Справа № 815/7110/15
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7110/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 28.09.2015 року та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про скасування рішення від 28.09.2015 року та зобов'язання Відповідача поновити дозвіли на імміграцію в Україну та посвідки на постійне місце проживання громадян РФ ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Позивачи та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зіславшись на обставини зазначені у позовній заяві (а.с. 3-7). В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що дії Відповідача порушують гарантовані Конституцією України права Позивача, а тому є незаконними, а довзволи на імміграцію належить поновити, як такі, що скасовані неправомірно.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи містяться заперечення на позов, в яких Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог Позивачам (а.с. 40-43).

В судовому засіданні, судом поставлено на обговорення питання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Позивачі та представник позивача не заперечували, а тому суд, відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України, продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 18.04.2005 року Позивач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Грозний (Росія), звернулась до ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області разом з неповнолітніми дітьми, ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н.) з клопотанням про залишення в Україні на постійне місце проживання. У період проживання в Україні з 28.12.1998 р. у неї народився син - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12.05.1999 р.).

Разом з зазначеною заявою ОСОБА_1 надала наступні документи: копії свідоцтв про народження дітей заявниці (серії НОМЕР_2, виданого повторно 20.08.2004 р. Урус-Мартановським районним відділом ЗАЦС Чеченської Республіки; серії НОМЕР_3 виданого повторно 27.08.2004 р Октябрським відділом ЗАЦС міста Грозного Чеченської Республіки; серії НОМЕР_4 виданого 12.05.1999 р. відділом РАГС Іллічівської районної адміністрації виконкому Одеської міської ради; довідку з місця проживання на території України; заяву-згоду на реєстрацію; заяву-згоду батька дітей на реєстрацію разом з матір'ю на території України; довідки з місця навчання дітей; копію паспортного документа громадянки Російської Федерації ОСОБА_1, серії НОМЕР_5, виданого 18.11.2002р. Генеральним Консульством Росії в м. Одесі, терміном дії до 18.11.2007р.; довідку з банківської установи; копію паспортного документа ОСОБА_2, серії НОМЕР_6, виданого 25.08.2004р. ВВС Урус-Мартановського району Чеченської Республіки; квитанції.

22.06.2005 року ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області, розглянувши вищезазначені документи, громадянці Російської Федерації - ОСОБА_1, разом з неповнолітніми дітьми було надано дозвіл на імміграцію на територію України та документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД №1025/2005 терміном дії - безстроково. В подальшому, 24.03.2010 року, ОСОБА_1 була документована новою посвідкою на постійне проживання серії ОД №11125 (а.с. 10).

06.07.2005 р. громадянка Російської Федерації - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД № 1073/2005, терміном дії - безстроково (а.с. 14).

18.12.2007 р. громадянка Російської Федерації - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7, терміном дії - безстроково (а.с. 17).

В 2015 році ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до ВГІРФО ОМУ УМВС України в Одеській області з метою обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв'язку з досягненням нею 25-річного віку.

Однак, 11.12.2015 року, у відповідь на зазначене звернення, позивачі отримали висновок ГУ ДМС України в Одеській області, датований 28.09.2015 року, щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянам Російської Федерації - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3; визнання недійсними та вилучення для знищення посвідок на ПМП в Україні ОД №11125, ОД №1025/2005 та НОМЕР_7; анулювання в паспортних документах штампу «Дозволено постійне проживання в Україні» (а.с. 8-9).

На підставі зазначеного висновку відповідачем прийняті три рішення про скасування дозволу на іміграцію в України від 28.09.2015 року № 274913 (а.с.76,77).

Не погодившись з рішеннями про скасування дозволу на імміграцію в України, Позивачі оскаржили їх у судовому порядку.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд дійшов висновку про задовлення позовних вимог з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначається Законом України «Про імміграцію», статтею 1 якого передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, а іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідач в своєму рішенні від 28.09.2015 року посилається на п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», як на підставу для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

У висновку від 28.09.2015 року щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну гр. РФ ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, відповідачем зазначено, що дозвіл на імміграцію гр. РФ ОСОБА_1 разом з неповнолітніми дітьми бкло надано на підставі пункту1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про іміграцію» як особі, що є матір'ю громадянина України. Але згідно Закону України «Про громадянство України» у редакції від 16.04.1997 року син заявниці не є громадянином України. Дитина є громадянином України в разі, якщо на момент народження один з батьків є громадянином України або батьки якої є громадянами України.

Суд не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки ні Закон України «Про імміграцію», ні будь-який інший Закон України не передбачає такої підстави для скасування дозволу на імміграцію, як виявлення органами ДМС своєї помилки, тому суд вважає, що дозвіл на імміграцію ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, було скасовано поза межами наданих повноважень, за відсутності підстав, передбачених законами України.

Крім того, рішення про задоволення заяви про залишення в України в 2005 році прийнято компетентним органом, а скасування дозволу на імміграцію, прийняте правонаступником, який також є компетентним органом з порушенням принципу пропорційності, є формальним і не містить інформації щодо конкретних обставин, за яких може бути скасовано дозвіл на імміграцію.

Така правова позиція викладена у Постанові Вищого адміністративного суду України №К/9991/46615/11 від 18.09.2013 р. Зокрема судом було встановлено, що компетентними органами в межах своїх повноважень має проводитись відповідна перевірка, результатами якої є відповідне рішення у справі. Скасування рішення, прийнятого компетентними органами, є порушенням принципу пропорційності та порушенням законодавства України, зокрема «Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 29.12.2002 року.

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, проживають на території України на законних підставах з 2005 року, а отже видворення їх з території України у разі скасування дозволу на імміграцію становить грубе порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справах «Меемі проти Франції» від 26 вересня 1997 року, «Бігаєва проти Греції» від 28 травня 2009 року.

Судом не встановлено, що за визначений проміжок часу проживання позивачів в Україні, з'явилися обставини, передбачені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», наслідком яких є скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, 28.12.1998 року в м. Одесі, у ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 49).

Суд вважає, що при прийнятті рішення повинен застосовувати та враховувати практику Європейського Суду з прав людини, який неодноразово вказував в своїх рішеннях що помилки або прорахунки державних органів повинні служити вигоді зацікавлених осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих інтересів.

Тому суд вважає, що Позивачі не можуть нести тягар відповідальності за будь-які порушення, вчинені працівниками державних органів під час вирішення їх звернень щодо отримання дозволів на імміграцію без наявності з їх боку порушень діючого законодавства України.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено.

У відповідності до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини 2 та 3 статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії. Згідно із статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковану Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Слід також зазначити, що ст.ст. 9, 29 Загальної декларації з прав людини 1948 року передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійснені своїх прав кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного, в розумінні Закону України «Про імміграцію», органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (п. 24 Порядку № 1983). Отже, наведені вище вимоги Закону України «Про імміграцію» і положення Порядку № 1983 покладають на органи, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, суб'єктів владних повноважень обов'язок проведення всебічної перевірки на підставі відповідного подання, однак визначене Порядком № 1983 подання до суду не надано.

Таким чином, наявність визначених Положенням підстав для проведення перевірки правомірності надання позивачу дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання в Україні не доведено.

Пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 року передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі: 1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку; 2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні; 3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі; 4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів; 5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання); 6) інших випадках, передбачених законами.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 251, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для оформлення посвідки на постійне проживання) або не більш як 15 днів (для оформлення посвідки на тимчасове проживання) з дня подання всіх визначених цим Порядком документів приймається рішення про видачу або відмову у видачі посвідки, яке затверджується Головою ДМС, а у разі його відсутності - заступником Голови ДМС чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником. У заяві робиться відмітка про прийняте рішення або зазначаються причини відмови у видачі посвідки.

ГУ ДМС України в Одеській області у своєму Висновку, жодної з правових підстав для прийняття рішення про відмову в оформленні обміну посвідки на постійне проживання в Україні не вказано, що в свою чергу несе негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивачів.

Таким чином, суд вважає, зазначені обставини свідчать про допущені суб'єктом владних повноважень порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, під час використання наданих законом повноважень, а тому прийняті Відповідачем рішення від 28.09.2105 року є протиправними та підлягають скасуванню.

В разі скасування рішень про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 28.09.2015 року № 274913, для відновлення порушених прав позивачів, дозволи на імміграцію в України не потребують окремого поновлення.

Разом з тим, діючим законодавством встановлений порядок оформлення та видачі посвідки на постійне проживання, і суд не може підміняти суб'єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено здійснення відповідної дії. Суд є правозастосовним органом, тобто не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою інші органи виконавчої та законодавчої влади, вирішує справи на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку.

Таким чином, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача поновити посвідки на постійне проживання є формою втручання до повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи те, що рішення ГУ ДМС України в Одеської від 28.09.2015 року є протиправними, суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 11 КАС України, вийти за межі позову та задовольнити позов шляхом зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву про обмін посвідки на постійне проживання ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 94, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області - задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 28.09.2015 року № 274913.

3. Зобов'язати Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про обмін посвідки на постійне проживання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови..

Суддя Бутенко А.В.