Справа № 820/6371/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р.Справа № 820/6371/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2015р. по справі № 820/6371/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський Автоцентр"

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 21.05.2015р. № про донарахування контролюючим органом суми зобов'язань з податку на додану вартість на 14 089 грн., та штрафної санкції у розмірі 3522 грн., від 21.05.2015р. № про зменшення суми задекларованої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 70 433 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2015р. по справі № 820/6371/15 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 16.02.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, згідно Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ "Харківський автоцентр" зареєстроване в якості юридичної особи з 24.03.2006 року, перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

В період з 16.03.2015 р. по 27.04.2015 р. відповідачем проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський автоцентр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період роботи з 01.01.13р. по 31.12.2014р.

Результати перевірки оформлені актом від 06.05.2015 року за №1361/20-31-22-01-07/34016118 (а.с.28-68 т. 1).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено, крім іншого, порушення позивачем приписів: п.п.138.10.3 ст.138 ПК України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 70433 грн. та п.198.3 ст.198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 14089 грн.

На підставі висновків акту перевірки №1361/20-31-22-01-07/34016118 про порушення позивачем п.138.10.3 ст.138 та п.198.3 ст.198 ПК України контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 21.05.2015 року:

- № , яким нараховано позивачу суму зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 14089 грн. та штрафної санкції - 3 522 грн. за порушення .п.198.3 ст.198 ПК України (а.с.26 т.1);

- № , яким зменшено позивачу суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 70 433 грн. за порушення п.п.138.10.3 ст.138 ПК України (а.с.24 т.1).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття податковим органом рішень, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про що те, що при перевірці показників, відображених у рядку 06.2 Декларацій «Витрати на збут», за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. у сумі 2 458 766 грн. встановлено, що ТОВ «Харківський автоцентр» відображало у даному рядку витрати на рекламу, витрати на передпродажну підготовку, амортизацію основних засобів, витрати на оплату праці робітників, зайнятих збутом, нарахування на заробітну плату, витрати на відрядження, витрати на охорону та сигналізацію, комунальні витрати, тощо. Також, при перевірці відповідачем встановлено випадки, коли витрати на доставку автомобілів від вищезазначених постачальників, ТОВ «Харківський автоцентр» всупереч дилерським договорам здійснював за власний рахунок, а саме протягом перевіреного періоду ТОВ «Харківський автоцентр» здійснювало операції з продажу автомобілів, постачальниками яких були ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ».

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та постачальниками автомобілів: ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» укладено дилерські договори поставки автомобілів.

Так, за умовами дилерського договору поставки автомобілів від 15.03.2011р. № 119-шп/п, ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП» (Дистриб'ютор) зобов'язується поставити на адресу ТОВ «Харківський автоцентр» (Дилер )- автомобілі, а Дилер зобов'язується оплатити і прийняти у власність автомобілі, детальні характеристики, номери кузовів, модифікації яких Сторони визначають у Специфікаціях, що є невід'ємною частиною Договору. Дилер купує автомобілі з метою їх реалізацію Покупцям на території Харківської області, що є Територією відповідальності Дилера (а.с.92-95 т.1).

До договору поставки автомобілів від 15.03.2011р. № 119-шп/п між сторонами складено та підписано додатки №1, 2 та Додаткову угоду №1.

Згідно з дилерським договором поставки автомобілів від 15.03.2011р. № 189/п, ПАТ «Українська автомобільна корпорація» в особі Генерального директора Філії «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» (Дистриб'ютор) зобов'язується поставити на адресу ТОВ «Харківський автоцентр» (Дилер) - автомобілі, а Дилер зобов'язується оплатити і прийняти у власність автомобілі, детальні характеристики, номери кузовів, модифікації яких Сторони визначають у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору. Дилер купує автомобілі з метою їх реалізацію Покупцям на території Харківської області, що є Територією відповідальності Дилера (а.с.85-88 т. 1).

До договору поставки автомобілів від 15.03.2011р. № 189/п між сторонами складено та підписано додатки №1, 2 та Додаткову угоду №1.

Згідно з дилерським договором поставки автомобілів від 01.04.2011р. № 34-к/п, ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» (Дистриб'ютор) зобов'язується поставити на адресу ТОВ «Харківський автоцентр» (Дилер) - автомобілі, а Дилер зобов'язується оплатити і прийняти у власність автомобілі, детальні характеристики, номери кузовів, модифікації яких Сторони визначають у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору. Дилер купує автомобілі з метою їх реалізацію Покупцям на території Харківської області, що є Територією відповідальності Дилера(а.с.76-80 т. 1).

До договору поставки автомобілів 01.04.2011р. № 34-к/п між сторонами складено та підписано додатки №1, 2 та Додаткові угоду №1,3.

На підтвердження виконання умов дилерських договорів, позивачем надані специфікації (а.с.99-157 т.І) та податкові накладні (а.с.23- 87т.ІІ), які були складені до договорів від 15.03.2011р. № 119-шп/п, від 15.03.2011р. № 189/п, від 01.04.2011р. № 34-к/п.

Постачання автомобілів проводилось згідно з договором надання транспортно-експедиторських послуг від 13.04.2011р. № 0182Z1 (а.с.158-163 т.І).

За умовами вказаного договору ТОВ «Аско-Експедиція» в особі директора Запорізької Філії ТОВ «Аско-Експедиція» ( Експедитор) зобов'язаний здійснювати організацію перевезень вантажів в об'ємах і по маршрутах, що вказані в заявці Замовника -ТОВ «Харківський автоцентр» .

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Аско-Експедиція» по заявкам позивача виконані роботи (надані послуги) по договору від 13.04.2011р. № 0182Z1 по організації автоперевезення автомобілів згідно з актами здачі-приймання робіт (надання послуг), що також зазначено в самому акті перевірки №1361/20-31-22-01-07/34016118 від 06.05.2015р.

Позивачем до матеріалів справи надано видаткові накладні (а.с.210-250 т. 1, а.с. 1-22 т. 2), які підтверджують подальшу реалізацію автомобілів, отриманих від постачальників ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ».

Витрати, понесені позивачем на перевезення автомобілів, виконаних ТОВ «Аско-Експедиція» по заявкам позивача на підставі договору від 13.04.2011р. № 0182Z1, є витратами господарської діяльності позивача, пов'язані з реалізацією товарів , виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, колегія суддів відзначає, що з дилерських договорів , укладених між позивачем та ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ», слідує, що Дилер купує автомобілі з метою їх реалізацію Покупцям на території Харківської області.

Відповідно до п. 138.10.3 ст. 138. ПК України витратами на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг є в тому числі витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки.

Умовами вищезазначених дилерських договорів поставки автомобілів передбачено, що постачання зазначених автомобілів відбувалось на підставі специфікацій, які підписуються з боку представників Дистриб'ютора та ТОВ «Харківський автоцентр».

Відповідно до умов Договору від 01.04.2011р. № 34-к/п, укладеного позивачем з ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» (), з урахуванням п.3.1. Додаткової угоди №1 від 12.04.2011р. до Дилерського договору поставки автомобілів № 34-к/п від 01.04.2011р., автомобілі за Договором постачатимуться Дилеру на умовах EXW (Інкотермс 2010). Місце поставки Сторони визначатимуть щоразу у Специфікаціях.

За умовами Договору від 15.03.2011р. № 189/п, укладеного позивачем з Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» () з урахуванням п.3.1. Додаткової угоди №1 від 16.03.2011р. до Дилерського договору поставки автомобілів № 189/п від 15.03.2011р., автомобілі за Договором постачатимуться Дилеру на умовах EXW (Інкотермс 2010). Місце поставки Сторони визначатимуть щоразу у Специфікаціях.

Відповідно до умов Договору від 15.03.2011р. № 119-ш/п, укладеного позивачем з ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП» (, з урахуванням п.3.1. Додаткової угоди №1 від 16.03.2011р. до Дилерського договору поставки автомобілів № 189ш/п від 16.03.2011р., автомобілі за Договором постачатимуться Дилеру на умовах EXW (Інкотермс 2010). Місце поставки Сторони визначатимуть щоразу у Специфікаціях.

Згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс (Видання МТП № 560 , Введені в дію з 01.01.2000 р.) термін (EXW) "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Таким чином, цей термін покладає мінімальні обов'язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв'язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, зобов'язанням продавця у договорі купівлі-продажу є передача у власність певного товару, а значить виконанням цього зобов'язання є передача права власності.

За правилами ст. 664 ЦК України таке зобов'язання вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

За загальним правилом ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Так, що стосується моменту переходу права власності на товар, відповідно до ст. 697 ЦКУ договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідною умовою для включення понесених витрат на придбання товарів (робіт, послуг) до складу валових витрат є наявність зв'язку товарів (робіт, послуг) з господарською діяльністю підприємства. Придбання таких товарів (робіт, послуг) повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України №672467 видами діяльності позивача за КВЕД є зокрема, торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, тощо.

Отже, придбання автомобілів у постачальників ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» та подальше їх перевезення виконавцем - ТОВ "АСКО ЕКСПЕДИЦІЯ" по заявкам позивача на підставі договору надання транспортно - експедиторських послуг безпосередньо пов'язано з основною діяльністю позивача - продаж автомобілів , тобто придбання таких послуг та ТМЦ необхідно позивачу для отримання прибутку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність доводів контролюючого органу з приводу недоведеності позивачем використання у власній господарській діяльності операцій з транспортування автомобілів та, як наслідок, - безпідставність віднесення витрат на ці операції до складу валових витрат.

Крім того, по зазначеним вище господарським взаємовідносинам позивачем включено до складу податкового кредиту суму у розмірі 14086,67 грн.

Судом встановлено, що копії долучених до матеріалів справи податкових накладних та інших первинних документів по взаємовідносинам позивача з зазначеними вище контрагентами оформлені належним чином та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Порядок формування податкового кредиту здійснюється відповідно до ст. 198 ПК України.

Виходячи з вимог пп. "а" п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України ( в редакції , чинній на момент існування спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України ( у редакції , яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Позивачем до матеріалів справи надано договори, накладні та інші первинні документи, які підтверджують виконання договорів , укладених позивачем з ТОВ «ДЖЕНЕРАЛ АВТО ГРУП», Філія «АВТОЗАЗ-СЕРВІС» ПАТ «Українська автомобільна корпорація», ТОВ «СІ ЕЙ АВТОМОТІВ» та подальше їх перевезення виконавцем - ТОВ "АСКО ЕКСПЕДИЦІЯ" по заявкам позивача на підставі договору надання транспортно - експедиторських послуг.

Під час складання акту перевірки 06.05.2015 року відносно позивача та прийняття спірних податкових повідомлень - рішень у відповідача були в наявності всі вищезазначені документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, що підтверджується актом перевірки №1361/20-31-22-01-07/34016118.

Таким чином, висновок податкового органу про порушення позивачем норм Податкового кодексу України не відповідає встановленим обставинам справи, через що, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність висновків контролюючих органів.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятих ним рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом даного адміністративного позову є податкові повідомлення - рішення, прийняті за висновками, викладеними у акті перевірки від 06.05.2015 року за №1361/20-31-22-01-07/34016118 про порушення позивачем приписів: п.п.138.10.3 ст.138 та п.198.3 ст.198 ПК України.

Інші порушення, викладені у вказаному акті перевірки, не вплинули на прийняття оскаржуваний податкових повідомлень-рішень, а отже доводам апеляційної скарги з приводу порушень позивачем п. 176.2 ст. 176 ПК України та не оприбуткування позивачем готівки, чим порушено п. 2.6 Положення № 637, судом оцінка не надається, оскільки вказані доводи не стосуються предмету даного спору.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Розподіл удових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області відстрочено сплату судового збору в розмірі 2009 грн. 70 коп. до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2015р. по справі № 820/6371/15 залишити без змін.

Стягнути судовий збір в розмірі 2009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 16.02.2016 р.