Справа № 825/233/16
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/233/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопот С.Л.

при секретарі - Роговець М.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" до Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області від 19 січня 2016 року (Форма «П») № в частині зменшення ТОВ «Уторгівельний дім «БЕЛШИНА» суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 173 654 грн..

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Український торгівельний дім «Белшина» в період з 01.01.201 по 31.12.2014 мало господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Маркетсенс» та TOB «Ентер Шоп». Реальність здійснення господарських операцій позивачем з даними контрагентами підтверджується первинними документами, що надавались на перевірку. Всі операції по договорам належним чином відображені в податковому та бухгалтерському обліку позивача.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що поставлені позивачем ТОВ «Маркетсенс» та TOB «Ентер Шоп» автомобільні шини, ПДВ по яким включений ТОВ «Український торгівельний дім «Белшина» до податкового кредиту, вибули з володіння позивача і факт їх продажу вказаним особам доводиться належними документами, фіктивність чи підробність яких жодним способом не доведена.

За таких підстав така діяльність позивача не може кваліфікуватися як не господарська.

Таким чином, представник позивача вважає висновки, викладені в акті перевірки від 4 січня 2016 року № 4/22/35237656 такими, що не відповідають дійсності, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що належить скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на заперечення, які приєднанні до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В період з 26 жовтня 2015 року по 25 грудня 2015 року, на підставі направлень від 26.10.2015 № 2310, від 26.10.2015 № 2311, від 26.10.2015 №2312, від 26.10.2015 №2313, від 26.10.2015 №2314, від 26.10.2015 №2315, від 07.12.2015 №2592, від 07.12.2015 №2593, від 07.12.2015 №2594, від 07.12.2015 №2595, від 07.12.2015 №2596, виданих ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи І рангу) з 26.10.2015 по 06.12.2015, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок якості аудиту управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи І рангу) з 07.12.2015 по 25.12.2015 ОСОБА_3, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи III рангу) з 26.10.2015 по 06.12.2015, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи III рангу) з 07.12.2015 по 25.12.2015 ОСОБА_5, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи IV рангу) з 26.10.2015 по 06.12.2015, головним державним ревізор-інспектором відділу перевірок у сфері матеріального виробництва управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області (інспектор податкової та митної справи IV рангу) з 07.12.2015 по 25.12.2015 ОСОБА_4, начальником відділу аудиту фінансових установ та валютного контролю управління податкового аудиту ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області (радником податкової та митної справи II рангу) з 26.10.2015 по 06.12.2015, головним державним ревізор-інспектором відділу валютного контролю управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області з 07.12.2015 по 25.12.2015 ОСОБА_6, *управління податкового аудиту ДПІ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області з 26.10.2015 по 06.12.2015, головним державним ревізор-інспектором відділу валютного контролю управління податкового та митного аудиту ГУ ДФС у Чернігівській області з 07.12.2015 по 25.12.2015 ОСОБА_7, головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб ДШ у м. Чернігові ГУ ДФС у Чернігівській області ОСОБА_8, відповідно до ст.20, ст.77, ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI та відповідно до плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання проведена планова документальна виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Торгівельний Дім «Белшина», з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами проведеної перевірки 4.01.2016 посадовими особами податкового органу був складений Акт №4/22/35237656 про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Український Торгівельний Дім «Белшина», з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Посадовими особами податкового органу був зроблений висновок про порушення позивачем податкового законодавства, а саме:

- П.п. 135.5.4 п. 135.5 ст.135, п. 137.10 ст.137 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI зі змінами та доповненнями в результаті чого завищено відємне значення об'єкта оподаткування всього у сумі 3206854 грн. в тому числі за І квартал 2014 р. на 583902 грн., за перше півріччя 2014 р. на 3192454 грн., за 3 квартали 2014р. на 3199654 грн., за рік 2014 р. на 3206854 грн.

- П.п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02.12.2010, № 2755-V1 зі змінами і доповненнями, внаслідок чого завищено суму від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (значення рядка 24) за грудень 2014 року на 45 204 грн. та занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (значення рядка 25) за грудень 2014 року на 10 767 грн. по уточнюючому розрахунку від 18.08.2015 року №.

- Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, який затверджено Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 №49, зареєстрованого в МЮУ 05.02.2014 №228/25005.

- Статті 1 Закону України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» (зі змінами та доповненнями), а саме: при здійсненні розрахунків по експортному контракту №146 від 21.08.2014 валютні кошти від нерезидента ОАО "Гомельський жировой комбинат" (Республіка Білорусія) в сумі 109 779.30 доларів США надійшли на користь TOB «УТД «Белшина» з порушенням термінів, а сумі 105 345,82 доларів США. не надійшли.

- Станом на 31.12.2014 значиться прострочена дебіторська заборгованість 105 345.82 доларів США. по експортному договору №146 від 21.08.2014 року, укладеного з нерезидентом ОАО "Гомельський жировой комбинат" (Республіка Білорусія).

- TOB «УТД «Белшина» при здійсненні виплат нерезидентам Республіки Білорусія: ЧП "АлмазАвтоТранс" - 2 557 грн., ООО "ШАСтранс Экс" - 2 045 грн., ООО "ТиБо Транспорт" - 19 333 грн., ИП ОСОБА_9 - 1 960 грн., ЧП "БелРосМагистраль" - 100 282 грн. та ОАО «Белшина» - 91 234 гри. доходів із джерелом їх походження з України не подало додатків ПН до рядка 17 податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, чим порушило п. 103.9 ст. 103 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI.

19 січня 2016 року відповідачем, на підставі вказаного Акту відповідно до п.54.3. ст.54, п. 58.1. ст.58, та згідно п.п.135.5.4. п.135.5. ст..135, п.137.10. ст.137 Податкового кодексу України було винесено податкове повідомлення-рішення (форма «П») №, яким Позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 206 854 гривень.

Вказане податкове повідомлення-рішення було направлено на адресу позивача 20 січня 2016 року рекомендованим листом з повідомленням №134, а отримано 21 січня 2016 року.

В ході судового засідання судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український торгівельний дім «Белшина» - юридична особа, зареєстрована за законодавством України 22 червня 2007 року державним реєстратором Виконавчого комітету Донецької міської ради за №0026187 та, згідно копії свідоцтва про державну реєстрацію, обліковується у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України за ідентифікаційним кодом 35237656.

Основними видами діяльності Товариства за КВЕД-2010 є:

45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів;

46.42 Оптова торгівля одягом та взуттям;

46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення;

49.41 Вантажний автомобільний транспорт;

52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту. 1аткові зобовязання, а надані Відповідачу належним чином оформленні первинні документи, підтверджують реальне здійснення взаємовідносин з вищезазначеними підприємствами.

В період з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини, на підставі договорів поставки, з наступними контрагентами:

- TOB «Маркетсенс» () Договір поставки №68/1 від 04.04.2014р.;

- TOB «ЕНТЕР ШОП» () Договір поставки №65 від 31.03.2014р.

Відповідно до умов укладених договорів позивач здійснював продаж автомобільних шин вказаним підприємствам, що підтверджується копіями видаткових накладних.

Товар, що продавався, був імпортований позивачем на митну територію України, що підтверджується копіями вантажно-митних декларацій.

В процесі здійснення фінансово-господарської діяльності позивач користувався послугами зі складування та транспортного оброблення вантажів, які надавалися фізичною особою-підприємцем на підставі укладених договорів.

Відвантаження товару було здійснено з регіонального складу в місті Біла Церква, а транспортування здійснювалось покупцями автомобільним транспортом самовивозом за власний рахунок.

Послуги зі складування та транспортного оброблення вантажів на регіональному складі в місті Біла Церква надавалися позивачу на підставі договору складування та транспортного оброблення вантажів, копія якого була надана відповідачу в ході проведення перевірки.

В день виникнення податкових зобовязань, відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України, позивачем складались податкові накладні в двох примірниках, з яких один примірник видавався контрагенту, а інших залишався у позивача.

Крім того, зазначені податкові накладні, відповідно до п. 201.10 ст. 201, п. 11 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, були зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних. А при складанні податкової декларації з податку на додану вартість за звітні податкові періоди, відомості, які зазначені в податкових накладних, були відображені в податковій декларації з податку на додану вартість, розшифровці податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), а також реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Станом на день проведення перевірки вказані підприємства в повному обсязі розрахувалися за поставлений товар, що підтверджується копіями виписок з банківського рахунку.

Вказані господарські операції були відображені позивачем в бухгалтерському обліку, що підтверджується копіями оборотно-сальдових відомостей по рахунку №361 за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Всі зазначені вище документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити, як того вимагає чинне законодавство України.

Таким чином, податкові зобовязання позивача були задекларовані в повному обсязі та сплачені до бюджету у встановлений строк.

Однак, при прийняті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідачем не було враховано припис акту цивільного законодавства України, викладений в частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом.

Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року було звернено увагу на наступне: «... вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду у разі наявності відповідної суперечки. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В цьому випадку в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги у разі нікчемності правочину і наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не має права посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким аргументам позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути заявлені як однією із сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права і законні інтереси якої порушені здійсненням правочину».

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма пов'язує недійсність господарського зобов'язання з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що за відомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції.

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення, передбаченого ст. 228 ЦК України міститься обов'язкова ознака - специфічна мета - порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Наявність мети, включеної до складу правопорушення підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину.

Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Суд вважає, що відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій.

Відповідачем також не було належним чином обґрунтовано і доведено у встановленому законом порядку, що угоди порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

Висновок відповідача про відсутність реальності поставок товарів, які економічно необхідні для виконання такого постачання, що може свідчити про відсутність необхідних умов для здійснення відповідної господарської, економічної діяльності як позивачем, так і його контрагентом, без відповідних доказів, - є лише припущенням.

Вказані висновки підтверджуються і ст. 20 Податкового кодексу України, відповідно до якої органам державної податкової служби України не надано повноважень щодо визнання тих чи інших угод (правочинів) недійсними та/або нікчемними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

У відповідності до ч. 2 ст. 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

Відповідно до положень ст. 80 Цивільного Кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем в суді.

Згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Між тим, чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку здійснювати перевірку відповідності законодавству установчих документів іншого учасника господарських правовідносин та ставити під сумнів внесені до Єдиного державного реєстру відомості.

З вказаних норм вбачається, що зареєстровані у Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців контрагенти - є юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, мають, відповідно до діючого законодавства, право на здійснення господарської діяльності на власний розсуд та ризик, у тому числі з виконання робіт, послуг.

Крім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його покупцями (контрагентами) правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій Позивача та його контрагентів для одержання Позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Отже, наданими документами підтверджується, що дії позивача при укладені та виконані договорів були направлені на набуття прав та обов'язків, які випливають саме з договорів та, що фактичне їх виконання підтверджує, що господарські операції виконувалися, тому вказані договори не мають дефектів ознак або елементів цього правочину, які дають підстави вважати цей правочин нікчемним у зв'язку з його удаваністю, а тому висновки посадових осіб податкового органу не відповідають дійсності та фактичним обставинам.

За таких підстав, позиція відповідача, яка викладена в Акті перевірки, суперечить ст. 61 Конституції України згідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді донарахування податку на прибуток.

Зважаючи на наведене податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області від 19 січня 2016 року № не грунтується на законі, є протиправним та підлягає скасуванню, в частині зменшення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «БЕЛШИНА» суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 173 654 грн.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний дім "Белшина" -задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби України в Чернігівській області від 19 січня 2016 року (Форма «П») № в частині зменшення ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «БЕЛШИНА» суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 173 654 грн..

Стягнуту з Державної податкової інспекції у м.Чернігові Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ «БЕЛШИНА» 47604,81 грн. судового збору.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.Л. Клопот