Справа № 826/397/15
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/800/18862/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М., (доповідач), Малиніна В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в касаційному порядку попередній розгляд справи за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України, Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою позивача на судові рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 16.10.2014 року №6-дц про звільнення його з посади старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури Генеральної прокуратури України з позбавленням класного чину «радник юстиції» за порушення Присяги працівника прокуратури;

поновити на попередній посаді з поновленням класного чину «радник юстиції»;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Посилався на те, що на час видання наказу про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не існувало жодного процесуального документа, який би підтверджував його протиправне діяння.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеною без змін Київським апеляційним адміністративним судом від 2 квітня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вказує на неправильне застосування презумпції невинуватості.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Повноваження прокурорів, організація, засади та порядок діяльності прокуратури, в тому числі притягнення прокурорів та слідчих до дисциплінарної відповідальності, на час виникнення спірних правовідносин визначалися Законом України від 5 листопада 2011 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ), Дисциплінарним статутом прокуратури України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року №1796-ХІІ (далі - Дисциплінарний статут).

Як зазначено у статті 2 Дисциплінарного статуту, працівники прокуратури України повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоду інтересам держави та суспільства.

За порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть дисциплінарну відповідальність згідно Дисциплінарного статуту прокуратури України. (стаття 48 Закону №1789-ХІІ)

Прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, за порушення Присяги працівника прокуратури чи відмови від її прийняття (пункту 2 частини другої статті 46-2 Закону № 1789-ХІІ).

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, що відповідає фактичним обставинам справи, ОСОБА_4, обіймаючи посаду старшого прокурора відділу роботи з кадрами центрального апарату управління кадрового забезпечення Головного управління кадрів та забезпечення діяльності органів прокуратури України, при виконанні службових обов'язків, діючи умисно, шляхом обману у серпні - жовтні 2014 року заволодів коштами приватного підприємця в сумі 2212200 грн., а також обіцяв надати службовим особам Державної фіксальної служби України в м. Києві неправомірну вигоду за вчинення в інтересах приватного підприємця дій з використанням наданих їм влади та службового становища.

Зазначені обставини свідчать про порушення позивачем Присяги працівника прокуратури, згідно якої працівник прокуратури, вступаючи на службу в прокуратуру, зобов'язувався присвятити свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягав: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. (частину другу статті 46 замінено двома частинами згідно із Законом України від 23.12.2010 р. N 2889-VI).

Підставою для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_4 з із займаної посади та позбавлення класного чину стали не лише результати кримінального провадження, а й висновки службового розслідування від 13 листопада 2014 року, яким встановлено факт скоєного проступку, що порочить звання працівника прокуратури.

З урахуванням встановлених обставин та норм права, суди попередніх інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок судів не спростовують і не дають підстав вважати судові рішення такими, що ухвалені з порушенням нормам матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 5 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 6 березня 2012 року № 20, управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України залучається до проведення службового розслідування чи службової перевірки у випадках:

- порушень Присяги працівника прокуратури, вчинених працівниками апарату Генеральної прокуратури України, прокурорами обласного рівня чи їх заступниками;

- скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних правопорушень, злочинів, інших ганебних вчинків;

- застосування працівниками прокуратури вогнепальної зброї;

- дорожньо-транспортних пригод, вчинених за участі прокурорсько-слідчих працівників з тяжкими наслідками.

За вказівкою Генерального прокурора України чи виконувача його обов'язків управління внутрішньої безпеки може залучатись до проведення службового розслідування та службової перевірки і в інших випадках.

Як убачається з матеріалів справи, представник внутрішньої безпеки залучався до проведення службової перевірки.

Згідно із пунктом 14 Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування чи службова перевірка, має право:

- отримувати інформацію про підстави проведення розслідування чи перевірки та склад комісії (осіб), якою вони будуть проводитися, заявляти обґрунтовані клопотанням про їх відвід. Таке клопотання підлягає розгляду керівником прокуратури у 3-денний строк, повідомлення про прийняте рішення надається у письмовій формі;

- бути присутнім при проведенні розслідування або перевірки, пояснювати факти, робити заяви, подавати відповідні документи, порушувати клопотання про їх витребування, додаткове отримання та вивчення пояснень осіб, знайомитись після закінчення службового розслідування чи службової перевірки із затвердженим висновком та подавати на нього зауваження.

Вище згаданими правами позивач скористався.

Будь-яких порушень Інструкції про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України не виявлено. Позивач ознайомився з висновком службового розслідування, в нього були відібрані пояснення, перевірка проводилась належними особами.

Відповідно до частини першої статті 11 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Судами установлено, що прокурор, який накладав стягнення, з'ясував обставини проступку та одержав письмові пояснення від позивача. Враховуючи вимоги та спеціальні обмеження, які зобов'язані додержуватися працівники прокуратури, стягнення було адекватною мірою для вчиненого проступку.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що предметом спору є те, що позивач намагався звільнити від кримінальної відповідальності підприємця, наслідком чого стало одержання неправомірної вигоди. Перед прийняттям оспорюваного наказу про звільнення, 15 жовтня 2014 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позивача відсторонено від посади в зв'язку з оголошенням підозри у вчиненні злочину.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Малинін

І.В. Штульман