Справа № 2а-1587/2010
Суддя: Логвінова О. В.
Дата ухвалення: 2010-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2а-1587/2010
Провадження № 2а-1587/2010
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2010 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Логвінової О.В.

при секретарі Федорченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання протиправними дій та бездіяльність органу місцевого самоврядування та виплати державної допомоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними дій та бездіяльність органу місцевого самоврядування та виплати державної допомоги, просить зобовязати провести перерахунок вказаної допомоги за період з 22.02.2008 року по 01.01.2010 року, зобовязати відповідача в подальшому провадити щомісячні виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, починаючи з січня 2010 року до 16.12.2010 року у відповідності з нормами діючого законодавства, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей до 6-ти років. В позові посилалась на те, що спірна допомога виплачувалася у меншому розмірі ніж встановлений законом, що є порушенням її конституційних прав.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення та пояснив, що державна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку нараховувалась та виплачувалась позивачу відповідно до вимог законодавства. Позивач пропустила строк звернення до суду щодо стягненню вказаної допомоги за 2008 рік, а тому відповідач наполягає на застосуванні судом зазначеної норми при вирішенні спору. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 30.03.2010 року до участі у справі в якості співвідповідача залучений ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області .

Відповідач ОСОБА_3 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області в судове засідання свого представника не направило, але звернулось до суд з письмовими клопотаннями розглянути справу за відсутності їх представника.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КЕ № 058401 від 24.12.2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу призначена і виплачується допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років відповідно до ст. 13-15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» та п. 17-24 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім»ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №1751 від 27.12.2001 року.

У судовому засіданні позивач підтвердила, що допомога по народженню дитини їй виплачена, а щомісячна державна соціальна допомога до догляду за дитиною до досягнення трирічного віку нарахована та виплачується з лютого 2008 року

Правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, народженням дитини та необхідністю догляду за нею визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Відповідно до визначення термінів, які вживаються у зазначеному Законі субєктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є застрахована особа, на користь якої здійснюється відповідне страхування.

За приписами ч. 1 ст. 35 вказаного Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку, як догляд за дитиною віком до трьох років.

Статтею 43 цього Закону визначено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі в розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону визначено, що до стабілізації економічного становища в Україні розмір виплат, передбачених статтями 41, 43, 46 цього Закону, визначається Верховною Радою України щороку виходячи з рівня забезпечення прожиткового мінімуму одночасно з встановленням розміру страхових внесків з поступовим наближенням виплат до прожиткового мінімуму.

Таким чином, виходячи із системного аналізу приписів Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», права на отримання допомоги за цим законом має особа, застрахована в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, при настанні страхового випадку. При цьому розмір такої допомоги визначається щорічно Верховною Радою України.

Позивач мала право на призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного Суду України визначено, що рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, при нарахуванні допомоги з 09 липня 2007 року органи соціального захисту населення повинні були керуватися з 09.07.2007 року ст. 43 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду.

Позивачка звернулася до суду з позовом 11 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

У судовому засіданні позивач не просила поновити строк звернення до суду щодо позовних вимог за 2008 рік.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав пропущення строку для звернення до адміністративного суду, встановленою ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України .

Таким чином, суд, вважає, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду з позовом про зобовязання відповідача провести донарахування та до виплату недотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008 рік, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, починаючи з 1 серпня 2008 року по 31 грудня 2009 року у відповідача був відсутній обов»язок по призначенню, нарахуванню та сплаті позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, оскільки такий обов»язок відповідно до ст. 50 Закону України « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування у зв»язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» було покладено на роботодавця.

Що стосується вимог про нарахування допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в 2009 році, то судом встановлено наступне.

У 2009 році положення ч.1 ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім"ям з дітьми" залишились в редакції п.23 розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів" .

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснюючи позивачеві у 2009 році виплату допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, визначеному п. 23 розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів", відповідач діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про здійснення перерахунку такої допомоги з 01.01.2009 року по 31 грудня 2009 року такими, що не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо зобовязання відповідача надалі нараховувати та виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративний позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

На момент звернення до суду зазначена допомога нарахована та виплачена не була, тому позивач не мала підстав вважати, що відповідач порушуватиме в майбутньому її законні права та інтереси.

Керуючись ст. 64, ч.5 ст.152 Конституції України, ст.ст.1,3, 5 «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст. 43 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий О.В.Логвінова