Справа № 2-а-493/12
Суддя: Нікушин В. В.
Дата ухвалення: 2012-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-493/12
Провадження № 2-а/1015/207/2012
ПОСТАНОВА

іменем України

02.10.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району до виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання недійсним, протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2011 року заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звернувся до суду з позовною заявою про визнання недійсними, протиправними та скасування рішенявиконавчого комітету міської ради.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що прокуратурою Києво-Святошинського району проведено перевірку звернення ОСОБА_3 щодо порушення вимог чинного законодавства виконавчим комітетом Вишневої міської ради.

Встановлено, що пунктом 1 рішення № 77 від 19.10.2010 року виконкому Вишневої міської ради надано службову квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, який перебуває на черзі квартирного обліку з 1994 році, на склад сім'ї 3 особи (він, дружина, син): 1-кімнатну, загальною площею 45, 15 кв. м, житловою площею 17, 44 кв.м.

Прокурор вважаю, що пункт 1 зазначеного рішення не відповідає вимогам чинного законодавства і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 118 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.1983 року, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

В статті 119 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.1983 року зазначено, що перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення встановлюється законодавством Союзу PCP і Української PCP.

ОСОБА_5 Міністрів Української PCP від 04.02.1988 року № 37 затверджено «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP» (далі - Положення).

Відповідно до п. 7 даного Положення, перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення встановлюється законодавством Союзу PCP і Української PCP.

Слід вказати, що вказаною постановою ОСОБА_5 Міністрів УРСР затверджено Перелік

категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення. Даний перелік

є вичерпним.

Згідно п. 8 Положення, службові приміщення надаються включеним до згаданого в пункті 7 цього Положення працівникам, незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом.

В пункті 15 Положення зазначено, що службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання у такому приміщенні.

Пунктом 16 Положення передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація. У рішенні зазначається, яку займає посаду або виконує роботу особа, якій надається жиле приміщення, склад її сім'ї, розмір приміщення, що надається, кількість кімнат у ньому та адреса.

Отже, в оскаржуваному рішенні не зазначено яку займає посаду або виконує роботу ОСОБА_1, якому надається службове жиле приміщення.

Більш того, при проведенні перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не відноситься до переліку працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого ОСОБА_5 міністрів УРСР № 37 від 04.02.1998 року. Вказане підтверджується інформацією Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Київській області № 517 від 13.01.11.

Також, даних про те, що до виконавчого комітету Вишневої міської ради зверталась будь-яка організація, установа або підприємство з клопотанням про надання ОСОБА_1 службового житла, в ході перевірки не здобуто.

Від так, в порушення вимог вищезазначеного законодавства виконком Вишневої міської ради без достатніх на те правових підстав, не дотримуючись встановленого законодавством порядку надання службових жилих приміщень, залишаючи поза увагою ст.ст. 118, 119 Житлового кодексу УРСР, ОСОБА_5 міністрів УРСР № 37 від 04.02.1998 року, прийняв рішення № 77 від 19.10.2010 року в частині надання службової квартири ОСОБА_1

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зверненню заступника прокурора Києво-Святошинського району з адміністративним позовом до суду передувало, відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про прокуратуру», принесення протесту на акт, що суперечить закону - оскаржуване рішення виконкому Вишневої міської ради.

Рішенням виконавчого комітету Вишневої міської ради № 19/25 від 23.03.11 даний протест заступника прокурора району відхилено, рішення залишено без змін.

Про розгляд даного протесту прокуратурі району стало відомо з інформації виконавчого комітету Вишневої міської ради № 3/02-592 від 08.04.11, яка надійшла до прокуратури району 14.04.2011 року, згідно із штампом вхідної кореспонденції прокуратури району № 1443 вх.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 21 Закону України «Про прокуратуру» протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. У разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися із заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду.

У зв'язку з відхиленням протестів прокурор як спеціальний суб'єкт, якому делеговані владні повноваження у вигляді прокурорського нагляду як самостійного специфічного виду державної діяльності для забезпечення виконання закону та його верховенства в усіх сферах життєдіяльності суспільства (п. 2 ст. 121 Конституції України, п. 2 ч.І ст. 5, п. 6 ч. 2 ст. 20, ч. 4 ст. 21, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»), звертається до суду з адміністративним позовом про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та протиправним

У цьому випадку прокурор у адміністративній справі може бути позивачем і не повинен визначати орган чи особу, в інтересах якої він звертається до суду з позовною заявою ( п.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року).

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено поняття суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Розглядуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин за участю субєкта владних повноважень, а саме органу виконавчої влади виконавчого комітету Вишневої міської ради, що реалізовував у цих відносинах наданні йому чинним законодавством, в даному випадку п. б п.п.и 5 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», делегованні управлінські функції щодо обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням.

Наведене свідчить, що у даному випадку спір виник між двома субєктами владних повноважень, розгляд якого належить вирішувати у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи еправових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності, а також на спори між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Таким чином, даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вимоги ст. 18 КАС України, справа за позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району до виконавчого комітету Вишневої міської ради про визнання недійсним протиправним та скасування ришення виконкому міської ради підсудна Києво-Святошинському районному суду як адміністративному суду.

Враховуючи вище викладене прокурор просить визнати недійсним та скасувати пункт 1 рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради №77 від 19.10.2010 року, а саме в частині надання службової квартири ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник прокуратури позов підтримав.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував.

В судовому засіданні третя особи ОСОБА_6 проти позову заперечував.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 проти позову заперечував.

Суд пояснення сторін, дослідивши матеріалисправи, знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою) є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.1 ч.1 ст.3 КАС України).

Відповідно до п.5 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України визначено поняття суб'єктів владних повноважень, до яких належать орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами.

Прокуратура України становить єдину систему, на яку відповідно до Конституції України та цього Закону покладаються такі функції: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян (ст. 5 Закону України "Про прокуратуру").

На прокуратуру не може покладатися виконання функцій, не передбачених Конституцією України і цим Законом.

На підставі наведеного суд вважає, що органи прокуратури, реалізуючи свої завдання та функції, у правовідносинах з фізичними та юридичними особами виступають у якості суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про прокуратуру» у разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним.

Таким чином даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Судом встановлено, що Виконавчим комітетом Вишневої міської ради прийнято рішення від 19.10.2010 року №77 "Про надання службового житла".

В П.1рішення зазначено, що, розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання йому службової квартири АДРЕСА_2 та інші документи виконком вирішив надати службову квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 на склад сімї 3 особи (він, дружина, син) що складається з 1-ї кімнати загальною площею у 45,15 кв.м. , житловою 17,44 кв.м..

При здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням закону, прокуратурою встановлено, що рішення від 19.10.2010 року № 77 суперечить закону, а саме, вимогам ст.118,122 ЖК України.

Враховуючи це прокуратурою Києво-Святошинського району на рішення виконкому винесено протест від 17.01.2011р. на рішення №77 від 19.10.2010 р. "Про надання службовогожитла " в частині надання ОСОБА_1 службової квартири№ 7 в будинку № 47 по вул.. Жовтнева в м. Вишневевиконавчого комітету Вишневої міської ради з вимогою про його скасування. Підставою для винесення протесту зазначено, ОСОБА_1 не попадає під переліку осіб яким може бути надано службове жиле приміщення.

Відповідач, розглянувши протест прокурора від 17.01.2011р. на рішення від 19.10.2010 р.. №77" в частині надання ОСОБА_1 службової квартири№ 7 в будинку № 47 по вул.. Жовтнева в м. Вишневе, прийняв рішення №19/25 від 23.03.11р. "Про протест прокурора".

Відповідно до цього рішення у задоволенні протесту прокурора відмовлено та повідомлено Прокуратуру Києво-Святошинського району.

Не погодившись з відмовою у задоволенні протесту, 20.04.2011р. прокурор звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору судом встановлено наступне.

Статті 35 та 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначають обов'язок прокурора здійснювати повноваження покладені на прокуратуру ст. 121 Конституції України, вживати передбачені законом заходи до усунення порушень закону, від кого б вони не походили.

Статтею 21 (ч.1,2) Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що протест на акт, що суперечить закону, приноситься прокурором, його заступником до органу, який його видав, або до вищестоящого органу. Упротесті прокурор ставить питання про скасування акта або приведення його у відповідність з законом, а також припинення незаконної дії посадової особи, поновлення порушеного права.

Відповідно до ч.3 ст.21 Закону України «Про прокуратуру» протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обов'язковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження. Про наслідки розгляду протесту в цей же строк повідомляється прокурору.

Відповідно до ч.4 ст.21 Закону України «Про прокуратуру» у разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутися з заявою до суду про визнання акта незаконним. Заяву до суду може бути подано протягом п'ятнадцяті днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбаченого законом строку для його розгляду. Подача такої заяви зупиняє дію правового акта.

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування за мотивів їх невідповідності Конституції України визнаються незаконними у судовому порядку.

Підставами для визнання акту державного чи іншого органу незаконним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також прийнятого з порушенням процедури його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером ії трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів.

Згідно до ст. 122 Житлового кодексу УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів видає громадянину спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Статтею 121 ЖК УРСР передбачено, що порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до п.п. 2,3,5 діючого "Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР", затвердженого ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 "Про службові жилі приміщення") службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця).

Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації.

Облік службових жилих приміщень у всіх будинках, незалежно від їх належності, здійснюється у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ОСОБА_5 народних депутатів, яка прийняла рішення про включення жилого приміщення до числа службових.

Однак, у супереч вимогам ст.ст. 118, 122 ЖК УРСР квартиру АДРЕСА_3 для службового використання рішенням виконавчого комітету саме міської ради, , що ані ЖК УРСР ані іншими нормативно-правовими актами не передбачено.

Крім того, статтею 119 ЖК УРСР встановлено, що перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР.

ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 "Про службові жилі приміщення" затверджено "Перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення". Зазначений перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. Судом встановлено, що в даний переліку посад ОСОБА_1 не підпадає а також те, що станом на 24.07.2007 року він був звільнений з органів внутрішніх справ тобто на час надання йому службової квартири не мав право на надання службового.

Суд зазначає, що у рішенні відповідача від 23.03.2011р. №19/25 "Про протест прокурора" взагалі не вказано жодної підстави для висновків про відмову в задоволенні протесту прокурора на рішення від 19.10.2010 р. № 77.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так зокрема, принцип прийняття рішення з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього прийняття рішення для досягнення результатів, на які спрямоване повноваження суб'єкта владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України зобов'язує органи місцевого самоврядування діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Отже "на підставі" означає, що суб'єкт владних зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дії, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Виконавчий комітет Вишневої міської ради перевищив свої повноваження надані йому законодавцем. Незаконно, зловживаючи своїми повноваженнями, не маючи нормативного підгрунття розпорядився службовим жилим приміщенням.

Згідно ст.. 71КАС Україниобов'язок доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до статті 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин невиникаєспору.

Таким чином, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідача №77 від 19.10.2010 р. "Про надання службового житла" в частині надання ОСОБА_1 службової квартири№ 7 в будинку № 47 по вул.. Жовтнева в м. Вишневе винесено не на підставі, не у спосіб та не у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України, тому підлягає скасуванню.

Керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про прокуратуру»,ОСОБА_5 Міністрів УРСР від 04.02.1988р. № 37 "Про службові жилі приміщення",ст.ст.188, 119, 122 ЖК УРСР Конституцією України, ст.ст.2,3,17,70,71,72, 158, 159, 160 КАС України, -

в и р і ш и в :

Позов заступника прокурора Києво-Святошинського району задовольнити частково.

Скасувати пункт 1 рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області №77 від 19.10.2010 року, а саме в частині надання службової квартири АДРЕСА_4.

У решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя