКОР-НИК» або у безготівковій формі.

Підпунктом 8.2 п. 8 визначено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2011 року.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2011 року №ОУ-280204, №ОУ-280203, квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.02.2011 року №20, від 11.02.2011 року №22, від 14.02.2011 року №25, від 15.02.2011 року №26, від 16.02.2011 року №28, від 17.02.2011 року №30, від 18.02.2011 року №31, від 21.02.2011 року №35, від 22.02.2011 року №37, від 23.02.2011 року №40, від 24.02.2011 року №42, від 25.02.2011 року №43, від 28.02.2011 року №45 та податкові накладні від 28.02.2011 року №65, №66 на загальну суму ПДВ 20 505,80 грн. (а.с. 69-75, 87-89, 99).

Згідно пояснень позивача (а.с. 108) та звітів від 28.02.2011 року №2, №3 (а.с. 215, 216) послуги ТОВ «АЛЬКОР-НИК» використано для організації виконання зобовязань з експедиційних послуг, що надавались у перевіряємий період позивачем для ПП «Гротєк», ПП Компанія «АлВі», ТОВ «Техноторг-Дон», на підтвердження чого суду надано договір на експедирування зернових вантажів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), договори-заявки, товарно-транспортні накладні (а.с. 139-149, 153-157, 161-164).

Колегія суддів звертає увагу на те, що з документів, якими оформлено послуги для ПП «Гротєк», ПП Компанія «АлВі», ТОВ «Техноторг-Дон», ТОВ «АЛЬКОР-НИК» не значиться як вантажовідправник, вантажоодержувач, уповноважена особа на здійснення перевезення, особою, що надає замовлені послуги.

Фактично, за наданими документами вбачається надання послуг ПП «Гротєк», ПП Компанія «АлВі», ТОВ «Техноторг-Дон» саме позивачем та відсутність відомостей про участь у їх виконанні ТОВ «АЛЬКОР-НИК».

При цьому, участь ТОВ «АЛЬКОР-НИК» у виконанні експедиційних послуг позивач не може підтвердити належними документами, за якими б вбачалось виконання умов договору, укладеного між ним та контрагентом, в частині представлення інтересів ФОП ОСОБА_4 у взаємовідносинах із зерновими складами, елеваторами та іншими підприємствами та організаціями через відсутність у позивача довіреності, виписаної на імя ТОВ «АЛЬКОР-НИК» для представлення інтересів позивача у відповідних господарських відносинах; ведення реєстрів автомобілів, що приймаються при навантаженні замовником на складі та надавати його замовнику через відсутність цих реєстрів; забезпечення схоронності вантажу замовника при його навантаженні на складі, перевезенні та розвантаженні на складі замовника та контролю часу подачі та кількості автотранспорту в залежності від можливості їх завантаження складом через не оформлення між позивачем та контрагентом звітних або у іншій формі цих зобовязань.

Також, позивачем не підтверджено відповідними документами забезпечення ТОВ «АЛЬКОР-НИК» інформацією про вантаж, пункт навантаження та розвантаження, маршрут прямування автомобілів та іншу інформацію, необхідну ТОВ «АЛЬКОР-НИК» для виконання своїх зобовязань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що виконання вищенаведених зобовязань узгоджено субєктами господарювання у відповідній угоді (п. 2 Договору від 31.01.2011 року №310101 року), яка відображає зміст, суть та мету цих операцій, отже і виконання обовязків між цими субєктами має бути відображено та зафіксовано у первинних документах як під час операцій так і після їх виконання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що надання ТОВ «АЛЬКОР-НИК» експедиційних послуг позивачу не підтверджується первинними документами, за якими можливо б було встановити задіяння вказаного контрагента у господарській діяльності позивача, вбачається лише формальне оформлення результатів операцій на підставі актів здачі-прийняття робіт (послуг), отже віднесення цих операцій до обєкту оподаткування податком на додану вартість та визначення податкового кредиту суперечить вимогам податкового законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки наданими первинними документами не підтверджено операції з ТОВ «АЛЬКОР-НИК», правомірність формування позивачем податкового кредиту за цими операціями, колегія суддів вважає, що у податкового органу були всі підстави для збільшення позивачу грошового зобовязання за операціями з ТОВ «АЛЬКОР-НИК» по податку на додану вартість на підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення за основним платежем у розмірі 20 505,80 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (згідно розрахунку) у сумі 1 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомленнярішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області від 18.03.2014 року № в частині нарахування грошового зобовязання по податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1 273,36 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 318,34 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1 529 (тисяча пятсот двадцять девять) грн. 75 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України: отримувач УДКСУ у м. Миколаєві/м.Миколаїв/22030001; код отримувача 37992781; банк отримувача ГУ ДКСУ у Миколаївській області; код банку отримувача (МФО) 826013; рахунок отримувача 4002; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

ОСОБА_1