Справа № 803/464/15-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 876/5152/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області та Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі за позовом Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області до Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області, за участю прокурора Луцького району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

12.03.2015 року позивач Смолигівська сільська рада Луцького району Волинської області звернулася до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області, в якому, із врахуванням уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача у вигляді невиконання платіжного доручення від 09.01.2014 року №01 на суму 1 035 000,00 грн. та платіжного доручення №01 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн.;

відшкодувати шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю відповідача у вигляді невиконання платіжного доручення №01 від 09.01.2014 року на суму 1 035 000,00 грн. в сумі 181 126,32 грн.;

відшкодувати шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю відповідача у вигляді невиконання платіжного доручення №01 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн. у сумі 25 799,97 грн.;

зобовязати відповідача виконати платіжне доручення №01 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року від 16 квітня 2015 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності у вигляді невиконання платіжного доручення від 09.01.2014 року №01 на суму 1 035 000,00 грн. та відшкодування шкоди у звязку з такою бездіяльністю у розмірі 181 126,32 грн. залишено без розгляду.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у вигляді не розгляду у встановлений законодавством строк платіжного доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн. Зобовязано Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області розглянути платіжне доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн. та прийняти за результатом його розгляду рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що орган Державного Казначейства не пізніше наступного робочого дня повинен виконати платіжне доручення розпорядника бюджетних коштів, або повернути його без виконання з відповідною відміткою на звороті. Однак, відповідач на момент розгляду справи не вчинив жодної з передбачених дій, тобто: не виконав платіжне доручення Смолигівської сільської ради від 14.01.2015 року №1 або не повернув його без виконання не пізніше наступного робочого дня, чим вчинив протиправну бездіяльність.

Одночасно, УДКС України у Луцькому районі допустило протиправну бездіяльність саме стосовно невчасного розгляду платіжного доручення, а не його виконання, оскільки за результатом розгляду орган Казначейства має право як виконати платіжне доручення, так і повернути його без виконання за наявності підстав. Оскільки жодне рішення в розглядуваному випадку відповідачем не прийняте, тому суд задовольняє позовні вимоги частково шляхом прийняття постанови, якою визнає протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у вигляді не розгляду у встановлений законодавством строк платіжного доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання виконати платіжне доручення суд першої інстанції зазначає, що не вправі перебирати на себе дискреційні повноваження органів Казначейства, тим самим підміняючи їх, а тому задовольняє цю вимогу шляхом зобовязання Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області розглянути платіжне доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн. та прийняти за результатом його розгляду рішення.

Щодо позовної вимоги про відшкодування шкоди, на думку суду першої інстанції, вона є передчасною, оскільки до прийняття органом казначейства конкретного рішення за результатом розгляду платіжного доручення сільської ради та перевірки його правомірності судом, не можливо встановити обовязкові елементи для відшкодування майнової шкоди протиправну поведінку, а також вину органу, який завдав таку шкоду. Крім того, строк договору банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця №8615/V1 від 12.01.2015 року не закінчився.

Стосовно відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., суд першої інстанції зазначає, що належних документальних доказів перерахування сільською радою на користь адвоката зазначених коштів (платіжного доручення, квитанції тощо) не надано, а тому відсутні правові підстави для відшкодування цих витрат за рахунок Державного бюджету України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області та Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області оскаржили її, подавши апеляційні скарги.

Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області вказує на те, що питання наповнення єдиного казначейського рахунку, за яким проводяться усі видатки розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, не залежить від органів Казначейства України. Управління єдиним казначейським рахунком, моніторинг його стану наповнення, розрахунок його ліквідності, аналіз виконання доходів зведеного бюджету України не відноситься до компетенції Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області.

Апелянт стверджує, що при розгляді платіжного доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 на суму 1 040 000,00 грн. Управлінням Казначейства не було виявлено підстав для його повернення, передбачених п.10.7 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 року №938. Приймаючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що нормами діючого законодавства не передбачено дії органів Казначейства щодо повернення платіжних документів при невиконанні доходів зведеного бюджету України та недостатності фінансового ресурсу єдиного казначейського рахунку. Тому, твердження суду першої інстанції, що орган Державного казначейства не пізніше наступного робочого дня повинен виконати платіжне доручення розпорядника бюджетних коштів, або повернути його без виконання з відповідною відміткою на звороті, є безпідставним та необгрунтованим (в контексті того, що невиконанням даного платіжного доручення є саме недостатність фінансового ресурсу єдиного казначейського рахунку та/або невиконання доходів зведеного бюджету України).

Крім того, позивач не звертався до Управління Казначейства з листом про повідомлення причин невиконання вказаного вище платіжного доручення. Отже, Управління Казначейства вчиняло дії в межах наданих йому нормами законодавства повноважень.

Смолигівська сільська рада Луцького району Волинської області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року в частині відмови у відшкодуванні шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу Смолигівської сільської ради до Управління Державної казначейської служби у Луцькому районі Волинської області про відшкодування шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у вигляді невиконання платіжного доручення Смолигівської сільської ради № 1 від 12.01.2015 року на суму 1 040 000, 00 грн., у сумі 25 799,97 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт Смолигівська сільська рада Луцького району Волинської області вказує на те, що суд першої інстанції у своїх висновках щодо відшкодування шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у вигляді невиконання платіжного доручення Смолигівської сільської ради № 01 від 12 січня 2015 р. на суму 1 040 000,00, у сумі 25 799,97 грн., суперечить власним висновкам щодо протиправності такої бездіяльності відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області від 31.12.2014 року №32/2 «Про перерахунок коштів на депозитний рахунок» рекомендовано сільському голові розмістити тимчасово вільні кошти на депозитний рахунок в банку, а також в трьохденний термін оголосити конкурс серед банків на право розміщення коштів на депозиті.

Із протоколу засідання конкурсної комісії для визначення установи банку по розміщенню тимчасово вільних коштів Смолигівської сільської ради від 12 січня 2015 року видно, що переможцем конкурсу визначено АТ «Укрексімбанк» з найвищою процентною ставкою по розміщенню тимчасово вільних коштів.

Між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Смолигівською сільською радою був укладений договір банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця №8615W1 від 12.01.2015 року. На виконання умов вказаного договору позивачем було складено та направлено на адресу Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області платіжне доручення №1 від 14.01.2015 року про перерахування грошових коштів у розмірі 1 040 000,00 грн. на користь АТ «Укрексімбанк».

В силу ч.8 ст.16 Бюджетного кодексу України керівник місцевого фінансового органу має право за рішенням Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради в межах поточного бюджетного періоду здійснювати на конкурсних засадах розміщення тимчасово вільних коштів місцевих бюджетів на депозитах або шляхом придбання державних цінних паперів, цінних паперів, емітованих Автономною Республікою Крим, відповідною міською радою, з подальшим поверненням таких коштів до кінця поточного бюджетного періоду.

На виконання вказаної норми Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 року №6 затверджений Порядок розміщення тимчасово вільних коштів місцевих бюджетів на вкладних (депозитних) рахунках у банках. У пунктах 11 та 12 Порядку №6 визначено, що тимчасово вільні кошти перераховуються з рахунків місцевих бюджетів, відкритих в органах Державної казначейської служби, на вкладні (депозитні) рахунки, відкриті фінансовими органами для розміщення таких коштів у банках.

Перерахування тимчасово вільних коштів здійснюється органами Державної казначейської служби у разі дотримання умов, визначених пунктом 3, на підставі поданих фінансовим органом таких документів:

1) рішення Верховної ОСОБА_1 Автономної Республіки Крим або місцевої ради про розміщення тимчасово вільних коштів на вкладних (депозитних) рахунках у банках;

2) довідки про внесення змін до помісячного розпису фінансування місцевого бюджету;

3) договору банківського вкладу (депозиту) між фінансовим органом та банком;

4) розпорядження про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевого бюджету;

5) платіжного доручення;

6) листа-повідомлення про перерахування коштів (якщо сума вкладу перевищує 1 млн. гривень), надісланого не пізніше ніж за один робочий день до дати перерахування.

Операції, пов'язані з розміщенням тимчасово вільних коштів, проводяться органами Державної казначейської служби відповідно до Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого Державною казначейською службою.

У пункті 10.1 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 23.08.2012 року №938 визначено, що органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень (додаток 21 до цього Порядку) розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобов'язання та бюджетного фінансового зобов'язання у межах залишків бюджетних коштів на рахунках розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів за відповідними кодами економічної класифікації видатків та класифікації кредитування.

Пунктом 10.7 вказаного Порядку №938 визначено, що платіжне доручення не приймається до виконання у разі:

а) неправильного заповнення реквізитів, або не заповнення хоча б одного з реквізитів, та/або недотримання вимог до оформлення платіжного документа;

б) відсутності в обліку органів Казначейства відповідних бюджетних зобов'язань та бюджетних фінансових зобов'язань;

в) невідповідності платежу зареєстрованим бюджетним зобов'язанням та бюджетним фінансовим зобов'язанням;

г) невідповідності зазначеного коду економічної класифікації видатків та класифікації кредитування бюджету економічній характеристиці платежу;

ґ) обмеження здійснення видатків та надання кредитів, що встановлюється нормативно-правовими актами;

д) накладення арешту на кошти, що перебувають на відповідному рахунку розпорядника бюджетних коштів;

е) зупинення операцій з бюджетними коштами на відповідному рахунку розпорядника бюджетних коштів;

є) надходження до органів Казначейства відповідного рішення органу оскарження за результатами розгляду скарги щодо порушення законодавства у сфері державних закупівель та/або копії рішення суду про визнання результатів процедури закупівлі недійсними, яке набрало законної сили;

ж) відсутності або недостатності залишків коштів на відповідних рахунках бюджетних установ та організацій;

з) перевищення показників, затверджених у кошторисах, планах асигнувань загального фонду місцевих бюджетів (за винятком надання кредитів з місцевих бюджетів), планах спеціального фонду місцевих бюджетів (за винятком власних надходжень бюджетних установ та відповідних видатків), планах надання кредитів із загального фонду бюджету, планах використання бюджетних коштів;

и) неподання документів, що підтверджують отримання товарів, робіт/послуг за договорами, згідно з умовами яких було здійснене авансування;

і) відсутності затвердженого в установленому порядку паспорта бюджетної програми, крім бюджетних програм, за якими не складаються паспорти бюджетних програм (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі).

Платіжне доручення, не прийняте до виконання, не пізніше наступного робочого дня повертається без виконання органами Казначейства розпорядникам бюджетних коштів (одержувачам бюджетних коштів), від яких воно надійшло.

На зворотному боці платіжного доручення, не прийнятого у зв'язку з причинами, зазначеними у підпунктах «а», «д»-«ж», зазначаються причини повернення без виконання та дата його повернення за підписами керівника структурного підрозділу (заступника керівника структурного підрозділу) і виконавця.

Таким чином, орган Державного Казначейства не пізніше наступного робочого дня повинен виконати платіжне доручення розпорядника бюджетних коштів, або повернути його без виконання з відповідною відміткою на звороті.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виконання Управлінням Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області платіжного доручення №1 від 14.01.2015 року про перерахування грошових коштів у розмірі 1 040000,00 грн. на користь АТ «Укрексімбанк» чи про його повернення на адресу Смолигівської сільської ради без виконання. Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області на положення Постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету», оскільки вказаний нормативний акт прийнятий після виникнення спірних правовідносин та на них не поширюється, а також не містить обмежень щодо використання місцевими радами тимчасово вільних коштів.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що УДКС України у Луцькому районі допущено протиправну бездіяльність саме стосовно невчасного розгляду платіжного доручення, а не його виконання, оскільки за результатом розгляду орган Казначейства має право як виконати платіжне доручення, так і повернути його без виконання за наявності підстав.

Враховуючи, що жодне рішення в розглядуваному випадку відповідачем не прийняте, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправною бездіяльність Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області у вигляді не розгляду у встановлений законодавством строк платіжного доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн.

Крім того слід зазначити, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Отже, суд не вправі перебирати на себе дискреційні повноваження органів Казначейства, тим самим підміняючи їх, а тому судом першої інстанції правомірно зобовязано Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області розглянути платіжне доручення Смолигівської сільської ради №1 від 14.01.2015 року на суму 1 040 000,00 грн. та прийняти за результатом його розгляду рішення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно з ч.ч.2,3 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зі змісту наведених правових норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому, а тому адміністративний суд не може розглядати вимоги щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчиняти дії у майбутньому у зв'язку із вірогідним настанням певних наслідків, оскільки у суду на час розгляду справи відсутні підстави для прийняття рішення стосовно законності таких дій.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про відшкодування шкоди є передчасною, оскільки до прийняття органом казначейства конкретного рішення за результатом розгляду платіжного доручення сільської ради та перевірки його правомірності судом, не можливо встановити обовязкові елементи для відшкодування майнової шкоди пр.отиправну поведінку, а також вину органу, який завдав таку шкоду. Крім того, слід зазначити, що строк договору банківського вкладу із сплатою процентів щомісяця №8615W1 від 12.01.2015 року не закінчився.

Також, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні документальні докази перерахування Смолигівською сільською радою Луцького району Волинської області на користь адвоката витрат на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а тому немає підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування таких витрат на правову допомогу за рахунок Державного бюджету України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянтів на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області та Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2015 року у справі №803/464/15-а за позовом Смолигівської сільської ради Луцького району Волинської області до Управління Державної казначейської служби України у Луцькому районі Волинської області, за участю прокурора Луцького району Волинської області про визнання протиправною бездіяльності, відшкодування шкоди та зобовязання вчинити дії без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

ОСОБА_1

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 16.02.2016 року.