Справа № 816/62/16
Суддя: Т.С. Канигіна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/62/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Канигіної Т.С., за участю: секретаря судового засідання - Петрукович Ю.О., представника позивача - Тімакіної Л.В., представника відповідача - Деміхіної О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод "
до відповідача Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" (далі - позивач, ТОВ "Глобинський переробний завод") звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.08.2015 № /116.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що не погоджується із висновками акта перевірки про безтоварність господарських операцій позивача із ТОВ ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам законодавства України. Позивач зазначав, що для забезпечення основного виду діяльності товариства здійснювалась закупівля сої у ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", яка в подальшому перероблялася у шрот соєвий та олію; продукти переробки сої реалізовано з метою отримання прибутку, а придбані у ТОВ ВКФ "Союз СВ" запасні частини використано для ремонту тепловозу та мотовозу, що підтверджується відповідними первинними документами. За доводами позивача, оскільки перевіркою не встановлені обставини, з якими Податковий кодекс України пов'язує позбавлення платника податків права на податковий кредит, зменшення суми податкового кредиту та визначення позивачу податкових зобов'язань з податку на додану вартість суперечать вимогам податкового законодавства України, а податкове повідомлення-рішення, видане на підставі помилкових висновків акта перевірки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні. У письмових запереченнях відпоідач посилався на те, що в результаті виявлених під час перевірки фактів безтоварності господарських операцій між ТОВ "Глобинський переробний завод" та ТОВ ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд" контролюючим органом обґрунтовано зроблено висновок про безпідставність віднесення сум ПДВ по вказаних операціях до складу податкового кредиту. За твердженням відповідача, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним та таким, що прийняте в межах чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Глобинський переробний завод" (ідентифікаційний код 30547403) зареєстроване як юридична особа 20.07.1999, перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ, є платником податку на додану вартість з 12.08.1999.

У період з 07.07.2015 по 27.07.2015 Кременчуцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Глобинський переробний завод" з питань взаємовідносин з ТОВ ВКФ "Союз СВ" за жовтень 2014 року, ПП "Компанія "Центр-ЮГ" за листопад 2014 року, ТЗОВ "Мелібор" за грудень 2014 року, ТОВ "Рай-Т" за січень 2015 року, ПСП "Огульчанське" за вересень-листопад 2014 року, ПП "Поллукстрейд" за липень, вересень 2014 року та правомірність відображення їх в податковій звітності.

Підстави та порядок проведення перевірки позивачем на оспорюються.

За наслідками проведеної перевірки відповідачем складено акт від 30.07.2015 №897/16-03-22-02-12/30547403, у якому зафіксовані порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, всього на суму 2395395,60 грн, у тому числі за: липень 2014 року на суму 543296,56 грн, вересень 2014 року - 974234,78 грн, жовтень 2014 року - 591493,52 грн, листопад 2014 року - 34502,82 грн, січень 2015 року - 251867,92 грн /том 1 а.с. 33-69/.

На підставі акта перевірки відповідачем 21.08.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № /116, яким збільшено суму грошового зобов'язання позивача за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100" у загальній сумі 3593093,40 грн, у тому числі 2395395,60 грн - основний платіж, 1197697,80 грн - штрафні (фінансові) санкції /том 1 а.с. 73/.

Позивач не погодився із указаним податковим повідомленням-рішенням та оскаржив його до суду.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як вище зазначено, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, 28.10.2014 між позивачем та ТОВ ВКФ "Союз-СВ" укладено договір поставки № 281001, за умовами якого постачальник (ТОВ ВКФ "Союз-СВ") приймає на себе зобов'язання по поставці та передачі покупцю (ТОВ "Глобинський переробний завод") продукції на загальну суму 31944 грн, у т.ч. ПДВ - 5324 грн, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його /том 1 а.с. 149-150/.

Пунктом 4 специфікації (додаток № 1 до договору поставки від 28.10.2014 № 281001) узгоджено умови поставки, а саме: постачальник забезпечує доставку продукції транспортною компанією ТОВ "Нова Пошта" до складу за адресою: м. Глобине, склад № 1) /том 1 а с. 151/.

Фактичне виконання умов договору підтверджується податковою накладною від 31.10.2014 № 82 на загальну суму 31944 грн, в т.ч. ПДВ - 5324 грн /том 1 а.с. 107/, видатковими накладними від 06.11.2014 № СВ-0000193, від 21.11.2014 № СВ-0000211, від 25.11.2014 № СВ-0000219, експрес-накладними ТОВ "Нова Пошта", платіжним дорученням від 31.10.2014 № СВ-6350 /том 1 а.с. 152-158 /.

Згідно з вказаними документами позивачем придбано у ТОВ ВКФ "Союз-СВ" чохли утеплювальні (комплект), блок контролю пильності БКБ-1УЗ.579.00.54, кран 383, кран 372, лампи РНО-4,8/ В15d, патрони В15d/18, вентелі ВВ-32 75В, блок-магніт ЕТ-54, мотогодинник 228ЧП, лампи Ж110-8, В15d, індикатор тиску ІД-1-15, термодатчик ПП-2, електрощітки Г3 8х10х25 К4-2, електрощітки ЕГ 14 12,5х44х40.

Із матеріалів справи та пояснень представника позивача судом встановлено, що вказані товари придбані позивачем для ремонту тепловозу та мотовозу, що підтверджується накладною на переміщення від 25.11.2014 №2112, актом списання від 29.11.2014 №1803, карткою обліку малоцінних та швидкозношуваних предметів, накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 27.11.2014 № 1343 /том 7 а.с. 67-70/, договором оренди тепловозу від 04.04.2014 № 9/0414/58 та договором поставки мотовозу ввід 14.07.2014 №26/07/2014 /том 1 а.с. 159-166/.

Транспортування придбаного у ТОВ ВКФ "Союз-СВ" товару від пункту видачі перевізника (м. Глобине, склад ТОВ "Нова Пошта" № 1) до ТОВ "Глобинський переробний завод" здійснювалось легковим автомобілем Деу Сенс д.н.з НОМЕР_3, що підтверджується подорожними листами службового легкового автомобіля від 06.11.2014 № 6/11, від 21.11.2014 № 21/11, від 25.11.2014 № 25/11, договором суборенди майна від 05.12.2012 № 12/12-2012, актом передачі-приймання від 05.12.2012 /том 6 а.с. 140-151/.

16.10.2014 між позивачем та ПП "Компанія "Центр-Юг" укладено договір поставки № 38/10/2014-С, за умовами якого ПП "Компанія "Центр-Юг" (постачальник) зобов'язувався поставити у власність ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець), який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 169-173/.

За наслідками здійснення господарської операції з поставки сої ПП "Компанія "Центр-Юг" виписано позивачу видаткову накладну від 01.11.2014 №6 /том 1 а.с. 174/ та податкову накладну від 01.11.2014 №2/2 /том 1 а.с. 108/, з яких вбачається отримання позивачем від вказаного контрагента товару (сої) кількістю 20,04 т на загальну суму 97394,16 грн, у тому числі ПДВ - 16232,36 грн.

Отриманий товар оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується належним чином завіреною копією платіжного доручення від 05.11.2014 № С8-6492 з відміткою банківської установи /том 1 а.с. 181/.

Згідно із додатком № 1 до договору поставки від 16.10.2014 № 38/10/2014-С, який є невід'ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010 (пункт 2 додатку) /том 1 а.с. 172-173/.

Перевезення придбаної сої підтверджується товарно-транспортною накладною від 01.11.2014 №5, реєстром ТТН № ГП300001525 від 01.11.2014 на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 1 а.с. 178, 180/.

Факт заїзду автомобілів з товаром на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджується витягом з журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 1 а.с. 179/.

Також у період, що перевірявся, між позивачем (покупець) та ТОВ "Рай-Т" (постачальник) укладено договір поставки № 34/01/2015-С від 23.01.2015, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити у власність покупця, який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 189-191/.

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки позивачем надано суду видаткові накладні від 27.01.2015 №РН-0000011, від 29.01.2015 №РН-0000015, від 30.01.2015 №РН-0000018, від 31.01.2015 №РН-0000021 /том 1 а.с. 207-210/ та податкові накладні від 31.01.2015 №21, від 30.01.2015 №18, від 29.01.2015 №15, від 27.01.2015 №11 на загальну суму ПДВ - 251867,92 грн /том 1 а.с. 109-114/.

Оплата придбаного товару здійснювалась позивачем у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "Рай-Т", що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень /том том 1 а.с. 226-229/.

Згідно із додатками №№ 1 - 6 до договору поставки від 23.01.2015, які є невід'ємною частиною договору, сторони домовилися щодо поставки товару постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010 (пункт 2 додатків).

На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 1 а.с. 215-225/.

Факт заїзду автомобілів з товаром на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" підтверджується витягом з журналу реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 1 а.с. 220/.

20.08.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПСП "Огульчанське" (постачальник) укладено договір поставки № 26/08/2014-С від 20.08.2014, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити у власність покупця, який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 1 а.с. 231-233/.

Поставка товару (сої) згідно з умовами договору оформлена видатковими накладними /том 2 а.с. 1-21/, податковими накладними /том 1 а.с. 115-131/.

Розрахунки за отриманий товар позивачем підтверджуються відповідними платіжними дорученнями /том 2 а.с. 111-131/.

За умовами пункту 2 додатків №№ 1 - 7 до договору поставки від 20.08.2014, які є невід'ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється Постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010.

На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 2 а.с. 27-110/.

Прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ПСП "Огульчанське" зафіксовано у журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 2 а.с. 69-71/.

07.07.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПП "Поллукстрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 14/7/2014-С, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити у власність покупець, який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 2 а.с. 133-135/.

15.08.2014 між ТОВ "Глобинський переробний завод" (покупець) та ПП "Поллукстрейд" (постачальник) укладено договір поставки № 17/08/2014-С, за умовами якого постачальник зобов'язувався поставити у власність покупець, який у свою чергу зобов'язувався прийняти та оплатити, товар: сою врожаю 2014 року насипом /том 7 а.с. 152-154/.

Поставка товару (сої) згідно з умовами договору оформлена видатковими накладними /том 2 а.с. 137-154/, податковими накладними /том 1 а.с. 132-146/.

Розрахунки за отриманий товар позивачем підтверджуються відповідними платіжними дорученнями та випискою по рахунку /том 2 а.с. 252-268/.

За умовами пункту 2 додатків № 1 - № 7 до договорів поставки, які є невід'ємною частиною договору, сторони домовилися, що поставка товару здійснюється постачальником на умовах DAP (поставка до місця призначення ТОВ "Глобинський переробний завод", що знаходиться за адресою: м. Глобине, вул. Карла Маркса, 203) Інкотермс 2010.

На підтвердження факту перевезення придбаних товарно-матеріальних цінностей позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних, а також реєстрів ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку /том 2 а.с. 159-251/.

Прибуття на територію ТОВ "Глобинський переробний завод" автомобілів із соєю від ПП "Поллукстрейд" зафіксовано у журналі реєстрації зважування вантажів на автомобільних вагах /том 2 а.с. 208-211/.

Вищевказані документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є документами первинного обліку.

До того ж, будь-яких недоліків щодо оформлення перелічених первинних документів судом не встановлено.

Дослідивши копії податкових накладних, суд встановив, що їх оформлено відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.

Необхідною умовою для включення до податкового кредиту сум ПДВ є також наявність ділової мети у діях платника податку, а саме: продажу придбаного товару не нижче ціни придбання, придбання послуг, використання яких має позитивний вплив на результати господарської діяльності платника податку, тобто здійснення господарської діяльності, яка направлена на реальне отримання платником податків економічної вигоди від здійснених ним господарських операцій.

Судом встановлено, що позивач є виробничим підприємством, що займається переробкою сої, а продукція комплексу з переробки сої сертифікована УкрСЕПРО, що підтверджується сертифікатами відповідності на шрот соєвий та олію соєву від 31.01.2014 /том 3 а.с. 15-16/.

Основними видами діяльності позивача за КВЕД-2010 є, зокрема: 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.91 Виробництво готових кормів для тварин, що утримуються на фермах; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Позивач є власником комплексу по переробці сої, право власності на який підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.06.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22756207 /том 3 а.с. 161-163/.

Згідно з Витягом до складу комплексу з переробки сої, зокрема входять: вагова, виробнича лабораторія, авторозгрузка, зерноприймальний і зернонакопичувальний пункт, зерносховище, підготовчий і екстракційний цехи, будівля очисних споруд тощо.

Наведені у Витязі складові комплексу з переробки сої введені в дію, атестовані та безпосередньо пов'язані з вказаними видами діяльності позивача і використовуються ним для виробництва продукції, сировиною для якої є соя.

Із пояснень представника позивача в судовому засіданні та матеріалів справи судом встановлено, що соя придбавалася позивачем у вищевказаних контрагентів з метою використання у своїй господарській діяльності, а саме: виготовлення соєвої олії з отриманням побічного продукту - шроту соєвого, які в подальшому реалізовувались іншим суб'єктам господарської діяльності, що підтверджується наявними у справі копіями договорів, видаткових накладних щодо поставки товарів, довіреностями на одержання товарно-матеріальних цінностей, оборотно-сальдовими відомостями /том 3 а.с. 174-248, том 4 а.с. 1-252, том 5 а.с. 1-113/.

Крім того, судом встановлено, що позивач має власну виробничу лабораторію, атестовану на проведення вимірювань, у тому числі насіння сої, призначеного для використання на продовольчі, кормові та технічні цілі, що підтверджується рішенням Кременчуцької філії Державного підприємства "Полтавський регіональний науково-технічний центр стандартизації, метрології та сертифікації" від 24.03.2014 № 05-6-19/532 про атестацію лабораторії, свідоцтвом про атестацію виробничої лабораторії від 30.12.2013 № 0502 КФ, виданого 30.12.2013 та чинного до 29.12.2016 /том 3 а.с. 1-2/, паспортом виробничої лабораторії /том 7 а.с. 1-60/.

ТОВ "Глобинський переробний завод" 24.12.2013 затверджено Положення про виробничу лабораторію /том 3 а.с. 3-14/.

Зазначеною виробничою лабораторією здійснено аналіз якості сої, придбаної у ПП "Компанія "Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд", що підтверджується, зокрема реєстрами ТТН на прийняте зерно з визначенням якості по середньодобовому зразку, картками аналізу зерна /том 5 а.с. 234-249, том 6 а.с. 1-96/.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача з ТОВ "ВКФ "Союз СВ", ПП "Компанія "Центр-ЮГ", ТОВ "Рай-Т", ПСП "Огульчанське", ПП "Поллукстрейд" мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Щодо посилання Кременчуцької ОДПІ на недоліки у товарно-транспортних накладних суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з пунктом 8.26 Правил вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж.

Підпунктом 11.1 пункту 11 Правил № 363 визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів.

Згідно із пунктом 11.4 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Аналіз наведених положень свідчить, що оформлення товарно-транспортних накладних у відповідній кількості примірників здійснюється саме замовником (вантажовідправником).

Беручи до уваги те, що замовниками перевезення та вантажовідправниками товару виступали контрагенти позивача, якими і виписувалися товарно-транспортні накладні, ТОВ "Глобинський переробний завод" не може нести відповідальність за недоліки заповнення таких товарно-транспортних накладних.

При цьому, суд зазначає, що товарно-транспортні накладні не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких проводиться оприбуткування поставленого товару, та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей.

З огляду на викладене, окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається фактичний рух активів або зміни у зобов'язаннях платника податків.

Крім того, всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки податкового органу у спірних правовідносинах базуються не на аналізі змісту договірних відносин між позивачем та його контрагентами, а на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування (збільшення) суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість, а саме: побудовані на даних системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС "Податковий кредит".

Відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій безпосередньо позивача з його контрагентами. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об'єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентами позивача не може мати наслідків для ТОВ "Глобинський переробний завод", оскільки законодавством не передбачений обов'язок суб'єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання його контрагентів.

Позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів - юридичних осіб, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності.

Також наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Суд критично оцінює посилання відповідача на наявність кримінального провадження стосовно посадових осіб ТОВ "Глобинський переробний завод", оскільки під час розгляду справи відповідачем не надано вироку суду стосовно посадових осіб позивача або контрагентів позивача за спірними операціями, яким би встановлювались обставини протиправної діяльності цих осіб та підприємств з метою отримання необґрунтованої податкової вигоди за спірними операціями.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду стосовно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке було прийнято в порядку статті 55-1 Господарського кодексу України ("Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання").

З огляду на викладене суд також зазначає, що під час розгляду справи контролюючим органом не надано рішення суду, прийнятого в порядку статті 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Під час розгляду справи відповідачем також не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентами недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами частини 3 статті 228 ЦК України.

У контексті наведеного слід додати, що під час розгляду справи Кременчуцькою ОДПІ не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку статті 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав невідповідності спірних операцій вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи також не встановлено обставин, які б відповідно до конкретних норм ЦК України свідчили про нікчемність правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами.

В акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Суд погоджується з твердженнями представника відповідача про наявність недоліків в оформленні деяких товарно-транспортних накладних та видаткових накладних, проте, такі помилки не є підставою для висновків про невиконання господарської операції, якщо загальний обсяг доказів у їх сукупності свідчить про протилежне.

Посилання представника відповідача на неподання деякими контрагентами позивача податкової звітності, як на доказ завищення позивачем податкового кредиту, суд не приймає до уваги як належний доказ, оскільки встановлення фактів ухилення контрагентами від виконання податкового обов'язку не може впливати на результати діяльності позивача та бути підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки статтею 61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

Отже, платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Ця позиція відповідає практиці Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС "АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем на підставі належним чином оформлених податкових накладних та інших первинних бухгалтерських документів правомірно включено суму податку на додану вартість до податкового кредиту, визначену актом перевірки, за спірний період.

У ході судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарських операцій з придбання товарів, з метою їх подальшого використання у господарській діяльності, встановлено факт понесення позивачем витрат та сплати у ціні придбаних товарів податку на додану вартість, а також використання таких товарів у подальшій господарській діяльності позивача.

Суд, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знайшов у діях платника податків (позивача) порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і дійшов висновку, що твердження контролюючого органу про наявність таких порушень ґрунтуються на його припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача суперечать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Отже, відповідачем неправомірно застосовані норми Податкового кодексу України, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 21.08.2015 № /116 прийняте Кременчуцькою ОДПІ необґрунтовано та не на підставі закону, у зв'язку з чим є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене, відповідач як суб'єкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірності свого рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 7-11, 17, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області від 21.08.2015 № /116.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобинський переробний завод" (ідентифікаційний код 30547403) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 53896,42 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 лютого 2016 року.

Суддя Т.С. Канигіна