Справа № 807/1996/14
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Справа № 876/10308/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого-судді Довга О.І.,

судді Ліщинський А.М.,

судді Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.09.2014 року по справі № 807/1996/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста ОСОБА_2» до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Віста ОСОБА_2» (позивач) звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгород ГУ Міндоходів у Закарпатській області (відповідач), яким просив визнати протиправним податкове повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_1 від 26.05.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 23284,00 грн. за основним платежем та 5821,00 грн. за штрафними (фінансовими санкціями) в частині грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 22077,00 грн. за основним платежем та 5519,25 грн. за штрафними санкціями; визнати протиправним податкове повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_2 від 26.05.2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139748,00 грн. в частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 127094,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Відповідачем проведено документальну виїзну позапланову перевірку правомірності нарахування позивачем суми залишку від'ємного значення, відображеного у податковій декларації з податку на додану вартість за січень 2014 року, про що складено акт перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26 травня 2014 року: за № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 23284,00 грн. за основним платежем та, 5821,00 за штрафними (фінансовими) санкціями; за № НОМЕР_2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139748,00 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.09.2014 року по справі № 807/1996/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Віста ОСОБА_2» до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлення-рішень задоволено. Визнано протиправним податкове повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_1 від 26.05.2014 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 23284,00 грн. за основним платежем та 5821,00 грн. за штрафними санкціями, в частині грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі 22077,00 грн. за основним платежем та 5519,25 грн. за штрафними санкціями. Визнано протиправним податкове повідомлення - рішення відповідача № НОМЕР_2 від 26.05.2014 року, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139748,00 грн., в частині зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 127094,00 грн.

З постановою суду першої інстанції не погодився відповідач. З посиланням на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права просить постанову суду скасувати, та прийняти нову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує, просить постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

На підставі акту перевірки позивача, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 26 травня 2014 року: № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 23284,00 грн. за основним платежем та, 5821,00 за штрафними (фінансовими) санкціями; № НОМЕР_2, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139748,00 грн.

Згідно із пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту витікає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 цієї ж статті визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1, п. 200.3 ст. 200 цього Кодексу сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Господарські операції для визначення податкового кредиту для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність таких операцій.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 20111 статті 201 цього Кодексу). Уразі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також: на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Згідно з пп. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу 1. п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з ПДВ наступають за наявності у платника належним чином виписаної податкової накладної наявної на момент проведення перевірки в оригіналі, а також у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг що понизані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

До складу податкового кредиту позивач відніс суми ПДВ сплачені в ціні маркетингових послуг та послуг з перепродажної підготовки товарів в сумі 132862,02 грн. за договорами про надання послуг укладеними із контрагентами-постачальниками відповідних послуг ТОВ «Таврія В», ТОВ ВКФ «ЛІА» ЛТД, ПП «Арсенал», ПП «Таврія» Плюс», ТОВ «Фоззі Фруд», ПП «Таврія І», ТОВ «ТБ Аматор», ТОВ «Край 2», ТОВ «Новудс Україна», ТОВ «Фудмаркет», ТОВ «Фудмережа», ТОВ «Золотий екватор», ТОВ «Донукрторг», ТОВ «Феско Дистриб'юшн».

Позивач здійснив реалізацію товару - окуляр в асортименті, за договорами поставок укладених між позивачем та контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи з метою ефективного просування товару (окуляр) до кінцевого споживача, наслідком чого є збільшення обсягів продажу товару і, відповідно, збільшення оподатковуваного доходу ТОВ «Віста ОСОБА_2», між позивачем (в якості замовника) та контрагентами (в якості виконавців) було укладено ряд договорів про надання послуг (а.с.168-179).

За умовами укладених договорів виконавці зобов'язуються надати позивачу (замовнику) послуги зі здійснення мерчендайзингу, маркетингу та передпродажної підготовки товарів для стимулювання збуту товарів позивача, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці послуги. Реальність господарських операцій по виконанню спірних договорів про надання послуг підтверджується наданими до перевірки контролюючому органу актами виконаних робіт (наданих послуг), звітами про надані послуги за розрахунковий період та податковими накладними. Вартість послуг, оплачена позивачем у повному обсязі шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що підтверджується відповідними платіжними документами, які долучені до матеріалів справи.

Надані контрагентами послуги спрямовані на забезпечення ефективного збуту товарів позивача у торгівельних мережах названих контрагентів шляхом популяризації продукції позивача серед кінцевих споживачів та стимулювання споживчого попиту, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача.

Умови укладених позивачем договорів поставки передбачають право покупців на повернення товару, зокрема у випадку, якщо товар не користується попитом у споживачів і не реалізується у визначений договорами термін. За таких обставин, відповідні послуги з мерчендайзингу, маркетингу та передпродажної підготовки товарів для стимулювання збуту товарів забезпечують можливість кращої реалізації товарів, зменшують питому вагу товарів, які можуть бути повернуті через відсутність попиту споживачів, а тому мають для позивача економічне значення, пов'язані в кінцевому підсумку з отриманням доходів та із господарською діяльністю позивача.

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання-передачі наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Посилання відповідача на недостатність відомостей про обсяг спірних операцій з поставки спірних послуг є недоведеним, оскільки останні не мають кількісного вимірювання. Крім того, право на податковий кредит підтверджене у встановленому порядку належним чином оформленими податковими накладними, при цьому виключно відсутність або неналежне оформлення саме цих документів відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України може бути підставою для зменшення сум податкового кредиту. Чинне податкове законодавство України не пов'язує можливість формування податкового кредиту з ПДВ та обліку витрат з метою оподаткування прибутку з наявністю або відсутністю права власності на товари, щодо яких здійснюються відповідні дії, що тягнуть такі витрати та у вартості яких платником сплачуються відповідні суми ПДВ.

Аналогічну правову позицію займає Вищий адміністративний суд України викладену в Ухвалі від 01.04.2014 р. по справі № К/800/4010/14 та в ухвалі від 15.01.2014 р. по справі № К/999 i/88554/l 1.

З врахуванням викладеного, послуги мерчандайзингу, маркетингу та послуги з передпродажної підготовки товару безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, оскільки направлені на збільшення попиту на окуляри, торгівля якими є основною діяльністю позивача, і, відповідно, на збільшення оподатковуваного доходу позивача. Вищезазначене свідчить про протиправність висновків відповідача щодо зменшення податкового кредитку позивача з ПДВ на суму 132862,02 грн.

Окрім зазначеного матеріалами справи доведено, що відповідачем, під час проведення перевірки, не було враховано той факт, що основним видом діяльності позивача у періоді, що перевірявся була - оптова торгівля окулярами. В процесі здійснення своєї господарської діяльності позивач використовує з метою демонстрації оптовим покупцям зразки оправ для окуляр, які можуть буди поставлені у випадку укладення відповідних правочинів. Саме для збереження зразків оправ для окуляр позивач використовує протикрадіжкові датчики та тросики для жорстких датчиків (призначених для надійного закріплення захисних протикрадіжкових датчиків на товарі).

Таким чином, придбані позивачем протикрадіжкові датчики та тросики для жорстких датчиків використовуються позивачем у власній господарській діяльності, тому враховуючи приписи п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 ПК України платник мав право на формування за результатами таких операцій податковий кредит з ПДВ на суму 2 596,06 грн.

Актом перевірки від 08.05.2014 року встановлено, що позивач включив до складу податкового кредиту суми ПДВ на загальну суму 7247,94 грн. по податкових накладних, оригінали яких нібито відсутні у товариства.

Однак, суд першої інстанції правомірно не погодився з вказаними твердження відповідача, оскільки вони не відповідають дійсності. У позивача на момент проведення перевірки контролюючим органом були наявні оригінали податкових накладних та інших передбачених п. 201.11. ст. 201 ПК України первинних документів на суму 2506,19 грн., про відсутність яких помилково стверджується у акті перевірки (підтверджується копіями податкових накладних, транспортних квитків та розрахунку коригування).

Оригінали зазначених податкових накладних транспортних квитків та розрахунку коригування на загальну суму ПДВ 2506,19 грн., що визначені у акті перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р. як відсутні, були надані податковому органу у відповідності до вимог п. 44.6., п. 44.7. ст. 44 ПК України у якості додатку разом із запереченнями на акт перевірки від 19.05.2014 р. (підтверджується копією заперечень із відміткою відповідача про їх отримання).

Приписами абз. 2 п. 44.6 ст. 44 ПК України визначено, що якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Оскільки, на момент винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, податковому органу були надані вищезазначені податкові накладні, транспортні квитки та розрахунок коригувань на загальну суму ПДВ 2506,19 грн., то відповідні первинні документи повинні були бути враховані відповідачем під час розгляду ним питання про прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п. 56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між: собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Позивачем у відповідності до п. 86.7 ст. 86 ПК України та з дотриманням п'ятиденного строку (без врахування 2-ох вихідних днів) було подано відповідачу свої письмові заперечення від 19.05.2014 р. (вх. № 4420/10 від 19.05.2014 р.) на акт перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р. з оригіналами податкових накладних та транспортних квитків (доданими в якості додатків).

Згідно п. 86.7. ст. 86. ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки). При цьому Податковий кодекс України не встановлює порядку обчислення початку перебігу такого строку.

Водночас згідно п. 3.2 ст. 3 ПК України визначено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Ст. 3 Європейської конвенції про обчислення строків (ETS N 76) від 16 травня 1972 року встановлено, що строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quern.

За змістом статті 2 цієї Конвенції термін «dies a quo"» означає день, з якого починається відлік строку, а термін «dies ad quern» означає день, у який цей строк спливає.

Із змісту наведених норм права вбачається, що платник має право подати свої заперечення протягом п'яти робочих днів з дня отримання такого акту перевірки, при цьому день отримання акту перевірки при обчисленні строку не враховуються, оскільки згідно ст.ст. 2, 3 Конвенції початок перебігу такого строку починається опівночі dies a quo, тобто з наступного дня за днем в якому настає подія - отримання платником податку акту перевірки.

При проведенні перерахунку сум ПДВ, що підлягають сплаті (ряд. 25 декларації), та сум залишків від'ємного значення з ПДВ (ряд. 24 декларації) відповідачем допущено арифметично-методологічні помилки в результаті яких контролюючим органом взагалі безпідставно зменшено позивачу залишок від'ємного значення з ПДВ на суму 32698,00 грн.

Зведені показники стосовно визначення спірних сум ПДВ за даними перевірки та їх відхилення від даних платника відображено у таблиці на стор. 8-9 акту перевірки № 1264/07-01-15-01/37636997 від 08.05.2014 р.

Помилка на суму - 30469,00 грн., допущена відповідачем у звітному періоді за грудень 2012 року.

Так за даними платника ряд. 19 декларації (від'ємне значення звітного періоду) складає 245930,00 грн. У свою чергу за результатами перевірки (див. висновки п. 4.1. акту перевірки) саме за грудень 2012 року відповідачем завищення чи заниження позивачем податкових зобов'язань чи податкового кредиту не встановлено. Відповідно ряд. 19 декларації за даними перевірки коригуватися не повинен.

Однак за даними перевірки ряд. 19 декларації (від'ємне значення звітного періоду) складає тільки 215461,00 грн., що є на 30469,00 грн. менше ніж вірно задекларований позивачем показник у звітному періоді грудень 2012 року.

Судом було встановлено, що помилка на загальну суму 2229,00 грн., допущена відповідачем у показниках: від'ємне значення звітного періоду (ряд.19 декларації) квітень 2013 p., серпень 2013 р. та листопад 2013 p.; позитивне значення звітного періоду (ряд. 18 декларації) травень-липень 2013 p., вересень - жовтень 2013 р. та грудень 2013 р.

Таким чином, в результаті допущення посадовими особами відповідача, які проводили перевірку, арифметично-методологічних помилок позивачу безпідставно зменшено залишок від'ємного значення з ПДВ па суму 32698,00 грн.

Суд вважає, що в цій частині акт перевірки не відповідає вимогам п. 6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства (затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 984) згідно якої факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджуються наявність зазначених фактів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 160, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч.1 ст. 205, ст.ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.09.2014 року по справі № 807/1996/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 12.02.2016р.