Справа № 826/5645/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2016 р. м. Київ К/800/43253/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Міщенко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року

у справі № 826/5645/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕА Електронікс» (далі - ТОВ «СЕА Електронікс»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ДПС; відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 07 листопада 2012 року та № від 07 листопада 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано недоведеністю платником реального характеру проведених операцій.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року апеляційну скаргу ТОВ «СЕА Електронікс» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року скасовано та прийнято нову - про задоволення адміністративного позову. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 07 листопада 2012 року та № від 07 листопада 2012 року. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «СЕА Електронікс» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 294,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «СЕА Електронікс» з питань достовірності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрземстрой» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леміш Груп» за період з 01 вересня 2009 року по 30 червня 2012 року, за результатами якої складено акт № 3647/22-222-32611674 від 19 жовтня 2012 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07 листопада 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 1 764 075,00 грн. (1 176 050,00 грн. - основний платіж, 588 025,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 07 листопада 2012 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 411 260,00 грн. (940 840,00 грн. - основний платіж, 470 420,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.2.4 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Укрземстрой» та ТОВ «Леміш Груп» за нікчемними правочинами.

Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилався на вироки Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року у справі № 1-596/11, яким ОСОБА_3 (засновника та директора ТОВ «Укрземстрой») визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України, та Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року у справі № 1-2005/11, яким ОСОБА_4 (засновника ТОВ «Леміш Груп») визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 Кримінального кодексу України.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції про повну відмову в задоволенні позову та задовольняючи його, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за розглядуваними операціями з підстави їх підтвердження відповідними первинними документами.

Колегія суддів з такими доводами Київського апеляційного адміністративного суду погодитись не може, виходячи з таких підстав.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

І хоча довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, в той же час згідно з принципом змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Втім, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, товариством на підтвердження реального характеру здійснених поставок не подано документів щодо транспортування розглядуваних товарно-матеріальних цінностей та їх зберігання. Зазначені документи не вилучались у ТОВ «СЕА Електронікс» і правоохоронними органами, про що свідчать протокол обшуку від 16 грудня 2011 року, а також протокол виїмки та огляду від 03 лютого 2010 року.

Не обґрунтовано позивачем (на підтвердження здійснення заходів розумної обережності) і, за яких обставин та в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між ним та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь.

Наведені обставини в сукупності з іншими доказами, в тому числі щодо відсутності у контрагентів ТОВ «СЕА Електронікс» технічних та технологічних можливостей виконати спірні поставки, фіктивної діяльності ТОВ «Укрземстрой» та ТОВ «Леміш Груп», встановлені вироками Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року у справі № 1-596/11 та Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2012 року у справі № 1-2005/11, які в силу вимог частини 4 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України мають преюдиційне значення для вирішення цієї адміністративної справи, свідчать про безтоварність розглядуваних операцій та, відповідно, виключають правомірність їх відображення в податковому обліку позивача.

А відтак, суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва, яка є законною та обґрунтованою.

Згідно із статтею 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва Державної податкової служби задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2013 року, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.