Справа № 810/5836/13-а
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/59155/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Скавуляк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року

у справі № 810/5836/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живаги Олександра Васильовича,

треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

про визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живаги О.В., в якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області щодо державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати внести запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на об'єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живаги О.В. від 27 червня 2013 року № 3495012 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_4;

- зобов'язано державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності попереднього власника житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року в частині зобов'язання державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності попереднього власника житлового будинку АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 - скасовано та прийнято нове рішення в цій частині.

Зобов'язано державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живагу О.В. передати заяву ОСОБА_4 щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 державному реєстратору на нерухоме майно Укрдержреєстру у порядку, встановленому наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб».

В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що державним реєстратором порушено порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно. Вказує, що іпотекодержателем не надіслано іпотекодавцю та боржнику звіт про оцінку предмета іпотеки, що є обов'язковою умовою для здійснення державної реєстрації прав на предмет іпотеки. Крім того, державним реєстратором не перевірено факт виконання договірних зобов'язань боржника за договором позики. Також державним реєстратором здійснено реєстраційні дії з перевищенням повноважень, оскільки право на їх вчинення має тільки державний реєстратор Укрдержреєстру.

В запереченнях, що надійшли на адресу суду, третя особа вважає рішення суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим, тому касаційну скаргу просить залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

В судовому засіданні позивач касаційну скаргу підтримав, просив суд задовольнити її з підстав, викладених в ній, треті особи, представник третьої особи заперечив проти касаційної скарги, просив суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, їх представників, що з'явились, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_2, посвідченого 08 травня 2008 року Оліферовським О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 947.

08 травня 2008 року між гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір (з подальшими змінами до нього), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оліферовським О.І. за реєстровим № 957, відповідно до якого ОСОБА_2 виступив майновим поручителем ОСОБА_3 за її зобов'язаннями перед ОСОБА_4, передбаченими договором позики від 08 травня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оліферовстьким О.І. за реєстровим № 956, а саме - повернути ОСОБА_4 позику у сумі 272700,00 грн., що є еквівалентом суми 54000,00 доларів США, у строк до 08 травня 2010 року.

П. 5.2.1 вказаного Іпотечного договору передбачено позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом прийняття предмету іпотеки у власність іпотекодержателя (із погашенням іпотекодавцем за рахунок коштів, отриманих від іпотекодержателя внаслідок такого прийняття, зобов'язань за договором позики, або без проведення погашення у такий спосіб) у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

В зв'язку з невиконанням боржником (ОСОБА_3.) основного зобов'язання за договором позики перед кредитором (ОСОБА_4.), останній вирішив скористатись визначеним в Іпотечному договорі правом на позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

10 квітня 2013 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Якушева Є.А. від імені ОСОБА_4 надіслала засобами поштового зв'язку на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлення про намір ОСОБА_4 задовольнити свої вимоги як іпотекодержателя в разі неповернення протягом 30 днів з дня отримання заяви суми боргу.

Як встановлено судом першої інстанції, вказане повідомлення ОСОБА_3 не отримала. Натомість повідомлення вручено 25 квітня 2013 року гр. ОСОБА_11 Ця обставина також відображена у свідоцтві, складеному 30 травня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А.

З цього приводу судом апеляційної інстанції вказано, що гр. ОСОБА_12 та ОСОБА_3 проживають разом та перебувають у «громадянському» шлюбі. Однак, такий висновок суду зроблено без належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити таку обставину.

ОСОБА_2 одержав зазначене повідомлення особисто 16 квітня 2013 року та у відповідь надіслав нотаріусу лист, в якому повідомив про неможливість задоволення вимог ОСОБА_4 за рахунок предмета іпотеки у зв'язку із спливом строку позовної давності.

На підставі застереження, що міститься в Іпотечному договорі ОСОБА_4 вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у зв'язку з чим 10 червня 2013 року звернувся із заявою № 1521555 до державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області про реєстрацію на ним права власності на предмет іпотеки.

27 червня 2013 року державний реєстратор Макарівського районного управління юстиції Київської області Живага О.В. прийняв рішення № 3495012 про державну реєстрацію права власності на вказаний об'єкт нерухомості за гр. ОСОБА_4

В подальшому 17 вересня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Київській області із скаргою на дії державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області.

За результатами розгляду скарги Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Київській області листом від 15 жовтня 2013 року № Н-2209/7.1 повідомила заявника, що при проведенні перевірки порядку виконання заяви ОСОБА_4 від 10 червня 2013 року № 1521555 щодо реєстрації за ним права власності на будинок АДРЕСА_1 встановлено, що державним реєстратором Живагою О.В. порушено вимоги наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5, відповідно до якого рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, що виникає на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, до яких відповідач (Живага О.В.) не належить, роз'яснено право на оскарження рішення реєстратора до суду.

Крім того, судом першої інстанції встановлено наступні обставини. Реєстраційна служба Макарівського районного управління юстиції Київської області повідомила суд, що при державній реєстрації права власності за заявою ОСОБА_4 державний реєстратор порушив вимоги пункту 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, що виявилось у проведенні реєстрації за відсутності доказу надсилання боржнику письмової вимоги іпотекодержателя (як встановлено, вимогу отримав не боржник (ОСОБА_3, а стороння особа - гр. ОСОБА_12.), а також ненадання доказів надсилання іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові звіту про оцінку предмета іпотеки.

Також державний реєстратор Макарівського районного управління юстиції Київської області Живага О.В. надіслав до суду заяву від 30 травня 2014 року вх. № 38993/14, в якій визнав, що під час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за заявою ОСОБА_4 порушив вимоги Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» та зазначив, що реєстрацію права власності на майно проведено помилково.

Позивач, вважаючи зазначені дії державного реєстратора протиправними, його рішення - незаконним, звернулась до суду з даним позовом про визнання протиправними дій щодо реєстрації права власності та зобов'язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що державний реєстратор, здійснюючи реєстраційні дії, порушив порядок їх вчинення та перевищив повноваження, оскільки не наділений ними вчиняти такі реєстраційні дії, що є підставою для скасування спірного рішення.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині та ухвалюючи в цій частині нову постанову дійшов висновку щодо наявності в діях державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живаго О.В. перевищення повноважень, що призвело до порушень вимог Наказу Міністерства юстиції України № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб». Однак, враховуючи те, що вказані дії були вчинені не з вини або за участі ОСОБА_4, оскільки останній звернувся у встановленому законом порядку до Макарівського районного управління юстиції Київської області за місцем знаходження нерухомого майна, з повним та вичерпним переліком документів, необхідних для проведення вказаної державної реєстрації, тобто зі свого боку виконав всі встановлені вимоги чинного законодавства України, тоді як державний реєстратор в порушення приписів вказаного Наказу Міністерства юстиції України провів реєстраційні дії без передачі документів державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру.

Отже, незважаючи на встановлення судом факту перевищення державним реєстратором своїх повноважень, суд дійшов висновку, що у нього є правові підстави для виходу за межі позовних вимог та визнання державної реєстрації права власності на будинок будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 законною.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Ч. 1 ст. 24 вказаного закону передбачено випадки відмови у держаній реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

При цьому, ч. 4 зазначеної статті визначено, що відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає прямий обов'язок державного реєстратора під час розгляду заяви про реєстрацію встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюється Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок реєстрації).

Відповідно до п. 7 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

П. 10 Порядку реєстрації визначено, що заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Згідно з п. 34 Порядку реєстрації для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 (документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно) і 28 (документ, що посвідчує особу заявника) цього Порядку, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі;

3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

5) витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли предметом іпотеки є земельна ділянка та в документах, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, відсутні відомості про її кадастровий номер);

6) заставну (у разі, коли іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої у Державному реєстрі прав заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, боржник порушеного зобов'язання - ОСОБА_3 не отримувала завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, тому надіслання на її адресу та вручення іншій особі вказаної вимоги не можна вважати належним виконанням п. 34 Порядку реєстрації. Відтак, не може існувати і документу, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання боржником (ОСОБА_3.) письмової вимоги іпотекодержателя.

Здійснення реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна за відсутності всіх передбачених Порядком реєстрації документів, свідчить про незаконність такого рішення державного реєстратора.

Крім того, відповідно до змісту ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Зі місту вказаної норми слідує висновок, що підставою для задоволення вимог іпотекодержателя за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Як вірно вказано судом першої інстанції, державний реєстратор відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» повинен був перевірити наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав, однак таких дій не вчинив.

Окрема слід зазначити наступне. Згідно з абз. 3 п. 1 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, що є додатком до наказу Міністерства юстиції України 02.04.2013 N 607/5 (чинного та в редакції на час виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає процедуру взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав під час проведення державної реєстрації права власності та/або речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

П. 2 Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб передбачено, що державна реєстрація, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року N 703.

За таких обставин, державний реєстратор Макарівського районного управління юстиції Київської області Живага О.В. не наділений повноваженнями здійснювати реєстраційні дії щодо прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Наведена обставина є самостійною підставою для скасування спірного рішення державного реєстратора.

Також слід зазначити, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, зобов'язавши державного реєстратора Макарівського районного управління юстиції Київської області Живагу О.В. передати заяву ОСОБА_4 щодо реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 державному реєстратору на нерухоме майно Укрдержреєстру у порядку, встановленому наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», з огляду на те, що такі дії є виключною компетенцією державного реєстратора та вчиняються ним відповідно до Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 02.04.2013 N 607/5.

До того ж, орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення.

Такого висновку дійшов у своїй постанові від 11 листопада 2015 року Верховний Суд України у справі № 819/1849/13-а.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволенні позову, суд апеляційної інстанції помилково скасував його законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції скасуванню з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: