Справа № 2а-14318/11/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2016 р. м. Київ К/9991/41972/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 по справі № 2а-14318/11/2670

за позовом Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" звернулась з позовом, з урахуванням уточнень, про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції щодо опису майна в податкову заставу, а також зобов'язання відповідача вилучити запис про обтяження майна підприємства з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України, де посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права просить зазначені судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді, перевіривши повноту встановлених обставин справи та правильність їх юридичної оцінки судами, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв'язку з несплатою чергових часток розстрочених і поточних сум грошових зобов'язань, станом на 21.09.2011 за ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" обліковувався податковий борг по рентній платі за газовий конденсат та платі за надра на загальну суму 7 373 015,90 грн.

Державною податковою інспекцією 21.09.2011 сформовано податкову вимогу № 15 та видано наказ про призначення податкового керуючого.

На підставі рішення від 21.09.2011 № 3471/10 про опис майна позивача у податкову заставу складено акти опису майна від 27.09.2011 №3568/10/24-032, №804/10/24-032, № 1566/10/24-032 та від 06.10.20111 № 3657/10/24-032.

На підставі рішення від 27.09.2011 № 1565/10/24-032 та № 803/10/24-032 про опис майна у податкову заставу складено акти опису майна від 06.10.2011 № 1584/10/24-032 та 840/10/24-031.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій контролюючим органом на адресу позивача направлялись повідомлення від 22.09.2011 про опис активів для внесення в податкову заставу (вручено 26.09.2011), а для проведення опису майна 06.10.2011 направлено повідомлення від 06.10.2011.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії податкового органу щодо складання актів опису майна у податкову заставу, яке позивач набуде у майбутньому, є правомірними, оскільки останнім не надано інформації про наявність у нього іншого ліквідного майна. При цьому законодавством не заборонено здійснювати опис майна суб'єктів господарювання у податкову заставу, яке на момент проведення опису ще не створене, проте буде у власності таких суб'єктів у майбутньому.

Однак такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій є передчасними з огляду на наступне.

Підпункт 14.1.55 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкову заставу визначає як спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 88.1 та п. 88.2 ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктом 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України визначено підстави виникнення права на податкову заставу, зокрема абз. 1 пп. 89.1.1 вказаної статті передбачено, що право податкової застави виникає в разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Таким чином, податкова застава є способом забезпечення виконання обов'язку зі сплати грошових зобов'язань, при її застосуванні обмежуються права платника податків щодо розпорядження власним майном.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У відповідності до абз. 1, 2 п. 89.5 ст. 89 Податкового кодексу України у разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов'язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити орган державної податкової служби про наявність такого майна. Орган державної податкової служби зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня отримання зазначеного повідомлення прийняти рішення щодо включення такого майна до акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави та балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, або відмовити платнику податків у включенні такого майна до акта опису.

Згідно п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом державної податкової служби.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що у разі наявності у платника непогашеного податкового боргу податковий орган вправі поширити на майно такого платника в межах суми боргу податкову заставу на підставі відповідного рішення керівника податкового органу. Податкова застава поширюється в першу чергу на майно, яке наявне у власності платника на момент складення акта опису, і лише у разі відсутності у платника достатніх для погашення боргу активів - на майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому. При цьому в другому випадку майно включається до акта опису лише тоді, коли воно фактично буде у власності платника, про що протягом трьох робочих днів з дня отримання відповідного повідомлення від платника орган державної податкової служби приймає відповідне рішення.

Таким чином, право поширення податкової застави на майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, виникає у разі встановлення недостатності наявних у платника активів для погашення податкового боргу, проте право на включення такого майна до акта опису виникає не раніше, ніж таке майно буде створено (придбано) в натурі.

Суди попередніх інстанцій обмежилися встановленням загальних обставин щодо включення податковим органом до актів опису майна у податкову заставу газового конденсату, який буде видобуто позивачем у майбутньому.

В позовній заяві, в апеляційній скарзі і в касаційній скарзі також позивач посилається на конкретні акти опису з детальним описом майна, на яке податковим органом поширено податкову заставу (ціна, обсяг, розміщення родовища, період видобування тощо).

Проте судами попередніх інстанцій не досліджено вказаного та не з'ясовано, чи є пропорційними суми податкового боргу з рентної плати за газовий конденсат та платі за надра, вартості майна, включеного до актів опису та щодо якого внесено запис про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач вказував на те, що податковим органом поширено право податкової застави на майно, яке буде набуте позивачем у майбутньому, без встановлення обставин щодо наявності (відсутності) достатньої кількості активів для погашення податкового боргу на момент складення акта опису та без здійснення оцінки балансової вартості таких активів. Крім того, посилався на те, що майно (газовий конденсат) включене податковим органом до акта опису в період, коли воно ще не було створене.

При цьому суд касаційної інстанції зазначає, що наслідки ненадання документів, необхідних для здійснення опису майна платника податків у податкову заставу, передбачені п. 89.4 ст. 89 Податкового кодексу України. Згідно з положеннями вказаної норми у такому випадку податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу та звертається до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків, заборону відчуження таким платником податків майна та зобов'язання такого платника податків допустити податкового керуючого для опису майна у податкову заставу.

Ненадання позивачем документів, необхідних для здійснення опису майна платника податків у податкову заставу (інформації про наявність іншого ліквідного майна) не є встановленням факту відсутності достатніх для погашення податкового боргу активів такого платника у розумінні абз. 1 п. 89.5 ст. 89 Податкового кодексу України.

Також позивач в позовній заяві наголошував на тому, що газовий конденсат, який буде видобутий у майбутньому, та на який податковим органом поширено право податкової застави, буде належати позивачеві лише частково. В підтвердження вказаних обставин посилався на те, що газовий конденсат, який видобуватиметься на Абазівському родовищі, згідно з договором від 10.09.2004 № 910 належатиме на праві спільної часткової власності позивачу та ТОВ "Гейзер", а згідно з договором від 29.06.2004 № 612 - позивачу та ТОВ "ВКФ "Діон".

Встановлення вказаних обставин є визначальним для правильного вирішення спору по даній справі, проте, вказані обставини залишилася поза межами дослідження судами як першої так і апеляційної інстанцій.

Відповідно суд вважає передчасним і висновок про правомірність дій Державної податкової інспекції щодо опису майна в податкову заставу.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений ч. 1 ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.01.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2012 по справі № 2а-14318/11/2670 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко