Справа № 369/13369/14-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/24245/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про зобов'язання надання житла, як інваліду 2-ї групи (поліпшення житлових умов), за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача в частині ненадання, незабезпечення його житлом відповідно до пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов'язати відповідача позачергово забезпечити його житловим приміщенням відповідно до пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Вважає, що відмова відповідача забезпечити позивача житлом є незаконною та суперечить чинному законодавству, оскільки згідно зі статтею 46 Житлового кодексу Української РСР позивач має право на отримання житла позачергово.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо незабезпечення ОСОБА_4 та членів його сім'ї житлом, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов'язано Вишневу міську раду Києво-Святошинського району Київської області забезпечити ОСОБА_4 та членів його сім'ї житлом, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та задовольнити його позовні вимоги, а у випадку неможливості прийняття позитивного рішення направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 згідно посвідчення серії НОМЕР_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 №0401443 причиною інвалідності позивача є поранення, контузія, захворювання, які пов'язані з виконанням обов'язків військової служби під час участі у бойових діях у складі миротворчих сил ООН.

Згідно довідки Виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області від 23 лютого 2015 року №154 ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (гуртожиток), перебуває на квартирному обліку на підставі рішення міськвиконкому № 120 від 24 липня 1990 року зі складом сім'ї 1 особа на пільгових підставах, в загальній черзі під № 514, в першочерговій - під №85.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на позачергове забезпечення житлом як особа, яка потребує поліпшення житлових умов, відповідно до пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та статті 46 Житлового кодексу Української РСР.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Вишнева міська рада не є органом, який уповноважений вирішувати питання щодо використання і забезпечення схоронності житлового фонду, зокрема надання пільг на позачергове забезпечення житлом особам, які потребують поліпшення житлових умов, що виключає можливість її участі у даній справі як відповідача.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

У відповідності до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом прав, що виникли з житлових правовідносин, цей спір не є публічно-правовим і для нього встановлений інший порядок судового вирішення, а тому зазначена справа не підлягає розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Спір у справі, що розглядається, стосується права на отримання житлової площі, тобто цивільного права, а отже, суди помилково розглянули даний спір в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 березня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про зобов'язання надання житла, як інваліду 2-ї групи (поліпшення житлових умов), закрити.

Роз'яснити позивачу право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало