Справа № 824/57/16-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 лютого 2016 р. м. Чернівці справа № 824/57/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Сопко В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 "Мрія Буковина" про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу Держгеокадастру у Заставнівському районі Чернівецької області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5 "Мрія Буковина" (далі - третя особа).

В поданому позові позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову відповідача у скасуванні державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис за № 41;

- скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис за № 41.

В судовому засіданні, призначеному на 12 лютого 2016 року представник третьої особи заявила клопотання про залишення даної позовної заяви без розгляду в зв'язку з пропущенням строку звернення до суду. А саме, пояснила, що позивач повинен був дізнатися про факт державної реєстрації договору оренди найпізніше 30.12.2007 р., оскільки згідно п. 17 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 3-х денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання передачі, який в даному випадку було підписано сторонами 30.12.2007 р.

Представник позивача заперечив щодо заявленого клопотання, пояснив, що позивач, після того як орендар у 2015 році почав в односторонньому порядку зменшувати орендну плату за користування землею, звернувся за юридичною допомогою, в результаті чого йому повідомлено, що вказаний договір не відповідає вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача вказав, що вирішення даного питання залишає на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що клопотання третьої особи про залишення позову без розгляду не має підстав для задоволення, а провадження у справі в частині скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 - підлягає закриттю.

До такого висновку суд приходить з наступних підстав.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

В силу частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Разом з тим, суди повинні дотримуватися встановлених процесуальними законами правил підсудності та підвідомчості спорів, враховувати, що тільки права, свободи та законні інтереси учасників правовідносин, які виникають із визначених законом підстав та інших юридичних фактів, підлягають судовому захисту в передбачений законом та/або договором спосіб.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обовязково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з вимог позивача є скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрованого у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис за №41.

З повідомлених в позові обставин слідує, що позивач підставою для скасування державної реєстрації зазначеного договору оренди землі вважає те, що його зареєстровано з порушенням законодавства, так як він не містить однієї з істотних умов, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", а вказане в свою чергу є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди та визнання його недійсним.

Так, згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі" установлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У частині першій статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі".

Водночас, відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

У відповідності до частини першої статті 17 Закону № 1952-IV в редакції від 29.01.2006р., що діяла на момент здійснення державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007р. №149, державна реєстрація речових прав проводиться, зокрема, після установлення відсутності підстав для відмови в державній реєстрації речових прав.

Згідно пункту 4 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV однією з підстав відмови в державній реєстрації права є не відповідність поданих документів вимогам, установленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Державна реєстрація речових прав скасовується в разі припинення дії договору, укладення іншого договору або винесення судом відповідного рішення, про що вносяться дані до Державного реєстру прав (частина друга статті 27 Закону № 1952-IV).

При цьому, суд вважає, що позовна вимога про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Так, прийняття рішення про скасування такої реєстрації є неможливим без надання правової оцінки укладеному між позивачем і третьою особою договору оренди землі, адже підставою скасування реєстрації, на яку посилається позивач є те, що договір не містить істотних умов, визначених нормами ЦК України та Законом України "Про оренду землі".

Саме тому, суд вважає, що така вимога позивача не підлягає розгляду адміністративним судом за правилами КАС України, натомість спір в цій частині має вирішуватись місцевим загальним судом за правилами цивільного судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, суд закриває провадження у справі в частині позовних вимог, а саме, скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис за № 41.

Водночас, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в цій частині не підлягає задоволенню, так як обставини щодо пропущення чи не пропущення позивачем строку на звернення до суду з даною позовною вимогою має вирішувати суд, вповноважений на розгляд справи. Тобто, в зв'язку з тим, що позов в цій частині не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, застосування положень КАС України в частині строків звернення до адміністративного суду є невірним.

Щодо вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у скасуванні державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок № 4АА000899 та вчинено запис за №41 - то позов в цій частині поданий в строк, передбачений статтею 99 КАС України.

Так, позивач 22.01.2016 року звернувся з заявою про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 до відповідача.

Відповідачем надано позивачу відповідь від 29.01.2016 року № В-4/0-3/6-16, в якій відмовлено в скасуванні державної реєстрації зазначеного договору.

Тобто, саме 29.01.2016 року у позивача виникло право на звернення до адміністративного суду з позовом про визнання такої відмови протиправною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даною вимогою 02.02.2016 року, тобто в межах шестимісячного строку, закріпленого статтею 99 КАС України.

За таких підстав, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в цій частині - також не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись статтями 157, 158-159, 160, 165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника третьої особи - відмовити.

Закрити провадження у справі в частині скасування державної реєстрації договору оренди землі від 01.11.2007 року №149 зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок №4АА000899 та вчинено запис за №41.

У відповідності до ст.ст. 185, 186 КАС України ухвала може бути оскаржена повністю або частково в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно статті 254 КАС України ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала в повному обсязі складена 17 лютого 2016 р.

Суддя Г.Г. Спіжавка