Справа № 674/1789/15-а
Суддя: Артемчук В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1789/15-а
Провадження № 2-а/674/8/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Мудрицькій Л.В.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці справу за адміністративним позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4 митниці Державної фіскальної служби України

про скасування постанови про накладення

адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 митниці Державної фіскальної служби України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, посилаючись на те,що 4 грудня 2015 р. постановою №2713/20909/15 суб'єкта владних повноважень - заступника начальника ОСОБА_4 митниці ДФС - його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. З ст.470 Митного кодексу України, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8 500 грн.

Копію постанови отримав 10.12.2015 р., що підтверджується супровідним листом, штемпелем на конверті, штрихкодованим ідентифікатором на ньому ж, та підписом при врученні конверта з документами митниці. З огляду на це та відповідно до ст. 99 КАС України строк звернення до суду із цим позовом не пропущено.

Протокол від 12.11.2015 р. про порушення митних правил, так і постанова, що є предметом оскарження вважає необгрунтованими і неправомірними і відповідно до ст.ст. 529, 530, 531 МК України підставами для скасування зазначеної постанови суб'єкта владних повноважень (відповідача) є необ'єктивність та неповнота провадження у справі, невідповідність висновків постанови фактичним обставинам справи, неправильна кваліфікація дій, обмеження прав учасника провадження.

Згідно ст. 467 МК України строки накладення адмінстягнення не більше 6 місяців від дня вчинення правопорушення. Згідно позиції відповідача, вивезення авто «Пежо - 505» мало бути здійснено до 17.04.2013 р. (10 діб). Із закінченням цього строку порушення вже відбулось як таке, і подальша тривалість строку не має тут правового значення. Враховуючи посилання у протоколі на ГПК «Інспектор - 2006» та ЄАІС ДМС України, а також положення ст. 318 МК (загальні принципи здійснення митного контролю відповідно до типових технологічних схем), положень ст.ст. 320, 321 МК України, - слід вважати, що відповідач просто зобов'язаний був виявити порушення строку вивезення авто (в режимі «транзит»), адже дані щодо цього були постійно у його розпорядженні. Тим більш, що позивач, маючи карту поляка, місце реєстрації в Польщі у м. Щецині, зареєстроване там же авто, працюючи там же, від квітня 2013 р. до листопада 2015 р. близько 30 разів здійснював поїздки до Польщі і назад в Україну (документальні докази додаються).

Отже, навіть з огляду на це, стягнення не могло бути накладено через сплив відповідних строків.

В ніч з 7 на 8 квітня 2015 p., між першою і третьою годинами ночі, їдучи на цьому авто «Пежо - 505», на аварійному в той час мосту через Дністер між с. Атаки та с. Жванець, позивач провалився між опорами моста і авто було по суті зруйновано, після чого воно ще й загорілось. Згідно дослідження від 09.04.2015 р. у двох висновках дійшли одного: авто непридатне для експлуатації та відновленню не підлягає. Про це тоді ж по телефону позивач повідомив ОСОБА_4 митницю.

Таким чином, у даному випадку відсутня необхідна для поняття адміністративного правопорушення сукупність всіх 4-х його ознак, зокрема - вина, мотив і мета. Тому, з огляду на положення ст.ст. 9, 17, 18 КУпАП, слід вважати відсутнім у діях позивача адмінправопорушення і, в будь-якому разі, тут в наявності обставини, що виключають адміністративну відповідальність.

Автомобіль «Пежо - 505» був особистою власністю позивача, зареєстрований в Щецині, де він зареєстрований за місцем проживання (див. техпаспорт, карту поляка), де і працює, а тому він використовувався позивачем постійно як засіб пересування. Тому застосування до нього митного режиму транзиту без будь- якого використання (як зазначено у ст. 90 МК), було недоречним з усіма правовими наслідками, що з цього випливають.

З огляду на вищезазначене та положення Стамбульської конвенції від 26.06.1990 р., до якої Україна приєднана з 24.03.2004 р. (Закон України № 1661-IV (1661-15) від 24.03.2004 р.), кваліфікація постановою правопорушення, яке нібито мало місце у квітні 2013 р., за ст. 470, ч. З МК України, є такою, що базується на неналежних підставах і необґрунтованою.

27.11.2015 р. (коли прибув на розгляд справи) позивач намагався надати відповідачу письмові пояснення і вищезгадані документи, але він відмовився їх прийняти, заявивши, що у будь-якому разі постанова буде винесена. Тим самим порушено права позивача, передбачені ст.268 КУпАП. Також в ході провадження були порушені положення ст.ст. 277, 278, 279, 280 КУпАП, що робить постанову неспроможною, а тому позивач змушений звернутися до суду і просить визнати необґрунтованою та скасувати постанову відповідача у справі про порушення митних правил № 2713/20909/15 від 4 грудня 2015 р.

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали і просили його задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 митниці Державної фіскальної служби України в судове засідання не зявився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, а також заперечення на позов, в яких вважає, що оскаржувана постанова в справі про порушення митних правил винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях позивача наявний склад порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а тому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вважає,що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 90 Митного кодексу (МК)України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 1 ч.1 ст. 95 МК України встановлено строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

Згідно ч.3 ст.470 МК України, перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.529 МК України, постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч.6 ст.530 МК України, перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 4 грудня 2015 р. заступником начальника ОСОБА_4 митниці ДФС винесено постанову № 2713/20909/15 у справі про порушення митних правил відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. З ст.470 Митного кодексу України, а саме за те, що позивач не доставив транспортний засіб до органу доходів і зборів призначення і перевищив встановлений митним кодексом України строк доставки транспортного засобу, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення, терміном більш ніж на десять діб і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у розмірі 8 500 грн.

Підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став протокол про порушення митних правил № 2713/20909/15 від 12 листопада 2015 року, в якому зазначено, що в ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього та особу, яка його переміщувала, в ПІК «Інспектор -2006» та ЄАІС ДМС України було наявне орієнтування Чернівецької митниці ДФС № 11/3-21-1 /3789-ЕП від 22.04.2013 щодо не вивезення даним громадянином автомобіля марки «Пежо 505», який був ввезений 07.04.2013 року без письмового декларування та сплатив сіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб. Одночасно було встановлено відсутність інформації про вивезення з митної території вказаного автомобіля станом на 12.11.2015р.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль « «Пежо 505» 1986 року випуску позивачу належав на праві власності, не був призначений для ввезення як товар, а використовувався позивачем виключно як засіб пересування, в особистих цілях, а мета в'їзду позивача в Україну не була пов'язаною із метою, зазначеною у ст. 90, ст.93 ч.І п.2 МК України, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на автомобіль, яке видано позивачу в м.Щецині Польща 15.02.2013 року, договором купівлі-продажу автомобіля від 06.11.2012 року, укладеного в Польщі. У м. Щецин було зареєстровано автомобіль «Пежо - 505», р/н ZS5376V, на якому позивач і пересувався.

Відповідно до п.60 ст.4 МК України, транспортні засоби особистого користування - наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або тимчасовому користуванні відповідного громадянина та ввозяться або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за плату або безоплатно.

Позивач, будучи громадянином України і зареєстрованим за місцем проживання у м.Дунаївцях, в той же час є зареєстрованим у м. Щецин, Польша, де він і працює, будучи пенсіонером по інвалідності, проживає, маючи карту Поляка.

В квітні 2013 року позивач їхав в м. Дунаївці Хмельницької області, де проживала його матір похилого віку і смертельно хвора сестра, до яких він і їздив систематично з Польщі. Саме це було основною метою поїздок в Україну. Метою ж тимчасового ввезення позивачем свого авто було його використання як засобу пересування у період перебування в м. Дунаївцях разом із батьками.

Дані обставини підтверджуються наступними доказами: картою поляка, довідкою про реєстрацію місця проживання у Щецині, свідоцтвом реєстрації там же автомобіля «Пежо - 505», закордонним паспортом, свідоцтвами про смерть матері і сестри позивача, пенсійним посвідченням інваліда 2-ї групи.

Стаття 381. Особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України зазначено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ст. 7 Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення, до якої Україна приєднана з 24.03.2004р. на підставі Закону України №1661-IV (1661-15) від 24.03.2004 р., товари (у тому числі транспортні засоби), на тимчасове ввезення яких був наданий дозвіл, повинні бути вивезенні у визначений термін, визнаний достатнім для досягнення мети тимчасового ввезення. Цей термін обумовлюється окремо у кожному Додатку. Митні органи можуть надати термін довший, ніж передбачено у кожному Додатку, або продовжити встановлений спочатку термін.

Відповідно до ст. 2 Конвенції, кожна із Договірних Сторін зобов'язується надавати згоду на тимчасове ввезення товарів (у тому числі транспортних засобів), зазначених у Додатках до цієї Конвенції. Режим тимчасового ввезення надається з загальним умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Згідно ст. 2 п. «а» Додатку «С» щодо транспортних засобів, користуються правом на тимчасове ввезення транспортні засоби комерційного чи приватного використання.

Ст. 5 зазначеного Додатку проголошує, що для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком : транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозить та використовуватись, яка постійно проживають на такій території.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисне або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободу громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

В судовому засіданні встановлено також, що позивач в ніч з 7 на 8 квітня 2013 p., між першою і третьою годинами ночі, їдучи на автомобілі «Пежо - 505» з Чернівецької митниці в м.Дунаївці, на аварійному в той час мосту через Дністер між с.Атаки та с. Жванець, провалився між опорами моста і автомобіль було зруйновано, після чого він ще й загорівся, що підтверджується актами дослідження технічного стану від 09.04.2015 р., згідно висновків яких автомобіль не придатний для експлуатації та відновленню не підлягає, фото таблицями до висновків, на яких видно, що автомобіль повністю згорів.

Дані обставини підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_5Г, який перевозив пошкоджений автомобіль з с.Атаки Хотинського району в м.Дунаївці Хмельницької обл. і підчас транспортування якого автомобіль загорівся.

Як повідомив в судовому засіданні позивач, то про ці події тоді ж по телефону він повідомив ОСОБА_4 митницю. Про дані обставини позивач повідомляв ОСОБА_4 митницю 18 квітня 2013 року, коли переїжджав митницю, що підтверджується відміткою в закордонному паспорті.

Як видно з постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, то дані обставини не досліджувалися митницею і не були взяті до уваги.

Статтею 192 МК України передбачено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний, зокрема, терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Частиною 1ст. 460 Митного кодексу України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною 3 статті 469, статтею 470, частиною 3 статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Отже, дана норма чітко визначає умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

В свою чергу, визначення понять «обставини непереборної сили» та «аварія» закріплено п.2 Розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого Наказом МінФін України від 31.05.12 р. № 657 (далі-Порядок №657), відповідно до якого обовязковою ознакою обставин непереборної сили є надзвичайність та невідворотність.

У цьому розділі терміни вживаються в такому значенні: аварія небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи; документальне підтвердження надання митному органу відповідних документів, що підтверджують факт аварії чи дії обставин непереборної сили; обставини непереборної сили надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обовязкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події; факт аварії чи дії обставин непереборної сили часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

Відповідно до п.3 Розділу 8 Порядку №657 залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Пунктом 5 Розділу 8 Порядку №657 встановлено, що якщо факт аварії чи дії обставин непереборної сили має місце на митній території України, особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що законодавством чітко визначено умови можливості не включення до строків транзитного перевезення часу дії обставин непереборної сили чи аварії та/або ліквідації їх наслідків: документальне підтвердження факту аварії або дії обставин непереборної сили; вчасне (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмове інформування перевізником найближчого митного органу про обставини події.

Отже, строки транзитного перевезення транспортного засобу та письмового повідомлення відповідача про ці обставини, були порушені без наявності умислу позивача, а в наслідок аварії (знищення автомобіля).

Таким чином, оскаржувана постанова винесена відповідачем без зясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил, зокрема, при розгляді справи працівниками ОСОБА_4 митниці не були зясовані та доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, оскільки не перевірено належним чином чи дійсно позивач умисно вчинив адміністративне правопорушення, оскільки вказане спростовується поданими ним документами. Позивач не міг забезпечити вчасного перетину автомобілем державного кордону, що виключає його адміністративну відповідальність за це.

Суд вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення умисного адміністративного правопорушення є неправомірним і відповідно постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. підлягає скасуванню.

Постанова, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 08.04.2015 року №3-рп/2015, ст. 13 Конвенції, в якій зазначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У своєму рішенні від 06.09.2005 р. у справі «Гуренко проти України», ЄСПЛ зазначає, що ст. 13 Конвенції як така не гарантує право на оскарження або право на перегляд другою інстанцією. Тим не менше, якщо оспорюване провадження характеризується як «кримінальне» в цілях Конвенції, скарга заявника може бути розглянута за ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції та підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 86, 158-167 КАС України, ст.9, 10, 247 КУпАП, ст.ст. 90- 95, ч.3 ст. 470 МК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову у справі про порушення митних правил № 2713/20909/15 від 04 грудня 2015 року ОСОБА_4 митниці Державної фіскальної служби України про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8500 грн. - скасувати.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Дунаєвецький районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча:/підпис/ Вірно: Суддя Дунаєвецького райсудуОСОБА_1