Справа № 813/690/15
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. Справа № 876/4491/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 р. по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Святибор" до Державної податкової інспекції у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

11.02.2015 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Святибор" (далі- ТзОВ "Святибор") звернулось до суду із позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05.01.2015 року за № НОМЕР_1.

В обґрунтування вимог позовної заяви ТзОВ "Святибор" зокрема покликається на те, що контролюючим органом, всупереч ст.ст.626, 629, 662, 658, 203, 215, 216, 228 ЦК України, не наведено жодних доказів того, що цивільна правоздатність та дієздатність товариства та його контрагентів з 01.07.2013 року по 01.01.2015 року була обмежена рішенням будь-якого суду, чи підприємства не були зареєстровані і встановленому чинним законодавством порядку. Відповідачем також не наведено жодних доказів наявності завідомо суперечної інтересам держави і суспільства мети укладення договорів між позивачем та його контрагентами, так само як і наявності вини сторін у формі умислу. Також, ТзОВ "Святибор" зазначає, що викладені в акті перевірки твердження щодо завищення товариством податкового кредиту за період перевірки є такими, що суперечать нормам чинного матеріального права та не ґрунтуються на жодних документальних доказах, які б відповідали вимогам щодо їх належності та допустимості.

Позивач стверджує, що реальність виконання господарських операцій підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами. Діяльність контрагентів не викликала сумнівів, керівниками зазначених підприємств були пред'явлені статутні та реєстраційні документи, які свідчили, що останні є належними суб'єктами господарської діяльності. Протиправними, на думку позивача, слід вважати доводи контролюючого органу з посиланням на акти інших податкових інспекцій щодо неможливості проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, оскільки такі не містять жодних відомостей про операції з позивачем.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 р. позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано, прийняте Державною податковою інспекцією у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 05.01.2015 року за № НОМЕР_1.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що прямими доказами в підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, є надані ТзОВ "Святибор" первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, зокрема акти перевірок інших податкових органів та довідки контролюючого органу.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано нереальності господарських операцій, як наслідок і протиправності формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій з ТзОВ «Гранд Тайм», ТзОВ «Гатіора», ТзОВ «Торенія», а тому висновки про його завищення є необґрунтованими.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна податкова інспекція у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області покликається на те, що в результаті здійсненої перевірки встановлено, що взаємовідносини між позивачем та його контрагентами не підтверджено та визнано такими, що не мали реального товарного характеру, лише зафіксовано документування операцій по регістрах бухгалтерського обліку, тобто такі визнано безтоварними. В ході перевірки не підтверджено передачу товару від ТзОВ «Гранд Тайм», ТзОВ «Гатіора», ТзОВ «Торенія», що свідчить про те, що укладені угоди між контрагентами без мети настання реальних наслідків. А тому, апелянт просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ТзОВ "Святибор" зареєстроване як юридична особа 26.01.2010 року Львівською міською радою, свідоцтво про державну реєстрацію від 26.01.2010 року № 208719. У звязку із зміною місцезнаходження юридичної особи, видане свідоцтво про державну реєстрацію від 31.03.2011 року № 777656 серія А01

Код суб'єкта господарювання за .

Місцезнаходження суб'єкта господарювання відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 80400, Львівська область, м.Камянка-Бузька, вул. Шевченка, 72.

Взято на податковий облік в органах державної податкової інспекції 27.01.2010 року за № 27070, станом на дату підписання акта ТзОВ "Святибор" перебувало на обліку ДПІ у Камянка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області, як платник податків за основним місцем обліку.

У періоді, за який проводилася перевірка, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 30.03.2010 року №100277036, виданого ДПІ у Франківському районі м. Львова, у звязку із зміною місцезнаходження, видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 09.02.2012 року № 200026090, індивідуальний податковий номер - 53, був зареєстрований платником ПДВ з 30.03.2010 року по день підписання акта перевірки.

Види діяльності згідно з довідкою про включення до ЄДРПОУ: лісопильне та стругальне виробництво; виробництво деревяної тари; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля; лісозаготівлі.

Судом встановлено, що посадовими особами ДПІ у Камянка-Бузькому районі Головного управління Міндоходів у Львівській області згідно із вимогами п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79 ПК України від 02.12.2010 р. року №2755-VI та наказу ДПІ у Камянка-Бузькому районі від 18.11.2014 року № 512, проведена документальна невиїзна перевірка ТзОВ "Святибор" () з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Грант Тайм» () за період з 01.09.2013 року по 31.10.2013 року, з ТзОВ «Гатіора» () за період з 01.10.2013 року по 31.10.2013 року, з ТзОВ «Торенія» () за період з 01.07.2013 року по 31.07.2013 року, з 01.09.2013 року по 31.01.2014 року.

За результатами перевірки складено акт від 05.12.2014 року за № 230/13-20-22-00/36929649 (далі - акт перевірки), у висновках якого зафіксовано порушення позивачем:

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України чим завищено податковий кредит за вересень 2013 року - лютий 2014 року на суму 104207 грн. 70 коп., в результаті чого занижено податок на додану вартість за вересень 2013 року - лютий 2014 року на суму 104207 грн. 70 коп., в тому числі за вересень 2013 року на суму 13341,66 грн., за жовтень 2013 року на суму 45357,40 грн., за листопад 2013 року на суму 10916,67 грн., за грудень 2013 року на суму 15550 грн., за січень 2014 року на суму 12033,34 грн., за лютий 2014 року на суму 7008,63 грн.

Таких висновків податковий орган дійшов, аналізуючи господарські відносини позивача з ТзОВ «Грант Тайм», ТзОВ «Гатіора» та ТзОВ «Торенія». Так, контролюючий орган в акті перевірки зазначає про відсутність реального здійснення фінансово-господарських операцій між ТзОВ «Грант Тайм», ТзОВ «Гатіора» і ТзОВ «Торенія» та ТзОВ «Святибор» та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України, що свідчить про «вигодотранспортуючий» характер господарської діяльності контрагентів позивача, з метою формування віртуального податкового кредиту та витрат для інших суб'єктів господарської діяльності. Також, податковий орган при проведенні перевірки ТзОВ «Святибор» керувався актами інших податкових інспекцій «про неможливість проведення зустрічної звірки» щодо контрагентів позивача.

На підставі акта перевірки від 05.12.2014 року за № 230/13-20-22-00/36929649 податковий орган 05.01.2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 156311 грн. 56 коп., в тому числі, за основним платежем - 104207 грн. 70 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 52103 грн. 86 коп.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

В силу п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (п. 198.3 ст. 198 ПК України). Якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника (п. 198.4. ст. 198 ПК України). Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлено факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари/послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження), у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами. (п. 198.5 ст. 198 ПК України). Датою використання товарів/послуг вважається дата визнання витрат відповідно до розділу ІІІ цього Кодексу.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищевикладеного, судом апеляційної інстанції було встановлено, що між ТзОВ «Грант Тайм» (постачальник) і ТзОВ «Святибор» (покупець) 22.08.2013 року було укладено договір купівлі-продажу №22/08-1 (а.с.131-132, т.1) відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується на замовлення покупця постачати та передавати у власність покупцю: вугілля різної марки (далі - товар), а покупець зобов'язується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Також, між ТзОВ «Торенія» (постачальник) та ТзОВ «ТзОВ «Святибор» (покупець) 19.06.2013 року було укладено договір купівлі - продажу № 1906/1-13 (а.с.133-135, т.1) згідно з умов якого, постачальник зобов'язується за замовленням покупця постачати та передавати у власність покупцю палетну заготовку, брус, дошку та інші лісопильні матеріали (далі - товар), а покупець зобов'язується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його оплату на умовах цього договору (п.1.1 Договору).

Крім того, між ТзОВ «Гатіора» (постачальник) і ТзОВ «Святибор» (покупець) 01.10.2013 року було укладено договір купівлі - продажу за № 1001/3 (а.с.136-137, т.1) відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця належний постачальнику товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах даного договору (п.1.1 Договору).

На підтвердження виконання вищенаведених Договорів ТзОВ «Святибор» надано на розгляд суду та долучено до матеріалів справи : видаткові та податкові накладні, акти приймання - передачі товару, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, акт відбору зразків вугілля марки ГЖКОМ від 09.09.2013 року, договір № 11 про надання платних послуг по визначенню аналізів рядового вугілля від 02.09.2013 року, тощо.

Також, в підтвердження обставин залучення для транспортування придбаного за вищенаведеними договорами товару ТзОВ «Святибор» долучив до матеріалів справи договори про надання транспортних послуг, укладених з перевізниками СГ ТЗОВ «Агрофірма Кам'яне» і фізичною особою ОСОБА_1 (а.с.123-130, т.1), а також свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів, які їм належать.

Тому, беручи до уваги вищевикладені обставини справи, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ТзОВ «Святибор» на підтвердження взаємовідносин з з ТзОВ «Грант Тайм», ТзОВ «Гатіора» та ТзОВ «Торенія» було долучено до матеріалів справи копії всіх вищенаведених первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках. Слід зазначити, що первинні документи, якими ТзОВ «Святибор» доводить реальність здійснення господарських операцій з контрагентами, оформлені належним чином, такі досліджувались під час перевірки, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Вказана обставина не спростовується висновками перевірки та не заперечується представником відповідача.

Доводи ж апелянта щодо порушення податкового законодавства позивачем зокрема ґрунтуються на :

- Акті перевірки від 16.04.2014 року за № 1057/2659/22-02/38123047 складеному ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м.Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання «ТзОВ «ОСОБА_2», , щодо підтвердження господарських відносин із постачальниками та покупцями за період з 01.02.2013 року по 28.02.2014 року»;

-Акті перевірки від 20.03.2014 року за №148/26-56-22-01-03/38091733 складеному ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м.Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Гатіора» (код за ) щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.01.2013 року по 31.01.2014 року, та Акті від 21.08.2014 року за №459/26-56-22-01-03/38091733 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Гатіора» (код за ) щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 01.06.2012 року по 30.06.2014 року»;

-Акті перевірки від 31.03.2014 року за №162/26-56-22-01-03/38091691 складеному ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м.Києві «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Торенія» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.01.2014 року по 28.02.2014 року» та акті від 21.08.2014 року за № 458/26-56-22-01-03/38091691 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Торенія» (код за ) щодо господарських взаємовідносин із платниками податків за період з 30.05.2012 року по 31.12.2013 року».

В контексті доводів апелянта, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вищенаведені Акти як докази у справі судом не можуть братися до уваги, так як вони не спростовують реальність господарських операцій, оскільки ними зафіксовано неможливість проведення зустрічної перевірки (звірки), а проведений аналіз господарської діяльності ТзОВ «Святибор» та його контрагентів не узгоджується з повноваженнями податкового органу по факту неможливості проведення зустрічної перевірки. Висновки безтоварності можуть бути зроблені лише на підставі аналізу первинних документів, що не дотримано.

Слід зауважити, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки. Окрім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам, колегія суддів зауважує, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з ПДВ є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам чинного законодавства. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданої господарської операції і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента.

Слід зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом чи третіми особами вимог закону.

Така позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Тому, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам).

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання, що факт реального здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується первинними документами встановленої форми. Долучені ТзОВ «Святибор» документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові накладні також оформлені належним чином. Отже, реальність господарських операцій ТзОВ «Святибор» підтверджується долученими до справи письмовими доказами.

Тому, в даному випадку, встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Державної податкової інспекції у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області, констатовані в Акті перевірки від 05.12.2014 року за № 230/13-20-22-00/36929649, а тому податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 05.01.2015 року № НОМЕР_1, винесене на підставі зазначеного акту перевірки, підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Камянка-Бузькому районі Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 02.04.2015 р. по справі № 813/690/15 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_3

Ухвала складена в повному обсязі 16.02.2016 року.