Справа № 2-а-2205/10
Суддя: Личковаха О. О.
Дата ухвалення: 2010-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а-2205/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2010 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Личковахи О.О.

при секретарі Сапа О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії .

В заяві вказував, що він був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, що доводиться копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.( Категорія 2) Серія А № 510726, виданого 10.02.2004 року, копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), Серія А № 157388 с, виданого 27.05.2010 року, копією посвідчення Серія Є № 103045, виданого 05.05.2010 року.

Згідно абзацу третього частини першої ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи йому, як інваліду 2 групи, передбачена одноразова компенсація при встановлені групи інвалідності у розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому передбачена щорічна допомога на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Позивач вважає, що йому у вересні 2010 року невірно проведена виплата одноразової компенсації при встановлені 2 групи інвалідності, оскільки вона проведена в сумі 284,40 грн., тобто в розмірах, передбачених Постановою КМУ № 836 від 26.07.1996 року , а не відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, невірно нараховано і виплачено щорічну допомогу на оздоровлення за 2005-2010 роки, оскільки таке нарахування проведено не у відповідності з розмірами, передбаченими ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а на підставі підзаконних актів у таких розмірах : 26,70 грн. у березні 2005 року, 100 грн. у серпні 2006 року, 100 грн. - у квітні 2007 року, 100 грн. - у лютому 2008 року, 100 грн. у березні 2009 року, 100 грн. у червні 2010 році.

Як вказує позивач, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом № 796-ХХІІ, є безпідставним.

На думку позивача, всього за 2005-2010 роки недоплата йому щорічної допомоги на оздоровлення складає 14993,30 грн.

Також позивач вважає, що йому як інваліду 2 групи, невірно нарахована та виплачена разова грошова допомога до 5 травня за 2010 рік, оскільки вона була виплачена в сумі 480 грн., а не в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту .

Позивач вважає, що він не пропустив строку звернення до суду, встановленого ст.99 КАС України, оскільки про порушення своїх прав відповідачем дізнався у вересні 2010 року, тобто за чотири місяці до дня звернення до суду з даним позовом.

Позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача у непроведенні йому перерахунку та виплати одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент виплати, щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2010 роки відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат , визначених законодавством на момент виплати, разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених законодавством на момент виплати, зобовязати відповідача провести нарахування та здійснити виплату одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент виплати, за виключенням виплачених сум, зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2010 роки відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі пяти мінімальних заробітних, визначених на момент виплати, за виключенням виплачених сум, і зобовязати відповідача здійснити йому перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених законодавством на момент виплати, за виключенням виплачених сум.

В судове засідання позивач не з»явився, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання свого представника не направив, подав заяву, в якій вказується ,що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області позовні вимоги позивача не визнає на підставі поданих заперечень і просить справу слухати за відсутності його представника.

Суд, зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази, врахувавши рекомендації Харківського апеляційного адміністративного суду, дані в листі № 08-46/447 від 06.10.2009 року на імя голів місцевих загальних судів Харківської, Полтавської, Сумської областей, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), Серія А № 157388 с, виданого 27.05.2010 року,

Згідно висновку Полтавської обласної медико-соціальної експертної комісії позивачу 26.04.2010 року встановлено 2-у групу інвалідності по захворюванню, пов'язаному із виконанням обов'язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС безстроково , що підтверджується довідкою Сер. МСЕ- № 0374409 від 26.04.2010 року. 05.05.2010 року йому було видано посвідчення інваліда 2 групи Серія Є № 103045.

До цього позивач мав статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р.( Категорія 2) Серія А № 510726, виданого 10.02.2004 року.

Згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду , заподіяну здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника.

Абзацами 2 і 4 ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІ групи та учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Позивачу згідно повідомлення управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 03.08.2010 року № 12-06/2900 щорічна допомога на оздоровлення за 2005-2010 роки була виплачена згідно постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року в сумі 26,70 грн. і згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в сумі 100 грн., а саме :

за 2005 році в сумі 26,70 грн. у березні 2005 року,

за 2006 рік в сумі 100,00 грн. - у серпні 2006 року,

за 2007 рік в сумі 100,00 грн.- у квітні 2007 року,

за 2008 рік в сумі 100,00 грн. у лютому 2008 року,

за 2009 рік в сумі 100,00 грн. у березні 2009 року.

за 2010 рік в сумі 100,00 грн. у червні 2010 року.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2006 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у 2002-2005 роках застосуванню підлягає саме ст.48 „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2002-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за № 836, на підставі якої позивачу у 2005 році були здійснені вказані виплати в сумі 26,70 грн.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач по справі повинен виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 рік у розмірі пяти мінімальних заробітних плат , виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати. В цьому звязку вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягають задоволенню повністю.

Що стосується вимог позивач про здійснення йому виплати вказаної допомоги за 2006 рік, то суд зазначає слідуюче.

Протягом 2006 року дія абзаців 2 та 3 ч.4 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п.37 ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005 року, який до теперішнього часу Конституційним Судом України не визнаний неконституційним, тому відповідач, здійснивши виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2006 році у розмірі, визначеному постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто в сумі 100 грн. , діяв правомірно. Отже, вимоги позивач в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивач про здійснення йому виплати вказаної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та 2008 рік ,суд зазначає слідуюче.

Зазначені виплати здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняється з моменту виплати певних сум , розмір яких визначається на час їх здійснення.

Пунктом 30 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення пункту 30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" визнано неконституційним в частині визначення розміру виплати компенсацій і допомог.

Позивачу за 2007 рік виплату щорічної допомоги на оздоровлення проведено в квітні 2007 року в сумі 100,00 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, відповідач, здійснивши зазначену виплату у період до 09.07.2007 року згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року, діяв правомірно, оскільки з 01.01.2007 року до 09.07.2007 року згідно Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення базового Закону були недіючими , тому вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підлягають задоволенню.

Відповідно до пп.11 п.28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладена в новій редакції : « одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям , які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, згідно із якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених ПКМУ».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 вказані зміни в редакцію ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнані неконституційними.

Позивачу за 2008 рік виплату щорічної допомоги на оздоровлення проведено у лютому 2008 року в сумі 100,00 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, відповідач, здійснивши зазначену виплату до 22.05.2008 року у розмірах, визначених вищевказаною постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року, діяв правомірно, оскільки до 22.05.2008 року згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення базового Закону були недіючими, тому вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не підлягають задоволенню.

Застосування законодавства України у такий спосіб ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених у мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року № 4-зп, який у п.3 зазначив наступне : Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Що стосується вимог позивача про здійснення йому виплати вказаної допомоги на оздоровлення за 2009 рік і за 2010 рік ,суд зазначає слідуюче.

У 2009 році і у 2010 році ніякими законодавчими актами дія ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не зупинялася і до неї не вносилися зміни, отже, у 2009 році і у 2010 році діючими були положення ст.48 вказаного Закону, які визначають кратність щорічної допомоги на оздоровлення залежно від розміру мінімальної заробітної плати.

В цьому зв"язку, на думку суду, при визначення розмірів щорічної допомоги на оздоровлення у 2009 році і у 2010 році не підлягають застосуванню відповідно положення ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" та положення ст.70 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" , якими надано право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених бюджетними програмами, на підставі наступного.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 підтвердив свої позиції, викладені ним у рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, стосовно того, що "закон про Держбюджет не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов"язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абзаци четвертий, п"ятий, шостий, восьмий пункту 4 мотивувальної частини) . У зв"язку з цим Конституційний Суд України дійшов висновку, що "зупинення законом про Державний бюджет України дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3, частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій, третій статті 95 Конституції України" (254к/96-ВР) (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини) ..."

В п.5.4.цього ж рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив : " Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя.

Конституція України ( 254к/96-ВР) не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів."

Отже, відповідач повинен був виплатити позивачу у 2009 році і у 2010 році щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі п"яти мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розміру мінімальної заробітної плати на час виплати.

Таким чином, відповідач, здійснивши позивачу у 2009 році виплату щорічної допомоги на оздоровлення у березні 2009 року в сумі 100,00 грн. та у червні 2010 року в сумі 100 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року " Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяв неправомірно, тому вимоги позивача в частині зобов"язання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік і за 2010 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про зобовязання відповідача провести йому нарахування та здійснити виплату одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент виплати, то ці вимоги підлягають задоволенню.

Абзацом третім частини першої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ передбачено , що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах : інвалідам 2-ої групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Виплата такої компенсації відповідно до ч. 6 ст.48 вказаного Закону повинна здійснюватися протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності. Згідно ч.7 ст.48 цього Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Згідно довідки УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 30.11.2010 року № 01-20/4465 позивачу була нарахована та виплачена у вересні 2010 року одноразова компенсація при встановленні 2 групи інвалідності на підставі постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 284,40 грн.

Оскільки, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року, редакція ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка визначає кратність одноразової компенсації при встановленні групи інвалідності залежно від розміру мінімальної заробітної плати, є діючою на даний час, як і була діючою на час встановлення позивачу 2-ї групи інвалідності, відповідач повинен був здійснити виплату позивачу одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності в розмірі 45 мінімальних заробітних плат станом на момент виплати.

Таким чином, відповідач, здійснивши позивачу у вересні 2010 році виплату одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності згідно постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 р. "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 284,40 грн діяв неправомірно.

Крім того, суд зазначає також, що відповідно до ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до положень ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивачу, як інваліду війни, повинна виплачуватися щорічно до 5 травня разова грошова допомога . Згідно вказаних положень інвалідам війни 2-ї групи щорічно виплачується до 5 травня разова грошова допомога в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно повідомлення УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 11.08.2010 року № 01-20/2562 позивачу виплачена у 2010 році до 5 травня разова грошова допомога в розмірі 480 грн., як інваліду війни 2-ої групи. При цьому відповідач керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачуються у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 07 квітня 2010 р. № 299.

Суд зазначає, що рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року і № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відповідно були визнані неконституційними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,якими було зупинено дію ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка визначала кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком , та положення п.20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно яких щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Законом «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" дія ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не зупинялася і до неї не вносилися зміни, отже, у 2009 році і у 2010 році до даного часу діючими були і є положення ст.13 Закону, які визначають кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком .

Відповідно до ч.2 ст.52 Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" розміри державних соціальних гарантій на 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Оскільки розмір мінімальної пенсії за віком згідно із ст.28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то відповідним Законом, який встановлює розмір разової грошової допомоги до 5 травня, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області повинно діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в України є парламент Верховна Рада України. Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ має вищу юридичну силу і, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, саме Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту підлягає застосуванню при вирішенні даного спору.

Таким чином, дії відповідача, який здійснив виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачуються у 2010 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 07 квітня 2010 р. № 299 в сумі 480 грн., а не відповідно до ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, є неправомірними.

Виплати грошової допомоги до 5 травня здійснюються щороку і мають разовий характер. Розмір разової грошової допомоги до 5 травня визначається із розрахунку мінімальної пенсії за віком на момент виплати такої допомоги. Отже, відповідач повинен виплатити позивачу недоотриману позивачем суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком на момент проведення йому виплати такої допомоги.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача про те, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області не є головним розпорядником коштів, а тому не може бути належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі-головні розпорядники коштів).

Згідно з ч.5 ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення . Органом соціального захисту населення за місцем проживання позивача є управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області.

Ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання

Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Отже, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення зазначених видів допомоги є обгрунтованим.

Зазначене доводить, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, як розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

Суд також відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, передбачений ст.99 КАС України, оскільки про порушення своїх прав за вказаний період часу позивач дізнався за чотири місяці до дня звернення до суду з даним позовом. З даним позовом позивач звернувся до суду 17.12.2010 року. Крім того, ніяких доказів того, що позивач усвідомлював та знав, що йому невірно у 2005, 2009, 2010 роках нараховувалася і виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення та у 2010 році невірно нарахована разової грошової допомоги до 5 травня і мав реальну можливість звернутися до суду за захистом порушених прав раніше, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 94 КАС України судовий збір у справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.2,8-11,69-71,79,86, 94 158-163,185,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України , ст. ст. 8, 19, 22,152 Конституції України, ст. ст.1,13, 48, 63,70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст.12, 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " ,Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р., Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії, задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача у непроведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент виплати, щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2009,2010 роки відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат , визначених законодавством на момент виплати, разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених законодавством на момент виплати.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової компенсації при встановленні 2 групи інвалідності відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, визначених законодавством на момент виплати, за виключенням виплачених сум.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2009,2010 роки відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі пяти мінімальних заробітних, визначених на момент виплати, за виключенням виплачених сум.

Зобовязати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2010 рік відповідно до ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановлених законодавством на момент виплати, за виключенням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судовий збір у справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: