Справа № 808/5195/15
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Справа № 808/5195/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді А.В. Сіпаки

при секретарі судового засідання І.С. Горбовій,

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ДДС»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області

про скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення рішення відповідача від 13.07.2015 № та №, оскільки позивач вважає, що вони винесені з порушенням норм діючого законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за наслідками проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «ДДС» відповідач виніс податкові повідомлення рішення № та №. З прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач не погоджується і вважає їх протиправним з наступних підстав.

Між Позивачем та ТОВ «ТБ «Континент» укладено договори оренди нерухомості, які повністю відповідають вимогам Господарського кодексу України (дійсність договорів не піддана сумніву у Акті перевірки). На виконання вказаних договорів сторонами складались та підписувались Акти виконаних робіт з визначенням суми до сплати. Послуги з оренди були оплачені підприємством в повному обсязі та не можуть бути безоплатно отриманими.

Посилання на порушення вимог п.п 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не має під собою підстав бо до перевірки було надано первинні документи, що підтверджують витрати підприємства (прибуткові накладні підприємства, ТТН на отриманий товар та видаткові накладні постачальників).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, аналогічних викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, суду пояснив, що перевіркою регістрів бухгалтерського обліку встановлено розбіжності між даними бухгалтерського та податкового обліку. В ході проведення перевірки встановлено укладання підприємством TOB «Компанія «ДДС» договорів оренди. До перевірки підприємством TOB «Компанія «ДДС» надано акти виконаних робіт отримані від TOB «ТБ «Континент». Крім того, згідно наданих до перевірки банківських виписок встановлено, що підприємство TOB «КОМПАНІЯ «ДДС» сплачувало грошові кошти TOB «ТБ «Континент» за товар (призначення платежу «сплата за стільниці відповідно акта звірки № б/н, сплата за меблеві матеріали відповідно акта звірки № б/н).

Відповідач зазначив, що директор TOB «КОМПАНІЯ «ДДС» ОСОБА_4 є директором та одним із засновників TOB «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «КОНТИНЕНТ», а головний бухгалтер TOB «КОМПАНІЯ «ДДС» ОСОБА_5 одночасно є головним бухгалтером TOB «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «КОНТИНЕНТ».

Факт придбання перевіряємим підприємством товарів у TOB «ТБ «Континент» також підтверджено актом перевірки від 02.10.2014 № 148/08-30-22-11/37167392, в якому відображені податкові та видаткові накладні на придбання товарів.

Таким чином, послуги отримані від TOB «ТБ «Континент» не знайшли своє відображення в бухгалтерському обліку, а грошові кошти сплачувались безпосередньо за товар.

Проведеною перевіркою встановлено наявність реалізації товарів, які не були оприбутковані в бухгалтерському обліку. В ході перевірки були проаналізовані та співставлені дані видаткових накладних, касових стрічок та бухгалтерський рахунок 281. Зведені дані щодо співставлення реалізованих та не оприбуткованих в бухгалтерському обліку товарів наведено у додатку 5 до акту перевірки. У додатку 5 до акту перевірки відображені зведені дані на підставі видаткових накладних, касових стрічок та регістрів (бухгалтерський рахунок 281).

Порушення виникло внаслідок того, що підприємством TOB «КОМПАНІЯ «ДДС» до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) віднесено вартість товарів, які відповідно до наданих до перевірки первинних документів (видаткові накладні, касові чеки) не були реалізовані.

Отже, у зв'язку з тим, що підприємством TOB «КОМПАНІЯ «ДДС» були списані до складу собівартості вартість товарів, що не були реалізовані, тому в розумінні п..14.1.36 п.,14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) вважаються використаним не у господарській діяльності підприємства.

Відповідач наголосив, що перевірка проводилася відповідно до всіх вимог ПКУ, підстави для проведення такої перевірки були, а висновки перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що за результатами перевірки складено акт від 22.06.2015 №57/22-01/37167392, в якому зроблено висновок про порушення відповідачем вимог законодавства України, а саме:

На підставі Акту перевірки, відповідачем прийнято рішення № від 13.07.2015 про донарахування податку на прибуток у сумі 120348,00 грн та штрафних санкцій у сумі 31107,00 грн за порушення вимог пп.14.1.56, пп.14.1.228 п.14.1, пп.134.1.1, п.134.1 ст.134, п.135.1, 135.2, пп.135.4.1 п.135.1, п.п.135.5.3, 135.5.4, п.135.5 ст.135, п.137.1, 137.10 ст.137, п.п.138.1.1, п.138.1, п.138.4, 138.8, п.п 138.10.1, 138.10.2, 138.10.3, п.138.10 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 з урахуванням п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями, що діяв на момент виявлених порушень).

Та рішення № від 13.07.2015 про донарахування податку на додану вартість у сумі 34225,00 грн та штрафних санкцій у сумі 17112,50 грн за порушення вимог пп.14.1.181, п.14.1, пп.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.187.7 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1, п.п.201.4, 201.6, 201.7 п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України №2755-ІV від 02.12.2010 р (із змінами та доповненнями, що діяв на момент виявлених порушень), ст..1, п.2 ст.3, п.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №966.

Правомірність та обґрунтованість рішення відповідача про застосування штрафних (фінансових) санкцій є предметом спору, який передано на вирішення суду.

ОСОБА_6 перевірки підприємству донараховано дохід на суму безоплатно отриманих робіт, послуг у розмірі 160540 грн, у т.ч. за періоди:

2012 рік - 6822 (1432,62) грн,

2013 рік 58038 (11027,22) грн,

2014 рік - 95680 (17222,40) грн.

В якості безоплатно отриманих послуг Актом перевірки визнано послуги з оренди нерухомості та транспортних засобів від ТОВ «Торгівельний будинок «Континент» через те, що до перевірки не надано підтвердження оплати отриманих послуг оренди.

Між Позивачем та ТОВ «ТБ «Континент» укладено договору оренди нерухомості:

№07-12 від 01.01.2012 на офісні та складські приміщення по вул. Стартова 3а

№07-12 від 02.01.2014 на офісні та складські приміщення по вул. Стартова 3а

№07-12 від 12.07.2012 на складські приміщення по вул. Дніпропетровське шосе 9

№ АТ/04-30 від 03.04.2013 на оренду вантажних автомобілів

№ П/06-11 від 03.06.2012 на оренду навантажувачів

На виконання вказаних договорів сторонами складено та підписано Акти виконаних робіт.

Проведення оплати за послуги оренди проводились безготівковим розрахунком на рахунок ТОВ «ТБ «Континент». Помилки, зроблені в призначенні платежу при проведенні оплати виправлялись шляхом надіслання отримувачу платежу відповідних листів (№34 від 16.10.2013 та №46 від 31.12.2013, №6 від 30.01.2014,№5 від 30.01.2014.),

Відповідно до 138.2. Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №966 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані Позивачем ОСОБА_6 виконаних робіт містять всі обовязкові реквізити та дають змогу ідентифікувати осіб, що їх склали та підтверджують факт надання та отримання послуг.

Відповідно до Листа НБУ від 09.06.2011 року №25-111/1438-7141 платник може

змінити реквізит "Призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку. Підтвердженням факту оплати за послуги оренди є банківські виписки та надані Позивачем листи до ТОВ «ТБ «Континент» зі зміною призначення платежу.

За результатами перевірки підприємству зменшено суму собівартості реалізованої продукції за травень 2014 року на 24231 грн, та за червень 2014 року на 60579 грн. та донараховно податок на прибуток у сумі 4361,58 грн та 4864 грн ПДВ за травень 2014 року, і 10904,22 грн податку на прибуток та 12115 грн ПДВ за червень 2014 року.

Суму собівартості зменшено за результатами співставлення даних картки бухгалтерського рахунку 281 за травень 2014 року та червень 2014 року з первинними документами підприємства.

П.п 83.1.6 п.83.1 ст. 83 ПКУ передбачає що матеріалами, які є підставами для висновків під час проведення перевірок можуть бути матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Ст.85.8. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Ст.138.2. ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

П. 187.1. ст 187 ПКУ передбачає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

201.7. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Ст.5 Закону України «Про бухгалтерський облік в України» передбачає, що підприємство самостійно:

визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства;

обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;

затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Картка рахунку 281 за травень 2014 року та червень 2014 року використана в ході проведення перевірки, була отримана Відповідачем на підставі запиту від 24.09.2014 №22035/10108-30-22-11 на підтвердження фінансового господарських відносин Позивача з конкретним контрагентом ТОВ «ТБ «Континент». Відомості, що вона містить не стосуються безпосередньо правомірності нарахування та сплати Позивачем податку на прибуток підприємств.

Позивачем на виконання запитів представників ДПІ в ході перевірки було надано картки рахунків 281 та 902, 704,які містять підтвердження правильності формування собівартості реалізованої продукції та списання її до рахунку 902. Це не спростовано представниками Відповідача у ході судового розгляду. Вказівки представників Відповідача про неможливість використовувати надані документи для аналізу не можуть братися до уваги через те, що надані документи розроблено самостійно підприємством з посиланням на ст..5 ЗУ «Про бухгалтерський облік в Україні» та Наказ «Про облікову політику ТОВ «Компанія «ДДС».

Доходи від реалізації товарів обліковуються на рахунку 702, класу 7 «Доходи та результати діяльності» відповідно до «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку», ця сума складається з доходів, отриманих від готівкових та безготівкових розрахунків за товари. Всі доходи, що отримані підприємством за травень та червень 2014 року, відображені на цьому рахунку. До позову надається картка рахунку 702 за квітень та червень 2014 (на підтвердження доходів отриманих від реалізації товарів) та картка рахунку 281 (з наведенням списання на рахунок 902) на підтвердження списання собівартості реалізованого товару.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку, що відповідачем, відповідно до вимог частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, не було доведено завищення позивачем собівартості реалізованої продукції, оскільки не доведено достовірність використаної для висновків документації, отриманої для іншої перевірки, а також не зазначено на який саме товар податкові накладні відсутні у Позивача.

Підприємству зменшено суму собівартості реалізованої продукції, яка використовується для розрахунку податку на прибуток підприємств, за грудень 2014 року на 351 343 грн. (сума донарахованого податку на прибуток (63241,74) та донараховано, на суму зменшення, податок на додану вартість у сумі 70268 грн.

Вказане зменшення проведено в ході вибіркового співставлення реалізованого за готівковий та безготівковий розрахунок та списаного з бухгалтерського рахунку 281 на рахунок собівартості 902 товару за грудень 2014 року. Дані цього співставлення занесені Відповідачем до Додатку 5 до Акту перевірки.

Відповідно до 14.1.36. ПКУ господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи,

Відповідно до ст..137.1 ПКУ дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

137.4. Датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань.

138.1. Витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

138.1.1. Витрати операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей Податкового Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку;

138.2. Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Кодексу.

138.4. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Положення (стандарт)бухгалтерського обліку 9 «Запаси» затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.1999 №246 передбачає:

1.3. Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають:

товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством з метою подальшого продажу;

9. Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат:

суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків;

суми ввізного мита;

транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків ттранспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць.

інші витрати, які безпосередньо пов'язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях

16. При відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів:

ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів;

середньозваженої собівартості;

собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО);

нормативних затрат;

ціни продажу.

Для всіх одиниць бухгалтерського обліку запасів, що мають однакове призначення та однакові умови використання, застосовується тільки один із наведених методів.

Здійснення Позивачем витрат на формування собівартості реалізованої продукції не заперечувалось в ході судового засідання та підтверджується карткою рахунку 281 і Наказом про облікову політику №7.

Підприємством наданими документами за грудень 2014 року підтверджено списання на рахунок обліку собівартості реалізованої продукції (д-т рахунку 902) вартості товару відповідно до обсягу його реалізації, тобто відповідно до дати визнання доходу від його реалізації.

В ході судового розгляду відповідачем не було надано доказів списання до складу собівартості нереалізованих товарів, тобто використання їх підприємством у негосподарській діяльності.

Відповідно до ст. 185 ПКУ п 185.1. Об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

П. 187.1.ст 187 ПКУ передбачає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

201.7. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Позивачем в ході судового засідання надано підтвердження оплати всього реалізованого та списаного товару, а відповідачем не надано доказів відсутності податкових накладних на реалізований у грудні 2015 року товар.

Позивачем в ході судового розгляду визнано правомірним донарахування податку на додану вартість у сумі 14513,01 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дій органів державної податкової служби України під час реалізації владної управлінської функції контролю за правильністю та повнотою справляння податкових зобов'язань станом на момент виникнення спірних правовідносин визначений Податковим кодексом України.

За загальним визначенням, компетенцією - є сукупність повноважень, прав та обов'язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов'язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України субєкт владних повноважень при прийнятті рішення повинен діяти: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 94, 158-163, 186 КАС України, Податковим Кодексом України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 13.07.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 13.07.2015, прийняте Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області в частині нарахування податкового зобовязання у сумі 37323, 72 грн.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Сіпака