Справа № 804/12875/15
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2015-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2015 рокусправа № 804/12875/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Олійник Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року

у адміністративній справі № 804/12875/15 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів № 2257 від 21.07.2015 року, № 326 о/с від 04.08.2015 року, зобов'язання поновити на посаді та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 щодо: визнання протиправним та скасування наказу № 2257 від 21.07.2015 року Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про притягнення до дисциплінарної відповідальності оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 УПЗСЄ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1; визнання протиправним та скасування наказу ГУ МВС України в Дніпропетровській області № 326 о/с від 04.08.2015 року про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64«є» (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, виконуючого обов'язки оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 Управління протидії злочинності у сфері економіки ГУ МВС України в Дніпропетровській області; зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов'язки оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 Управління протидії злочинності у сфері економіки ГУ МВС України в Дніпропетровській області з 21.07.2015 року; та про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 21.07.2015 року на день прийняття судового рішення про поновлення його на роботі.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційної інстанції з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що висновки суду першої інстанції повністю ґрунтуються на матеріалах службового розслідування, проведеного на підставі наказу ГУМУС від 21.07.2015 року № 2255 про організацію проведення службового розслідування за фактом порушення транспортної дисципліни в.о. оперуповноваженого міжрайонного відділу № 2 УПЗСЕ ГУМУС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1, але при цьому, суд не звернув уваги на поверхневість проведення службової перевірки, без встановлення усіх обставин справи, та з грубим порушенням прав позивача та всупереч вимогам діючого законодавства України, зокрема, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 12.03.2013 року № 230.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги, наполягаючи на її задоволенні саме з підстав порушення відповідачем порядку призначення службового розслідування, процедури його проведення, та безпідставністю і необєктивністю висновків за результатами проведення вказаної службової перевірки, а також у звязку з недоведеністю відповідачем порушення службової дисципліни з боку позивача, і відповідно незаконності його звільнення з органів внутрішніх справ.

Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог апеляції позивача, повторюючи наведені в письмових запереченнях проти апеляційної скарги позивача доводи, та акцентуючи увагу на достатність наданих суду доказів, якими повністю підтверджується порушення позивачем службової дисципліни, і відповідно про обгрунтованність та законність рішення відповідача про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за пунктом 64«є» (за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ»

Заслухавши пояснення сторін по справі, та заявлених позивачем і відповідачем свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі в межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в органах внутрішніх справ ГУ МВС України у Дніпропетровській області з 17.03.2012 року, а з 21 січня 2013 року займав посаду виконуючого обовязки оперуповноваженого міжрайонного відділу № 2 УПЗСЕ ГУМВС України в Дніпропетровській області, має дисциплінарне стягнення сурову догану, оголошену наказом Амур-Нижньодніпровського РВ Дніпропетровського МУ від 31.02.2015 року № 206 .

Наказом ГУМВС від 04.08.2015 № 326 о/с (а.с.39) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ з посади виконуючого обовязки оперуповноваженого міжрайонного відділу № 2 УПЗСЕ ГУМВС України в Дніпропетровській області у запас Збройних сил (с поставленням на військовий облік) за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) Положення, на підставі наказу від 21.07.2015 року №2257 (а.с.32)

Підставою для прийняття оспорюваного позивачем у цій справі наказу, став висновок службового розслідування від 21.07.2015 року (а.с.33-37), проведеного комісією ГУМВС на підставі наказу ГУМВС від 21.07.2015 року № 2255 за фактом грубого порушення транспортної дисципліни в.о. оперуповноваженого міжрайонного відділу №2 УПЗСЕ ГУМВС України в Дніпропетровській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_1, під час якого було встановлено порушення позивачем транспортної дисципліни, вимог статті 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС від 22.02.2012 року № 155, що виразилося у відмові від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння, у звязку з чим відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення від 12.07.2015 року (а.с.8, 74 оборот), а також з урахуванням наявного у ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, накладеного на нього наказом Амур-Нижньожніпровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС від 31.03.2015 року № 206.

Відповідно до підпункту "є" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Статтею 14 цього Статуту передбачено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Крім того, згідно статті 7 цього Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють. Таким чином, працівники органів внутрішніх справ повинні дотримуватися дисципліни як і під час проходження служби, так і позаслужбовий час.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в ході службового розслідування було встановлено, що 12.07.2015 року працівниками роти ДПС ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська о 23.30 год. на вул. Тьоміна м.Дніпропетровська був зупинений автомобіль «ГАЗ-31105», номерний знак НОМЕР_1, під керуванням старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, а під час перевірки у ОСОБА_1 документів на право керування транспортним засобом у працівників ДАІ виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано у присутності свідків пройти тест за допомогою прибору «Драгер 6810», або пройти медичне обстеження у лікувальному закладі з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. Внаслідок відмови ОСОБА_1 від проходження тестування за допомогою прибору «Драгер 6810», або медичного обстеження у лікувальному закладі з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, відносно ОСОБА_1 у присутності двох свідків: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), в якому ОСОБА_1 розяснено його права та обовязки, передбачені ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, а ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень в протоколі, та підписання і отримання протоколу про адміністративне правопорушення, у звязку з чим вказаний протокол направлений був правопорушнику по пошті, а адміністративні матеріали направлено для їх розгляду до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, з зазначенням дати та часу: 12.08.2015 р. о 10.00 год ( а.с. 74 оборот).

В ході проведення службового розслідування від позивача по цій справі ОСОБА_1 було відібрано письмові пояснення (а.с.25-26), якими ОСОБА_1 підтвердив факт зупинення працівниками роти ДПС ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська 12.07.2015 року о 23.30 год. на вул. Тьоміна м.Дніпропетровська керуємого ним автомобіля НОМЕР_2, і його (ОСОБА_1О.) відмови від пропозиції працівників роти ДПС ДАІ пройти тестування за допомогою прибору «Драгер 6810», або медичного обстеження у лікувальному закладі з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння. При цьому, у ході проведення службового розслідування ОСОБА_1 не було надано будь-яких документів щодо проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного спяніння (а.с.34).

Також під час службового розслідування були відібрані пояснення від працівників роти ДПС ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.27, 28), які за своїм змістом відповідають змісту рапорту працівника роти ДПС ДАІ ОСОБА_4 (а.с.21), поданого 12.07.2015 року керівництву ГУМВС України в Дніпропетровській області, та за змістом яких встановлено, що 12.07.2015 року на вул.Тьоміна у м.Дніпропетровську приблизно о 23.00 год. було зупинено автомобіль НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 у якого були явні ознаки спяніння (невнятна мова, різких запах алкоголю з ротової порожнини), у звязку з чим йому було запропоновано у медичному закладі пройти обстеження, або продути тестер «Драгер» для встановлення стану алкогольного спяніння, від чого ОСОБА_1 відмовився та предявив службове посвідчення працівника міліції. Відмова ОСОБА_1 від перевірки стану алкогольного спяніння на тестері «Драгер» чи проходження відпвідного обстеження у медичному закладі, стала підставою для складення в присутності двох свідків адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, від підписання якого ОСОБА_1 також відмовився у присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Опитані під час службового розслідування громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.30, 31) повідомили, що були свідками того, що 12.07.2015 року в їх присутності водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1 відмовився продувати алкотестер «Драгер 6810» та проходити медичний огляд у медичному закладі для встановлення стану алкогольного спяніння, також як і відмовився підписувати протокол про адміністративне правопорушення. Крім вказаного, свідки подій 12.07.2015 року: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 пояснили, що під час спілкування з водієм ОСОБА_1, від нього вони чули запах алкоголю.

Судом першої та апеляційної інстанцій за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує свою відмову 12.07.2015 року пройти за пропозицією працівників ДАІ тестування для перевірки стану спяніння за допомогою прибору «Драгер 6810» та медичне обстеження у лікувальному закладі з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння, що також підтверджено оглянутим судом апеляційної інстанції на вимогу сторін по справі відеозаписом подій за участі позивача 12.07.2015 року, перегляд якого свідчить, що ОСОБА_1 працівник ДАІ неодноразово пропонував проїхати до мед.установи для обстеження на предмет виявлення стану алкогольного чи наркотичного сп'яніння, від чого позивач по цій справі відмовлявся посилаючись на свої конституційні права, в тому числі і в частині проходження мед.огляду без присутності працівників ДАІ.

Дійсно, відповідно до положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, водій має повне право відмовитися від огляду на місці, і особливо у випадку, якщо у нього виникли найменші сумніви з приводу коректності проведення процедури.

Проте, позивачем по справі не доведено, а судом першої та апеляційної інстанцій під вирішення спору у цій справі не встановлено фактів некоректної поведінки працівників ДАІ під час зупинення автомобіля під керуванням ОСОБА_1, і під час пропонування останньому пройти тестування для перевірки стану спяніння за допомогою прибору «Драгер 6810». Крім того, судова колегія бере до уваги встановлений у цій справі факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в медустанові.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив факт написання ним власноручно пояснень (а.с.26), в яких свою відмову він мотивував «…достатньо пізнім часом..» і його рішенням «…пройти медичний огляд в більш сприятливий для нього час…». При цьому, судова колегія бере до уваги, що позивач, як працівник міліції був обізнаний щодо положень Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, та п.2.9 інструкції МВС і МОЗ № 400/666 від 09.09.2009 р., відповідно яких, у разі відмови водія від огляду на місці, інспектор має не лише виписати направлення на медогляд, а й зобовязаний не пізніше 2-х годин з моменту зупинки забезпечити доставку водія в медустанову, який має входити в список, затверджений МОЗ, використовувати сертифіковану апаратуру (мати свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво про перевірку).

За наведених вище обставин, пояснення позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо причини його відмови від проходження тесту за допомогою прибору «Драгер 6810» та від медичного обстеження у лікувальному закладі за участі працівників ДАІ, а саме, його впевненості вчинення проти нього працівниками ДАІ «провокації», що на його думку беззаперечно призвело б до підтвердження прибором «Драгер 6810» та медиками факту його стану спяніння, судова колегія сприймає як намагання виправдатися у будь-який спосіб, та визнає такими, що обєктивно не підтверджуються матеріалами справи та проглянутим в судовому засіданні апеляційної інстанції відеозаписом подій 12.07.2015 року за участі позивача, з якого вбачається, що останній у категоричній формі відмовився від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння.

Крім того, при намаганні судовою колегією встановити докази, якими б була підтверджена «провокація» з боку працівників ДАІ, та можлива зацікавленість медичних працівників в наданні висновку про спяніння ОСОБА_1 станом на 12.07.2015 року, було зясовано, що будь-яких рапортів до керівництва МВС, скарг до прокуратури чи інших установ з приводу протиправних дій працівників ДАІ чи інших осіб, позивач по справі не подавав, а при наданні пояснень керівництву МВС, куди за твердженням самого ж позивача в судовому засіданні апеляційного суду, він викликався задля пояснень з приводу подій 12.07.2015 року, ОСОБА_1 не зміг переконати керівництво МВС у своїй невинності в порушенні будь-яких вимог чинного законодавства та службової дисципліни працівника органів внутрішніх справ. Не зміг позивач також надати таких доказів щодо «упередженносі» працівників ДАІ та медичних працівників - суду першої та апеляційної інстанцій.

Як вбачається з обставин справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало порушення ним службової дисципліни, що відображено у висновку службового розслідування від 21.07.2015 року як: порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Присяги працівника ОВС України та Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВСЧ від 22.03.2012 року №155, що виразилося у відмові від проходження в установленому порядку медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння.

Отже, підставою для проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 слугувало складання відносно останнього 12.07.2015 року протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції). Відповідно, визнання судом першої інстанції неналежним доказом по данній справі в розумінні ст.70 КАС України висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп'яніння № 407 від 13.07.2015 року є цілком обґрунтованим та законним.

Матеріалами справи безспірно підтвердженим є те, що під час перевірки вказаного в попередньому абзаці факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідачем були узяті до уваги пояснення громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_3, інспекторів ДПС батальйону ДПС РДПС ДАІ з обслуговування м. Дніпропетровська ГУМВС України в Дніпропетровській області прапорщика міліції ОСОБА_4 та прапорщика міліції ОСОБА_5, пояснення самого ОСОБА_1 від 15.07.2015 року, відеозапис подій за участі позивача 12.07.2015 року (який переглядався судом апеляційної інстанції на вимогу сторін по справі), а також приписи: Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, в п.8 якої чітко визначено, що «у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоровя, уповноважена особа Державтоінспекції в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначає ознаки спяніння і дії водія щодо ухилення від огляду».

Судом встановлено та позивачем не заперечується, що він був ознайомлений з вимогами наказу від 26.03.2010 року № 90 «Про стан дисципліни й законності в діяльності органів і підрозділів внутрішніх справ та заходи щодо його покращення», згідно якого, працівники міліції, які допускають грубі порушення Правил дорожнього руху, відмовляються від проходження медичного огляду для встановлення стану алкогольного сп'яніння, керують транспортними засобами у стані алкогольного сп'яніння, незалежно від наслідків, притягуються до суворої дисциплінарної відповідальності, аж до звільнення з органів внутрішніх справ.

З урахуванням матеріалів та висновків проведеного відносно ОСОБА_1 службового розслідування, а також з огляду на характеристики ОСОБА_1, в тому числі і факти притягнення останнього тричі до дисциплінарної відповідальності, відсутності заохочень за період служби в органах внутрішніх справ, та наявність у ОСОБА_1 на той час оголошеного наказом Амур-Нижньодніпровського РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС№ 206 від 31.03.2015 р. дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, і приписів ст. 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, і якій чітко зазначено, що у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє - судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність твердження позивача щодо поверхневості, неповноти та необєктивності проведеного службового розслідування.

За наведених вище обставин, судова колегія вважає безпідставними та такими, що спростовуються як матеріалами службового розслідування, так і матеріалами адміністративної справи доводи апеляційної скарги позивача про порушення відповідачем процедури проведення стосовно нього службового розслідування та порушення його прав.

Щодо визначеного відповідачем в спірних у цій справі правовідносинах виду відповідальності для ОСОБА_1 у вигляді звільнення його з органів внутрішніх справ за пунктом 64«є» (порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», судова колегія також наголошує на тому, що саме начальник Головного управління МВС України в Дніпропетровській області має переважне (дискреційне) право визначення виду дисциплінарного стягнення, яке необхідно було накласти на позивача по справі, про що чітко визначено ст.ст.3, 8, 13 Дисциплінарного статуту ОВС України. Відповідно, адміністративний суд не має повноважень втручатися в зазначеній частині в рішення відповідача, і всупереч позиції керівництва Головного управління МВС України в Дніпропетровській області визначати інший, менш суворий вид стягнення для позивача за вчинення ним дисциплінарне порушення.

Тобто, вирішуючи спір у цій справі, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно керувався Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" та Положенням, згідно із підпунктом "є" пункту 64 якого, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

За умовами статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Оскільки обставини, встановлені проведеним відносно позивача службовим розслідуванням щодо вчинення ним дисциплінарного проступку та порушення службової дисципліни знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та доведені належними доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, а Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області приймаючи спірні у цій справі накази № 2257 від 21.07.2015 року та № 326 о/с від 04.08.2015 року - діяло правомірно, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача повинна бути залишена без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, колегія суддів

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року залишити без задоволення

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтею 212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: Д.В. Чепурнов