Справа № 761/34280/15-а
Суддя: Маліновська В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/761/57/2016
П О С Т А Н О В А
Іменем України
01 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маліновської В.М.

при секретарі: Лазоришинець К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Київського міського військового комісаріату про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
18.11.2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (Позивач) до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (Відповідач1), Київського міського військового комісаріату, в якій він просить: - зобов`язати Київський міський військовий комісаріат підготувати подання до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення ОСОБА_1 пенсії; -зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.02.2014р. та виплатити одноразово нараховані за період з 03.02.2014 року по цей час суми пенсії, не отримані вчасно з вини Пенсійного фонду України. При цьому позовна заява була здана до суду безпосередньо через канцелярію 18.11.2015р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно наказу Міністра оборони України від 06.04.2004 року він був звільнений з військової служби у запас за п. 63, підпункту «г» (у зв`язку з проведенням організаційних заходів) та наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.06.2004 року № 107 з 03.06.2004 року був виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення ( згідно запису в послужному списку «в зв`язку з реформуванням Збройних Сил України» підстава: Розпорядження Міністра оборони України від 22.07.2004 року). На день виключення зі списків особового складу частини він мав вислугу 15 років 10 місяців 2 дні.

Пунктом 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» (у редакції, що діяла на час звільнення позивача) військовослужбовцям, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45 річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Перед тим, як позивачу повинно було виповнитись 45 років, 13.06.2013 року він звернувся до Пенсійного фонду України з проханням дати обґрунтовані пояснення чи має він право на пенсію. На дане звернення він отримав відповідь про те, що право на пенсію за вислугу років в нього відсутнє.

Позивач також зазначив, що заявою від 27.08.2015 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив оформити документи для призначення пенсії за вислугою років та передачі їх до Головного управління Пенсійного фонду України.

27.10.2015 року Київський міський військовий комісаріат звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із запитом з приводу роз`яснення щодо можливості оформлення документів для призначення йому пенсії за вислугу років та передачі їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві. На даний запит Головне управління Пенсійного фонду України листом від 02.11.2015 року повідомило, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач не має право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними у майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», чинного на момент його звільнення, то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача так і для відповідача.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з вищевикладених підстав, просив їх задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, направили до суду заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому суд вважає за можливе розглядати справу без їх участі.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Збройних Силах України на офіцерських посадах.

Наказом Міністра оборони України №207 від 06.04.2004 року, відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, майора ОСОБА_1 , офіцера відділення виховної роботи 307 дисциплінарної військової частини Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, було звільнено з військової служби у запас за пунктом 63, підпунктом «г» ( у зв`язку з проведенням організаційних заходів).

На день виключення зі списків особового складу частини майор ОСОБА_1 мав вислугу 15 років 10 місяців 2 дні.

03.02.2014 позивачу виповнилось 45 років.

Згідно п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» ( у редакції, що діяла на час звільнення позивача) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 цього ж Закону дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності з 29.04.2006 року, внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, статтю 12 вказаного Закону викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом «в», а саме: пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року внесено зміни до п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», відповідно до яких для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

13.06.2013 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України з проханням дати обґрунтовані пояснення чи має він право на пенсію згідно Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», маючи вислугу майже 16 років.

На дане звернення позивач отримав відповідь про те, що право на пенсію за вислугу років у нього відсутнє.

27.08.2015 року позивач звернувся з відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив оформити документи для призначення пенсії за вислугою років та передачі їх до Головного управління Пенсійного фонду України.

27.10.2015 року Київський міський військовий комісаріат звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із запитом з приводу роз`яснення щодо можливості оформлення документів для призначення йому пенсії за вислугу років та передачі їх до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. На даний запит Головне управління Пенсійного фонду України листом від 02.11.2015 року повідомило, що відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей». Тому призначення пенсії військовослужбовцю, вислуга якого складає 15 років суперечить ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту на обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Крім того, у рішенні № 5рп/2002 від 20.03.2002 року Конституційний Суд України зазначив, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист їхніх сімей.

Виходячи із положень п.11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей» та вищезазначених рішень Конституційного Суду України, розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначеннями пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено п. 11 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», чинного на момент звільнення позивача, а отже, зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача так і для відповідачів.

Така позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.02.2012 року у справі № 21-322а11 та від 01.07.2014 року у справі № 21-244а14.

Оскільки станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилось 45 років, він має 15 років 10 місяців 2 дні вислуги років, останній має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне зобов`язати Київський міський військовий комісаріат підготувати подання до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення ОСОБА_1 пенсії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.02.2014 року відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Що стосується вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити ОСОБА_1 одноразово нараховані за період з 03.02.2014 року по цей час суми пенсії, не отримані вчасно з вини Пенсійного фонду України, то в цій частині суд враховує положення ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», якою визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, позовні вимоги, заявлені Позивачем в частині виплати одноразовим платежем суми пенсії за минулий період починаючи з 03.02.2014р. (досягнення Позивачем 45річнго віку), підлягають задоволенню шляхом зобов`язання вказаного Відповідача1 виплатити ОСОБА_1 одноразово суми пенсії за вислугу років, нараховані починаючи з 03.02.2014р. по 01.02.2016р. (день винесення рішення), не отримані вчасно з вини Пенсійного фонду України.

Керуючись ст.ст. 2, 8, 10, 11, 13, 17-19, 69-71, 86, 94, 99, 104, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС України; ст. ст. 17, 22 Конституції України; ст.ст. 1, 3 Закону України «Про державні гарантії захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їхніх сімей», ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд

П О С Т А Н О В И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Київського міського військового комісаріату про зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат підготувати подання до Головного управління Пенсійного фонду України про призначення ОСОБА_1 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.02.2014 року відповідно до п. «в» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити ОСОБА_1 одноразово суми пенсії за вислугу років, нараховані починаючи з 03.02.2014р. по 01.02.2016р. (день винесення рішення), не отримані вчасно з вини Пенсійного фонду України.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 974,40 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя