Справа № 569/17257/15-а
Суддя: Герасимчук М.К.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року

Суддя Рівненського міського суду Герасимчук М.К., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області, які полягають у припиненні виплати пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зобов'язати відповідача поновити нарахування та виплату такої пенсії починаючи з 01 червня 2016 року у попередньому розмірі.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що позивачу, з 02 листопада 2004 року призначена пенсія по інвалідності згідно ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідач проводить нарахування пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду Ш групи віднесеному до 1 категорії потерпілих від Чорнобильської катастрофи відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Дана пенсія була призначена позивачу під час роботи на посаді секретаря судового засідання Рівненського міського суду, на якій продовжує працювати. Виплата пенсії здійснювалась помісячно Управлінням пенсійного фонду України в м. Рівне з моменту призначення до 01 квітня 2015 року. З 01 квітня 2015 року Управління пенсійного фонду України в м. Рівне без офіційного повідомлення припинило нарахування та виплату пенсії.

25 грудня 2015 року Управління пенсійного фонду України в м. Рівне надало відповідь за №469/10 про те, що відповідно до ст. 58 Закону (із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VШ) тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи (крім інвалідів першої та другої груп, інвалідів війни третьої групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", не виплачується правомірно, оскільки встановлений факт роботи на посаді секретаря судового засідання, а вже після звільнення позивача з роботи виплата пенсії відповідно до цього закону поновиться.

Позивач вважає, що дії Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне, які полягають у припиненні виплати пенсії та відмові відновлення її виплати протиправними, та таким що, ґрунтуються лише на припущеннях, а не на нормах чинного законодавства, враховуючи загальновизнані державою та Конституцією України принципи верховенства права, законності та соціальної захищеності. Доводить, що дії відповідача суперечать Конституції та Законам України. Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Тому, звуження змісту та обсягу права на пенсію по інвалідності шляхом прийняття нових законів, або внесення змін до чинних законів, як зазначено у відповіді відповідача, за вказаної статтею Конституції України, не допускається.

В судове засідання позивач не з"явилася, подала до суду заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд вважає можливим розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", набула право на призначення пенсії по інвалідності та отримувала її з 02 листопада 2004 року по 01 квітня 2015 року.

Листом №469/10 від 25 грудня 2015 року Управління пенсійного фонду України в м. Рівне повідомило, що відповідно до ст. 58 Закону (із змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VШ) тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону у період роботи особи (крім інвалідів першої та другої груп, інвалідів війни третьої групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється чинність пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Суд визнає обгрунтованими доводи позивача щодо неправомірності дій Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне, які полягають у припиненні виплати пенсії та відмові відновлення її виплати.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України „Про державну службу", „Про прокуратуру", „Про судоустрій і статус суддів", „Про статус народного депутата України", „Про Кабінет Міністрів України", „Про судову експертизу", „Про Національний банк України", „Про службу в органах місцевого самоврядування", „Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Згідно статті 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалось Конституційним Судом України та відображено в Рішеннях № 1-зп від 13 травня 1997 року, № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та № 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року. При цьому, зазначеними рішеннями встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Беручи до уваги, що право на пенсійне забезпечення виникло та реалізоване із листопада 2004 року, з цього часу позивач постійно отримувала пенсійні виплати, то дії відповідача щодо припинення виплати пенсії із квітня 2015 року є звуженням її існуючих прав насамперед права на пенсію, визначеного ст. 46 Конституції України.

Конституційний суд України в своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що "невиконання державою взятих на себе соціальних зобовязань порушує принцип соціальної, правової держави", а встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є "складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права".

Відповідно до Розділу 11 Конституції України, право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням і забезпечується ч. 2 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Частиною 2 ст. 8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1), Україна визнала обовязковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання, вимог, які він виводить з цього принципу.

ОСОБА_1 на момент призначення пенсії і станом на даний час працює на посаді секретаря судових засідань Рівненського міського суду, відтак з її заробітної плати роботодавцями постійно утримувалися та сплачувалися до Пенсійного фонду України страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Зі змісту ч. 1 ст. 7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вбачається рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обовязків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Зупинення виплати пенсії у звязку з перебуванням на посаді є прямим порушенням цієї норми.

Таким чином, в системі аналізу спірних правовідносин, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій управління Пенсійного фонду України в м. Рівне із одночасним відновленням такого права, шляхом зобовязання вчинити певні дії - поновити виплату пенсії у попередньому розмірі.

Доводи управління Пенсійного фонду України у місті Рівне, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними судом у даній постанові нормами права.

Пленум Верховного Суду України у свої постанові від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" роз'яснив, що відповідно до ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст і обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

З огляду на викладене, забезпечуючи захист порушених прав позивача, враховуючи, що згідно законодавства виплата пенсії належить до обов'язків Пенсійного фонду України, суд дійшов висновку, що відповідач має поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності, призначену у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у попередньому розмірі починаючи з 01 червня 2015 року.

На підставі ст. ст. 19, 22, 64, 92 Конституції України, ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", керуючись ст. 98, 122, 158-163, 256 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати неправомірним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області щодо припинення ОСОБА_1 виплати пенсії по інвалідності, призначеної у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності, призначену у відповідності до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у попередньому розмірі, починаючи з 01 червня 2015 року.

Стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Рівне Рівненської області в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, відповідно до частини 3 статті 160 КАС України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя -