Справа № 2а-10318/12/2670
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/23762/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Ситникова О.Ф., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України про визнання рішення протиправним за касаційною скаргою позивачки на судові рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати:

протиправними рішення Генеральної прокуратури України від 20 січня 2012 року №07/1/2-19894-10, яке було прийнято за результатами розгляду її скарги від 15 грудня 2011 року, та дії, допущені при його прийнятті;

зобов'язати провести повторну перевірку фактів наведених у скарзі, надати належну відповідь на поставлені вимоги, скласти відносно прокурора Оболонського району м. Києва протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Посилалась на незаконність дій та рішення відповідача, що виразилися у неналежній перевірці відомостей, викладених у скарзі від 15 грудня 2011 року, наданні відповіді, не притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 7 лютого 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник позивачки, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову. Вказує на неналежне дослідження судами обставин справи, що призвело до ухвалення незаконних рішень.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, справу розглянуто в порядку письмового провадження, що відповідає пункту 1 частині першій статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установили, що 15 грудня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до Генеральної прокуратури із скаргою на дії працівників прокуратури Оболонського району м. Києва та прокуратури м. Києва щодо розгляду інформаційного запиту від 30 листопада 2010 року, а також притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач при розгляді звернення діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Усі звернення прокуратурою міста розглянуті по суті та на них у встановлені законом строки надано відповіді.

Висновок судів відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Аналогічне положення відображене в Законі України від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР). За правилами частин третьої та четвертої статті 15 цього Закону відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Пунктом 6 частини першої статті 18 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Статтею 19 цього Закону встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення, у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Згідно із частиною першою статті 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Виходячи з положень зазначених норм, громадянин або інша особа має право на належний розгляд скарги, та отримання відповіді, однак засіб реагування визначає орган або посадова особа, що її розглядає.

Як свідчать фактичні обставини справи, встановлені судами, про результати розгляду скарги від 15 грудня 2011 року повідомлено представника заявниці листом від 20 січня 2012 року № 07/1/2-19894-10, в якому роз'яснено, що на виконання рішення суду, прокурором району надано письмову відповідь на запит і поінформовано про відсутність підстав для складання адміністративного протоколу відносно прокурора Оболонського р-ну ОСОБА_3.

Крім того, як вірно зазначено судами, звернення представника ОСОБА_4, яке надійшло до прокуратури м. Києва 3 серпня 2011 року щодо протиправності дій прокурора Оболонського району розглянуто. За результатами розгляду у строк, встановлений законом, повідомлено про відсутність підстав до притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за вчинення корупційного правопорушення. Листом від 11 листопада 2011 року надано позивачці аналогічну відповідь.

Тобто, питання щодо протиправності дій прокурора Оболонського району м. Києва було розглянуто по суті і надано відповіді. Також заявниці повідомлено, що при перевірці звернення корисливого або іншого особистого інтересу в діях прокурора Оболонського району не встановлено.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів і встановлених обставин справи.

У випадку незгоди з рішенням чи дією суб'єкта владних повноважень зацікавлена особа вправі звернутися до суду за правилами і в порядку, передбаченому КАС України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

О.Ф. Ситников

І.В. Штульман