Справа № 824/9/16-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/9/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лелюка О.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Кіщук О.І.,

представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Редько Ірини Олександрівни, Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про скасування рішення та зобов'язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області про скасування рішення та зобов'язання до вчинення певних дій.

Позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області;

- зобов'язати Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області скасувати реєстраційний запис за номером 8326729 від 30 грудня 2014 року, відкритий на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В ході судового розгляду справи до її участі в якості другого відповідача було залучено державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Редько Ірину Олександрівну, а в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року задоволено заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог. Закрито провадження в даній адміністративній справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 про зобов'язання Реєстраційну службу Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області скасувати реєстраційний запис за номером 8326729 від 30 грудня 2014 року, відкритий на об'єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 01 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0447 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 16 лютого 2016 року представником позивача подано заву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у зв'язку із скасуванням в судовому порядку (рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року) рішення Чернівецької міської ради про передачу земельної ділянки в АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та скасування державного акту на цю земельну ділянку, відпала підстава для державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку за третіми особами, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року підлягає скасуванню в судовому порядку відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Просили суд позов задовольнити і визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області.

Відповідачі, повідомленні належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

Водночас до суду з Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції надійшли пояснення з приводу даного позову у письмові формі, в яких зазначено про правомірність дій державного реєстратора при прийнятті оскаржуваного позивачем рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначили, що приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року державний реєстратор діяла у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від них до суду надійшла заява, в якій зазначено, що вони заперечують проти задоволення даного позову та просять справу розглядати у їх відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року, скасовано рішення 29 сесії Чернівецької міської ради V скликання №615 від 26 червня 2008 року в частині передачі ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,0447 га. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 управлінням земельних ресурсів у м. Чернівці 03 вересня 2008 року.

27 серпня 2015 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою та доданими до неї зазначеними вище судовими рішеннями з вимогою скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1, площею 0,0447 га за ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7

Рішенням від 31 серпня 2015 року №24033891 державний реєстратор відмовив у скасуванні запису про нерухоме майно. Тобто, відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1, який діяв в інтересах ОСОБА_5

При цьому державним реєстратором в рішенні від 31 серпня 2015 року №24033891 про відмову у скасуванні зазначено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В поданих же рішеннях суду (рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року) йдеться про визнання недійсним правовстановлюючого документу, а не про скасування запису про право власності.

За таких обставин, ОСОБА_5 звернулась до адміністративного суду з даним позовом.

У зв'язку з цим, суд зазначає наступне.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі -Закон №1952-IV в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення).

За змістом статей 2 та 3 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 41 цього Закону.

Згідно пункту 1 частини першої статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Статтею 9 Закону №1952-IV визначено, що, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Статтею 19 Закону №1952-IV передбачені підстави для державної реєстрації прав та їх обмежень.

Так, згідно частини першої зазначеної статті державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 26 Закону №1952-IV визначено внесення записів до Державного реєстру прав.

Відповідно до цієї статті записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Також слід зазначити, що процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна на час прийняття спірного у цій справі рішення визначав Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що 01 грудня 2014 року 57 сесією VI скликання Чернівецької міської ради було прийнято рішення за №1418 про безоплатну передачу ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 у спільну сумісну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0447 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Водночас цим ще рішенням органу місцевого самоврядування зобов'язано фізичних осіб, яким передаються у власність земельні ділянки, замовити виготовлення свідоцтв про право власності на земельні ділянки.

30 грудня 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 звернулись до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відносно державної реєстрації права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0447 га (кадастровий номер НОМЕР_1).

Крім вказаного рішення органу місцевого самоврядування до заяви було додано витяг з Державного земельного кадастру про зазначену земельну ділянку.

На підставі цих поданих документів, з урахуванням інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Редько І.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18499287 від 31 грудня 2014 року й проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, спільна сумісна, розмір частки: 1, на земельну ділянку, що розташована в Чернівецькій області, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7

Також державним реєстратором були внесені відповідні записи до Державного реєстру прав та зазначеним особам видано Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно від 31 грудня 2014 року НОМЕР_3.

Таким чином, судом встановлено, що при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно - земельну ділянку, що розташована в Чернівецькій області, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №18499287 від 31 грудня 2014 року, державний реєстратор діяв на підставі та з дотриманням вимог Закону №1952-IV й Порядку №868.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що приймаючи оскаржуване позивачем рішення державний реєстратор діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Підстави для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року відсутні.

Відтак, заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Посилання ж позивача в обґрунтування позову на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 січня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 03 квітня 2014 року, є безпідставними, оскільки оскаржуване у даній справі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 18499287 від 31 грудня 2014 року було прийнято на підставі рішення Чернівецької міської ради 57 сесії VI скликання від 01 грудня 2014 року за №1418, а не на підставі скасованого зазначеними судовими рішеннями рішення Чернівецької міської ради 29 сесії V скликання №615 від 26 червня 2008 року.

Рішення органу місцевого самоврядування від 01 грудня 2014 року №1418 як станом на час проведення державної реєстрації права власності за третіми особами, так і на час розгляду судом даної справи в судовому порядку не оскаржувалось та є чинним.

Крім вищевикладеного, відмовляючи в задоволенні даного позову ОСОБА_5, суд також виходить з такого.

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. Позивачем в адміністративній справі може бути та особа, права, свободи або інтереси якої порушено суб'єктом владних повноважень й за захистом яких вона звернулася до адміністративного суду.

Тобто, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб'єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи або інтереси позивача та породжує для нього права чи обов'язки. Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень порушуються права позивача.

В даному ж випадку оскаржуване ОСОБА_5 рішення суб'єкта владних повноважень не стосується жодних її прав, свобод чи інтересів. Воно безпосередньо як не порушує її прав, свобод чи інтересів, так і не породжує для неї жодних прав та обов'язків.

З огляду на викладене та керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.П. Лелюк

Постанова у повному обсязі складена 19 лютого 2016 року.