Справа № 339/101/14-а 2-а/339/7/15
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. № 876/1733/15
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участю секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення та зобовязання до вчинення дій,

встановив:

26.02.2014 ОСОБА_2 звернулася в суд із адміністративним позовом до Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області, третя особа: ОСОБА_3 у якому просила визнати протиправним рішення відповідача від 29.05.2013 № 16-23/13 та зобовязати його повторно вирішити питання щодо надання позивачу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Л.Українки, 19 в с. Тисів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржене рішення є протиправним, оскільки спірна земельна ділянка є комунальною власністю, а відтак у відповідача не було правових підстав для відмови у наданні її у власність.

Постановою Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26.01.2015 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Тисівської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29.05.2013 № 16-23/13 та зобовязано відповідача розглянути на сесії заяву позивача про надання їй земельної ділянки.

Із цією постановою не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції, зобовязавши сільську раду розглянути заяву позивача від 13.05.2013, вийшов за межі позовних вимог, оскільки такі вимоги позивачем не заявлялось. Крім того, ОСОБА_2 не оспорювалась відмова від 13.05.2013. Також, апелянт вказує на те, що цей спір належить розглядати у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. По суті позовних вимог, апелянт вказує на те, що відповідачем оскаржуване рішення прийнято у межах наданих йому законом повноважень, а твердження суду про те, що в цьому рішенні не вказано мотивації, є надуманим та не відповідає дійсності.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, а тому відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тисівської сільської ради від 24.04.2008 № 36 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво господарської будівлі по вул. Л.Українки, 19 (а.с. 14).

Проте, позивачем здійснено будівництво не господарської будівлі, а житлового будинку, що сторонами не заперечується.

З огляду на викладене, 13.05.2013 ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про надання їй у власність земельної ділянки, на якій розміщено вказану вище будівлю (а.с. 115).

Однак, рішенням Тисівської сільської ради від 29.05.2013 № 16-23/13 у задоволенні вказаної заяви відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Суд першої інстанції дійшов висновку що позов належить задовольнити, оскільки вказане рішення не мотивоване та прийняте без урахування усіх обставин, а саме того, що рішенням виконавчого комітету позивачу надано дозвіл на будівництво господарської будівлі, а також відсутність на момент прийняття спірної відмови власника домоволодіння по вул. Л. Українки, 19 в с. Тисів.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи постанову суду першої інстанції, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частинами 6 та 7 статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже з аналізу наведеної норми вбачається, що такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, ЗК України та інші нормативно-правові акти не містять.

Крім цього, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував усіх обставин, які існували на час прийняття цього рішення та мають істотне значення.

Як вбачається із рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 24.01.2014 по справі № 24-1339/829/13-ц, яке набрало законної сили, відповідно до довідки Тисівської сільської ради від 14.01.2014, житловий будинок по вул. Л.Українки, 19 в с. Тисів згідно записів у погосподарській книзі № 9 за 2001-2005 роки був зареєстрований за ОСОБА_4, яка померла 20.11.2005 та заповітом від 10.11.2005, який був чинним на час прийняття спірного рішення відповідачем, заповіла усе своє майно ОСОБА_2

Вказаний заповіт визнаний недійсним згідно рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 07.10.2013, тобто був чинним на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 29.05.2013, однак врахований не був.

Також слід звернути увагу на те, що рішенням від 24.01.2014 по справі № 24-1339/829/13-ц, яким за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом визнано право власності на будинковолодіння № 19 по вул. Л. України в с. Тисів, зазначені у технічному паспорті під номером «Д» (літня кухня) та «Г» (вбиральня) не входять у спадкову масу і не можуть бути успадковані ОСОБА_3, оскільки такі збудовані самочинно ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного рішення, а відтак таке підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що позивачем не заявлялась вимога про зобовязання відповідача розглянути заяву ОСОБА_2 від 13.05.2013 щодо надання їй земельної ділянки, оскільки у відповідності до ст. 11 КАС України, для захисту прав позивача суд може вийти за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування оскарженої постанови, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 26 січня 2015 року у справі № 339/101/14-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, з дня складення її у повному обсязі, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 15.02.2016.