Справа № П/811/2234/15
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2015-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року Справа № П/811/2234/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравчук О.В. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області

до відповідача Відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації

про зобов'язання вчинити певні дії.

До Кіровоградського окружного адміністративного суду звернулась Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області (далі позивач) з адміністративним позовом до Відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації (далі відповідач) про зобов'язання відповідача виконати лист-вимогу від 26 березня 2015 року №05-14/494 в частині перерахування коштів спеціального фонду на рахунок загального фонду в загальній сумі 105778,30 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ревізією фінансово-господарської діяльності відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації за період з 01 січня 2013 року по 01 січня 2015 року виявлено ряд порушень чинного законодавства. З метою усунення виявлених порушень, ДФІ у Кіровоградській області 26 березня 2015 року сформовано та вручено відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації лист-вимогу №05-14/494, у якому, зокрема, вказано на необхідності перерахувати кошти спеціального фонду на рахунок загального фонду, в загальній сумі 110 878,30 грн., утворених в результаті здійснення оплати за рахунок коштів загального фонду на водопостачання, водовідведення в сумі 12003,49 грн.; електроенергію в сумі 6019,43 грн., природний газ 92855,38 грн.

В зв'язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку пункту 4 вказаного листа-вимоги, орган державної фінансової інспекції звернувся до суду із відповідним позовом.

Відповідач скористався своїм правом на надання письмових заперечень проти позову, в яких висловив свою позицію щодо заявлених позовних вимог (а.с.56).

На підставі ухвали суду від 31 липня 2015 року розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження.

Розглянувши у письмовому провадженні подані представником позивача і представником відповідача документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Відділ освіти Бобринецької районної державної адміністрації є юридичною особою, заснованою на державній формі власності.

З 14 січня по 06 березня 2015 року посадовими особами Компаніївської державної фінансової інспекції державної фінансової інспекції Кіровоградської області була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації, результати якої викладено в Акті №05-09/1 від 11 березня 2015 року (а.с.28-49).

На підставі вказаного акту Компаніївською державною фінансовою інспекцією державної фінансової інспекції Кіровоградської області було направлено на адресу Відділу освіти Бобринецької районної державної адміністрації лист-вимогу 26 березня 2015 року №05-14/494 Про усунення недоліків, виявлених проведеною ревізією (а.с.16-17).

Так, за наслідками проведеної ревізії, позивач дійшов висновку, що в порушення вимог пункту 4 статті 13 Бюджетного кодексу, пункту 23 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228, пунктів 3,7 Переліку платних послуг, які можуть надаватись навчальним закладам, іншим установам та закладам системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року №796, пункту 2.11, 2.2 Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого спільним наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23 липня 2010 року №736/902/758, протягом 2013-2014 років при плануванні кошторисів витрат за КТКВК 070201 "Загальноосвітні школи (в т.ч. школа-дитячий садок, інтернат при школі), спеціалізовані школи, ліцеї, гімназії, колегіуми" відповідачем було завищено витрати загального фонду на утримання гуртожитку, що призвело до покриття видатків спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду на суму 110878,30 грн. (на оплату водопостачання та водовідведення в сумі 12003,49 грн., на оплату електроенергії в сумі 6019,43 грн., на оплату природного газу в сумі 92855,38 грн) (а.с. 48).

Відтак, пунктом 4 лист-вимоги від 26 березня 2015 року №05-14/494 відповідача зобов'язано усунуто виявлені ревізією порушення, а саме: перерахувати кошти спеціального фонду на рахунок загального фонду, в загальній сумі 110 878,30 грн., утворених в результаті здійснення оплати за рахунок коштів загального фонду на водопостачання, водовідведення в сумі 12003,49 грн.; електроенергію в сумі 6019,43 грн., природний газ 92855,38 грн (а.с. 17).

Зважаючи на часткове виконання відповідачем вказаної вимоги (а.с. 9), позов стосується зобовязання відповідача виконати лист-вимогу щодо перерахування коштів спеціального фонду на рахунок загального фонду в сумі 105778,30 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон) законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми - при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм у їх системному зв'язку дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відтак, суд доходить висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Натомість в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки.

У справі, що розглядається, Інспекція пред'явила вимогу, яка вказує на виявлені у ході перевірки підконтрольного суб'єкта збитки, спричинені безпідставним покриттям видатків спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду, та необхідність їх відшкодування шляхом перерахування коштів спеціального фонду на рахунок загального фонду (а отже повернення коштів в дохід бюджету) в загальній сумі 105778,30 грн.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за відповідним позовом органу державного фінансового контролю, вони не можуть бути стягнуті за адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Аналогічні правові позиції були висловлені колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-63а14), 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14,) 20 травня 2014 року (справа № 21-93а14) та від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-462а14), які, за змістом статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковими для суду.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що, в свою чергу, виключає наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати, відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили у порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд в десятиденний строк з дня отримання копії цієї постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_1