Справа № 826/10302/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2016 року № 826/10302/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Підприємства матеріально технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Головного управління з обслуговування великих платників Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась Підприємство матеріально технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Головного управління з обслуговування великих платників Державної фіскальної служби України (надалі також - відповідач), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25.03.2015 № Ю-5 № та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.04.2015 №.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що до бази оподаткування єдиного внеску не відноситься перерахування коштів згідно з укладеними угодами, що здійснюються однією юридичною особою на користь іншої юридичної особи. Таким чином, ці кошти не підпадають під дію Закону; не є базою для нарахування єдиного внеску і враховуються при визначені фонду оплати праці в розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 № 1170 «Про затвердження видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Державним комітетом статистики України від 13.01.2004 №5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713. З огляду на вищевикладене, вимога та рішення про застування штрафних санкцій є протиправними, позаяк винесені за відсутності законодавчо визначених підстав, відтак підлягають скасуванню у судовому порядку. Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Матеріали справи свідчать, відповідачем проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач за результатами якої складений акт планової перевірки від 25.03.2015 року №258/28-10-42-10/19014832.

В ході перевірки, відповідачем встановлено порушення п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування», з огляду про що позивачу донараховано зобов'язання зі сплати єдиного внеску 472340, 70грн.

Так, на підставі вказаних порушень відповідачем прийняті: - Рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого внеску від 08.04.2015; - Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю - 5 № від 25.03.2015 про донарахування грошового зобов'язання у розмірі 472340, 70грн.

Категорично не погоджуючись із правомірністю наведених рішень, позивач звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Як вже було судом встановлено, відповідачем було проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач».

За наслідком перевірки, відповідачем встановлено, що ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту «Укрзалізничпостач» () відповідно до умов колективного договору та наданих документів журналу реєстрації господарських операцій з 01.06.2012 р. по 31.12.2013 р., банківських виписок та платіжних доручень, в яких зазначено «Оплата за придбання оздоровчих путівок згідно колективного договору», надано безоплатно ДП «Укрзалізничпостач» через професійну спілку, до якої зараховувалися кошти підприємства, путівки на оздоровлення, лікування та відпочинок працівникам, членам їх сімей та пенсіонерів підприємства.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування

і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, регламентовані приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування», визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно п. 1 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08/07/2010р. зі змінами та доповненнями (далі - Закону №2464-VI), платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у т. ч. філії, представництва відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших осіб, які мають окремий баланс та самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Статтею 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування», встановлено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1. 4. 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Статтею 7 Закону №2464-VI регламентовані об'єкти оподаткування єдиного внеску.

Єдиний внесок зокрема, нараховується:

1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; допомоги або компенсації відповідно до законодавства;

2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може

бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

4) для платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами.

Поряд з цим, Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010р. №1170.

До таких виплат, зокрема, належать: - соціальні допомоги та виплати, встановлені колективним договором (працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на народження дитини, сім'ям з неповнолітніми дітьми тощо); - одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби; - надбавки та доплати до державних пенсій працюючим пенсіонерам; - вихідна допомога у разі припинення трудового договору; - відшкодування, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні; - витрати на відрядження, а саме: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення; - виплати в установленому розмірі особам, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи (крім надбавок та доплат до тарифних ставок (окладів, посадових окладів) у розмірах, передбачених законодавством, за роботу на територіях радіоактивного забруднення, оплата додаткових відпусток, що надаються відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; - компенсація моральної шкоди працівникам, що виплачується за рішенням суду; - винагорода, що сплачується за авторським договором на створення та використання творів науки, літератури та мистецтва, крім гонорару штатним працівникам редакцій газет, журналів, інших засобів масової інформації, видавництв, установ мистецтва та (або) оплата їх праці, що нараховується за ставками (розцінками) авторської (постановочної) винагороди, нарахованої на відповідному підприємстві; надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, що направляються для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, і працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у визначених законодавством розмірах; - компенсації працівникам за використання для потреб виробництва власного інструмента та особистого транспорту; - довічна плата за звання дійсного члена та члена - кореспондента академії наук; - позики, видані працівникам для поліпшення житлових умов, на індивідуальне будівництво, заведення домашнього господарства; - матеріальна допомога разового характеру, що надається окремим працівникам у зв'язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання; - допомога, що виплачується молодим спеціалістам під час відпустки після закінчення навчального закладу.

Крім того, основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об'єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників урегульовані приписами Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату від 13.01.2004 № 5 (надалі також - Інструкція).

Так, п. 1.3. Інструкції визначено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який

підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: - фонду основної заробітної плати; - фонду додаткової заробітної плати; - інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

До складу фонду додаткової заробітної плати, зокрема, входять витрати, пов'язані з наданням безкоштовного проїзду працівникам залізничного, авіаційного, морського, річкового, автомобільного транспорту та міського електротранспорту (п. 2.2.10).

Також, згідно пп. 2.3.4 п.2.3 Інструкції, вартість путівок працівниками та членами їхніх сімей на лікування та відпочинок, екскурсії або суми компенсацій, видані замість путівок за рахунок коштів підприємства, належить до фонду оплати праці у складі інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Отже, виходячи зі змісту норм чинного законодавства, слідує, що вартість путівок працівникам та вартість проїзних квитків входить до фонду заробітної плати, отже підпадає під визначення бази нарахування єдиного соціального внеску.

Відтак, в межах судового розгляду справи підтверджено, що позивачем у перевіряємому періоді допущено порушення позивачем норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-УІ від 08.07.2010р., а отже Рішення № від 08.04.2015 та Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю - 5 № від 25.03.2015 є правомірними, та не підлягають скасуванню.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур