Справа № 826/17472/14
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ К/800/21930/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (доповідача),

Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, треті особи: Всеукраїнська саморегулівна організація організація арбітражних керуючих «Асоціація антикризового менеджменту», громадська організація «Всеукраїнська самоврядна організація фахівців конкурсного процесу», про визнання протиправними абзаців 6,7 та 8 підпунктів 2 пункту 1, абзаців 1,2 та 3 підпункту 3 пункту 3, пункту 6 змін до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів),

за касаційною скаргою арбітражного керуючого ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року арбітражний керуючий ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними, такими, що не відповідають нормативно-правовим актам вищої юридичної сили та нечинними з моменту прийняття: абзаців 6, 7 та 8 підпункту 2 пункту 1; абзаців 1, 2 та 3 підпункту 3 пункту 3; пункту 6 змін до Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затверджених наказом Міністерства юстиції України №1446/5 від 1 вересня 2014 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 2 вересня 2014 року за №1052/25829.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.

Судами встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 27 березня 2013 року №1284/5 затверджено Порядок контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), зареєстрований 3 липня 2013 року за №1113/23645 (далі - Порядок).

Міністерство юстиції України наказом від 1 вересня 2014 року №1446/5, зареєстрованим 2 вересня 2014 року за №1052/25 внесло зміни до Порядку.

Вирішуючи питання законності внесених змін до Порядку в оспорюваних частинах, суди попередніх інстанцій виходили з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №228 затверджено Положення про Міністерством юстиції України (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Міністерство юстиції України є державним органом з питань банкрутства.

Наказом Міністерства юстиції України від 1 вересня 2014 року №1446/5 пункт 2.6. Порядку доповнено після абзацу восьмого двома новими абзацами такого змісту: «виявлення Мін'юстом або органом контролю у процесі реалізації повноважень державного органу з питань банкрутства ознак невиконання чи неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов'язків; невиконання арбітражним керуючим вимог рішень (ухвал, постанов) господарського суду у справах про банкрутство.»

Вказаними змінами відповідач розширив перелік підстав для проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого.

Перелік повноважень відповідача як державного органу з питань банкрутства не є вичерпними, зокрема, відповідно до абзацу 10 частини 1 Закону №2343-XII державний орган з питань банкрутства може здійснювати інші передбачені законодавством повноваження.

Відповідно до підпункту 50 пункту 4 Положення Міністерство юстиції України як державний орган з питань банкрутства здійснює контроль за діяльністю арбітражних керуючих.

Згідно з вимогами статей 102, 103 цього Закону та Положення Міністерство юстиції України, як державний орган, який здійснює державну політику з питань банкрутства, організовує систему підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), установлює вимоги для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та за результатами складеного кваліфікаційного іспиту видає офіційний документ (свідоцтво), який надає право особі здійснювати діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), про що вносить запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих України.

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що встановлення додаткових підстав для проведення позапланової перевірки діяльності арбітражних керуючих не виходить за межі вимог Закону, оскільки орган який наділений повноваженнями видавати документ дозвільного характеру на здійснення певних функцій, має право і контролювати дотримання вимог закону при здійсненні цих функцій особою, яка отримала такий дозвіл.

Крім того, оскільки Міністерство юстиції відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 1 Закону №2343-XII є учасником у справі про банкрутство, користується процесуальними правами та несе процесуальні обов'язки учасника у справі про банкрутство (підпункту 50 пункту 4 Положення), то як учасник у справі, у разі виявлення ознак невиконання чи неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов'язків, може ініціювати перевірку діяльності арбітражного керуючого.

Дана позиція фактично кореспондується з нормами статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якою передбачено, що підставами для здійснення позапланових заходів державного нагляду є виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов'язкової звітності, поданих суб'єктом господарювання; перевірка виконання суб'єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю); неподання у встановлений термін суб'єктом господарювання документів обов'язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів.

Крім того, обґрунтованими є висновки судів, що доповнення Порядку абзацом 10 пункту 2.6 не є втручанням в процес судочинства, оскільки відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, а отже, невиконання арбітражним керуючим вимог рішень (ухвал, постанов) господарського суду у справах про банкрутство може бути предметом перевірки державним органом з питань банкрутства в межах здійснення функції контролю за діяльністю арбітражних керуючих, у разі визначення такої вимоги у рішенні суду.

Також спірним наказом друге речення підпункту 4.6.2 Порядку доповнено словами та цифрами: «крім випадків, коли арбітражний керуючий, який залучається до проведення перевірки, не відповідає вимогам підпункту 4.6.5 цього пункту»; друге речення підпункту 4.6.5 після слів «саморегулівними організаціями» доповнено словами «на затвердження».

Так, після внесення вказаних змін Порядок містить наступні норми: у разі залучення таких арбітражних керуючих до проведення перевірки за ініціативи арбітражного керуючого, щодо якого здійснюється захід контролю, такий арбітражний керуючий повинен надати голові комісії відповідну вимогу, в якій зазначаються дані щодо арбітражного керуючого, який повинен бути залучений комісією до проведення перевірки. Комісія не має права відмовити в залученні до проведення перевірки арбітражного керуючого, крім випадків, коли арбітражний керуючий, який залучається до проведення перевірки, не відповідає вимогам підпункту 4.6.5 цього пункту (пункт 4.6.2 Порядку).

Згідно з пунктом 4.6.5. залучення найбільш досвідчених і висококваліфікованих арбітражних керуючих можливе з числа членів всеукраїнських саморегулівних організацій, відповідальних у таких організаціях за здійснення контролю за дотриманням членами цих організацій правил професійної діяльності арбітражних керуючих. Переліки таких осіб надаються всеукраїнськими саморегулівними організаціями на затвердження до державного органу з питань банкрутства.

Протиправність таких змін позивач обґрунтовує тим, що чинним законодавством не передбачено право державного органу з питань банкрутства визначати таких арбітражних керуючих, Законом визначено лише повноваження відповідача щодо встановлення порядку залучення зазначених арбітражних керуючих.

Колегія суддів вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що внесення таких змін до зазначених підпунктів відповідає нормативно-правовим актам вищої юридичної сили, оскільки Міністерство юстиції України, як державний орган з питань банкрутства, відповідно до вимог статті 3 Закону №2343-XII формує Єдиний реєстр арбітражних керуючих (розпорядників майном, керуючих санацією, ліквідаторів) України, у якому міститься сукупність відомостей про арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України, які отримали в установленому законодавством порядку свідоцтво на право провадження діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), та інформації про їх діяльність, яку Мін'юст отримує у процесі реалізації своїх повноважень як державного органу з питань банкрутства та від арбітражних керуючих (розпорядників манна, керуючих санацією, ліквідаторів). Отже, перевірка та затвердження поданих переліків на предмет відповідності включених до цих переліків осіб вимогам Закону №2343-XII та щодо їх досвідченості і кваліфікованості не суперечить вимогам Закону.

Крім того, у пункт 7.1 Порядку внесено зміни: абзац 1 викладено в такій редакції: «підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є:»; доповнено пункт новим абзацом такого змісту: «винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень»; пункт 7.6 доповнено новим підпунктом 7.6.1. такого змісту: «на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді попередження у разі: встановлення факту подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей; відмови арбітражного керуючого в проведенні перевірки»; пункт 7.6 доповнено новим підпунктом 7.6.2. такого змісту: «на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі: вчинення арбітражним керуючим протягом року після винесення припису або розпорядження повторного порушення, аналогічного раніше вчиненому; невиконання арбітражним керуючим розпорядження про усунення порушень законодавства з питань банкрутства в строки, визначені органом контролю; грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута); встановлення за результатами перевірки неможливості арбітражного керуючого виконувати повноваження, а саме: втрата громадянства, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо арбітражного керуючого за вчинення корисливого злочину або яким арбітражному керуючому заборонено здійснювати цей вид господарської діяльності чи займати керівні посади; винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень.»

Позивач вважає такі зміни незаконними, оскільки вчинення дисциплінарного проступку є єдиною та необхідною передумовою для накладення стягнення. В свою чергу, внесеними змінами відповідач відніс до підстав накладення дисциплінарного стягнення факт накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, тому виходить, що накладення стягнення є одночасно і наслідком, і підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. Окрім того, позивачем зауважено, що виключно до повноважень Дисциплінарної комісії віднесено розгляд на її засіданнях питань щодо дисциплінарних проступків, в той же час, Мін'юст, внісши відповідні зміни, встановив за які порушення (дисциплінарні проступки) застосовувати який вид стягнення, чим перейняв на себе функції Дисциплінарної комісії, яка єдина повноважна вирішувати питання про застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.

В силу приписів статті 105 Закону №2343-XII дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов'язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Отже, у разі притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності на нього накладається дисциплінарне стягнення. Метою притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності є його покарання за винне невиконання або неналежне виконання обов'язків арбітражного керуючого.

Так, статтею 98 Закону №2343-XII визначено права та обов'язки арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Частиною 1 вказаної правової норми арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний, зокрема: неухильно дотримуватися вимог законодавства; подавати відомості, документи та інформацію щодо діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у порядку, встановленому законодавством; створювати умови для проведення перевірки додержання арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) вимог законодавства;

Під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство (частина 3 статті 98 Закону).

Отже, подання арбітражним керуючим у документах, які подаються для отримання свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого, неправдивих відомостей, а також відмова арбітражного керуючого в проведенні перевірки можна вважати порушенням обов'язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) в контексті статті 98 Закону №2343-XII, за що, як наслідок може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що внесення вказаних змін до Порядку шляхом викладення абзацу першого у новій редакції не порушує права позивача, як арбітражного керуючого.

Статтею 109 Закону №2343-XII встановлено, що дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення, і Рішення щодо накладення дисциплінарного стягнення приймається протягом двох місяців з дня виявлення проступку, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Внесення змін до пункту 7.1. Порядку та доповнення цього пункту підпунктами 7.6.1 та 7.6.2 щодо введення такої підстави для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, здійснено у зв'язку з тим, що Закон містить основні поняття та положення щодо застосування дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих. Тому, з метою уникнення застосування за однакові за характером порушення різних видів дисциплінарних стягнень до арбітражних керуючих, були внесені вищезазначені зміни до Порядку.

Крім того, щодо доповнення пункту 7.1 новою підставою для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення, а саме, винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень, слід зауважити, що застосування попередження є фактично профілактичним засобом, після якого не відбувається ніяких обмежень діяльності арбітражного керуючого або його прав.

Крім того, в даному випадку при внесенні змін враховано те, що вчинення дисциплінарного проступку є єдиною та необхідною передумовою для накладення стягнення, адже у разі внесення Дисциплінарною комісією другого попередження включає в себе, як передумову - вчинення дисциплінарного проступку.

Тому, колегія суддів вважає правильними висновки судів, що накладення стягнення не є одночасно і наслідком, і підставою для притягнення арбітражного керуючого до дисциплінарної відповідальності. Повторне вчинення дисциплінарного проступку, за який передбачено застосування попередження, тягне за собою такий вид дисциплінарного стягнення як позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), що повністю відповідає приписам статті 109 Закону №2343-XII, оскільки при цьому враховується і ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), і тяжкість вчиненого ним проступку, а також те, чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.

Згідно з вимогами статті 107 Закону №2343-XII арбітражні керуючі несуть за свої дії та заподіяну третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну, дисциплінарну та кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, встановлених законом. Арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.

Отже, за винесення Дисциплінарною комісією двох або більше попереджень на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), що жодним чином не суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, з внесених змін не вбачається перебирання відповідачем на себе повноважень Дисциплінарно комісії, яка і надалі виконує свої функції та обов'язки, визначені чинним законодавством. Крім того, спірний Порядок не врегульовує питання накладення дисциплінарного стягнення в іншому порядку, ніж це передбачено статтею 107 Закону №2343-XII .

Суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановили обставини справи, дали їм належну юридичну оцінку, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 січня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський(

повідача)

Судді В.І.Ємельянова

О.П.Стародуб