Справа № 815/729/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/8822/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - ДПІ) на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року у справі № 815/729/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Німфан» (далі - Товариство) до ДПІ, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аляска Трейд»,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ № від 27.09.2013 щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Зазначило, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення спростовується наявними в матеріалах адміністративної справи документами.

24 березня 2014 року постановою Одеського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд зазначив, що контрагент Товариства - ТОВ «Аляска Трейд» не мало реальної можливості здійснювати господарські операції щодо постачання товару, не здійснювало господарську діяльність, а штучно формувало вигоду Товариства.

5 лютого 2015 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду постанова Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2014 року скасована, позов задоволено.

Податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 27.09.2013 визнане протиправним та скасоване.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Одеського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, з 5.09.2013 до 6.09.2013 ДПІ була здійснена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства щодо перевірки взаємовідносин з ТОВ «Аляска Трейд» їх реальності та повноти відображення в обліку за період лютий 2013 року, за наслідками якої 6.09.2013 був складений акт перевірки.

У акті перевірки зазначено, що Товариством у порушення вимог п.,п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України занижений податок на додану вартість у розмірі 169 173,00 грн.

27 вересня 2013 року ДПІ прийняла податкове повідомлення-рішення № щодо збільшення Товариству грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 211 466,00 грн.

Колегія суддів вважає висновок апеляційного адміністративного суду про задоволення позову обґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з ст. 1 Закону України № 996-ХІV від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суди встановили, що 28.02.2013 між Товариством та ТОВ «Аляска Трейд» був укладений договір купівлі-продажу № 8/2-1, відповідно до якого Товариство придбало товар (рибу та морепродукти).

Для підтвердження виконання зазначеного договору Товариство надало рахунки-фактури; бухгалтерські довідки; заявки; податкові та видаткові накладні; акти взаємозаліку; рахунки фактури; договір зберігання від 28.02.2013, укладений між Товариством та приватною особою ОСОБА_2; акт прийому передачі товарно-матеріальних цінностей.

На час здійснення господарських операцій Товариство та його контрагент були зареєстровані суб'єктами підприємницької діяльності та платниками податку на додану вартість.

Апеляційний суд правильно зазначив, що окружний суд, відмовляючи у задоволенні позову, не звернув увагу, що відсутність у ТОВ «Аляска Трейд» об'єктивної можливості для постачання товарів не може бути належним свідченням безтоварності господарських операцій з постачання товарів, оскільки зазначене підприємство відповідно до видів господарської діяльності за КВЕД могло здійснювати посередницькі послуги у торгівлі у вигляді придбання продукції та подальшому її перепродажу, що в цілому не суперечить положенням законодавства та відповідає загальноприйнятій практиці, а також не потребує наявності технічного персоналу, виробничих потужностей, складських приміщень, транспортних засобів.

Можливі ж порушення податкового законодавства зазначеним контрагентом Товариства не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення зазначеним підприємством господарських операцій для Товариства за договорами постачання товару, а також відсутність у Товариства, як покупця товару, права на податковий кредит з податку на додану вартість та не позбавляє Товариства права на його відображення у податковому обліку.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати податок на додану вартість другий раз, а також сплачувати пеню.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для її скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області відхилити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.