Справа № 826/21454/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

03 лютого 2016 року 15:29 № 826/21454/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., при секретарі Махинько Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд»
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 21.05.2015р.,
за участі:

представника позивача - Симонов А.А.,

представника відповідача - Килівник Р.С.

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 03 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 12.05.2015р. №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечив, посилаючись на те, що оскаржувані рішення прийняті правомірно.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 06.04.2015р. №459 та направлення на перевірку №427/26-58-22-03-09 від 06.04.2015р., згідно з п.п. 75.1.2 статті 75, п.п. 78.1.1статті 78, ст. 82 ПК України відповідачем проведено перевірку ТОВ «Торговий Дім «Хімтрейд» за результатами якої 20.04.2015р. складено Акт №1898/26-58-22-03/37982902 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «СП Сузірря» () за період з 01.12.2014р. по 31.12.2014р. (далі по тексту - Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення позивачем п. 198.3, 198.6 статті 198 ПК України в результаті завищення податкового кредиту встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та податкового кредиту на суму 758 829грн. за грудень 2014 року та заниження ПДВ, що підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на суму 32 900грн.

На підставі встановлених порушень, відповідачем 12.05.2015р прийняті податкові повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 1 068 834,00грн., у тому числі основний платіж - 712 556грн. та штрафні санкції - 356 278грн.; №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 41 125,00грн., у тому числі основний платіж - 32 900грн. та штрафні санкції - 8 225грн. та №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 758 829,00грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 12.05.2015р. протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи підтверджують, що між ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" (замовник) та ТОВ "СП "Сузір'я" (виконавець) укладено договори про надання послуг від 01 липня 2014 року №1714-4, від 01 липня 2014 року №1714-5, від 01 липня 2014 року №1714-3, від 01 липня 2014 року №1714-1, від 01 липня 2014 року №1714-2, від 01 липня 2014 року №1714-6, від 04 вересня 2014 року №4914, від 15 вересня 2014 року №15914 та від 22 вересня 2014 року №22914, за умовами яких виконавець зобов'язаний згідно заявок замовника виконувати послуги з охорони вантажів замовника, а саме:

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Придніпровської залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Одеської залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Південно-Західної залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Обарів Львівської залізниці до станції призначення на території України;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до станції призначення Донецької залізниці;

- з аміачною селітрою при їх перевезеннях залізницею зі станції Черкаси Одеської залізниці до інших станцій призначення Південної залізниці;

- з мінеральними добривами в асортименті - нітроамофоска NPK 8:19:29, NPK 16:16:16, амофос 10:46, Суперагро NP+S 12:24, добрива рідкі азотні марки КАС-32, сульфат амонію та інших додатково узгоджених видів мінеральних добрив при їх перевезеннях залізницею зі станції Баси Південної залізниці, Кочубеївка Південної залізниці, Купянськ-Сортувальний Південної залізниці та інших додатково узгоджених станцій відправлення до станцій призначення на території України;

- з аміаком рідким технічним при їх перевезеннях залізницею зі станції Обарів Львівської залізниці до станції Жмеринка Південно-Західної залізниці.

Відповідно до пунктів розділу 1 вказаних договорів конкретні найменування товару, кількість, номери вагонів/цистерн, реквізити станцій призначення замовник зазначає в своїх усних або письмових заявках, які направляє виконавцеві; протягом перших 4-х місяців дії договорів виконавець надає звіти замовнику про виконані послуги за звітні період, які визначає самостійно; за результатами діяльності в кожному звітному періоді сторони підписують акти приймання-здавання виконаних послуг, в яких відображаються результати виконання послуг за період їх виконання. Акти в двох примірниках разом із доданими до них звітами по кожному звітному періоду виконавець повинен направити замовникові не пізніше 20 листопада 2014 року.

Відповідно до актів приймання-здавання виконаних послуг та звітах виконавця про виконання договору, складених у грудні 2014 року та перелік яких наведено на стор. 4-10 Акта перевірки, у грудні 2014 року ТОВ "СП "Сузір'я" надало обумовлені договорами послуги з охорони вантажів на загальну суму 4 903 359,74грн.

При цьому в звітах виконавця зазначені найменування вантажів, та реквізити станцій відправлення у призначення, кількість та номери вагонів (цистерн), кількість охоронюваного товару, маршрути слідування, дати відправлення, вартість залізничного тарифу та послуг з охорони.

ТОВ "СП "Сузір'я" виписало позивачу протягом грудня 2014 року податкові накладні, перелік яких наведено на стор. 4-10 Акта перевірки на загальну суму 4 903 359,74грн., у тому числі податок на додану вартість - 791 729,09грн.

Як встановлено в Акті перевірки та підтверджується відповідними платіжними дорученнями та виписками банку, за надані послуги позивач перераховував на рахунок виконавця грошові кошти на повну сум вартості послуг.

Проте, як вбачається з Акту перевірки податковий орган про порушення позивачем норм ПК України дійшов висновку з тих підстав, що за даними акта про неможливість зустрічної звірки ТОВ "СП "Сузір'я", складеного ДПІ у місті Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, встановлено неможливість проведення зустрічної звірик у зв'язку присвоєння підприємству стану "9 - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням"; за аналізом інформації баз даних зроблено висновок про відсутність реального здійснення господарських операцій з продажу товарів по ланцюгу постачання ТОВ "СП "Сузір'я" - покупці через відсутність складських, офісних та будь-яких інших приміщень, незначну кількість трудових ресурсів, не підтвердження фактів отримання товарів (робіт, послуг) по ланцюгу постачання.

Звіт за формою 1-ДФ за 3 квартал 2014 року не подавався.

Таким чином, на думку податкового органу відношення наданих послуг до господарської діяльності не доведено.

Окрім цього, відповідач заперечуючи проти позову посилався на відсутність заявок замовника на виконання послуг з охорони, договорів на перевезення вантажів ДП «Укрзалізниця», наявність в наданих до перевірки договорах з ТОВ "СП "Сузір'я" банківських реквізитах рахунку, що був відкритий лише через декілька місяців після їх укладання, що свідчить про факт підроблення договорів тощо.

Однак, з даними висновками та доводами податкового органу суд не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованими як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України, підставою для нарахування податкового кредиту, є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно з п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження таких сум податковими накладними чи митними деклараціями.

Зокрема згідно з п. 198.6. ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1. ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; є) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Також, слід зауважити, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд притримується позиції, що у разі якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями, ні за можливої недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

При цьому, слід враховувати вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача - ТОВ "СП "Сузір'я" зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми та обставини справи, суд дійшов висновку, що взаємовідносини позивача з контрагентом, які на момент здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані як платники податку на додану вартість, оформлені договорами, які не були визнані в судовому порядку недійсними, а також підтверджені виданими контрагентом первинними документами, зокрема, податковими, видатковими та транспортними накладними, отже позивачем були виконані передбачені законодавством вимоги для підтвердження права на податковий кредит та включення відповідних витрат до складу валових витрат підприємства.

На думку суду, позивач, не може нести відповідальність ні за несплату податків контрагентами, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови необізнаності щодо неї.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за виконання його контрагентами своїх податкових зобов'язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також надаючи оцінку доводам відповідача щодо правомірності оскаржуваних рішень суд не може їх прийняти до уваги, оскільки відповідно до копій договорів про надання послуг з охорони ТОВ "СП "Сузір'я" має право залучати будь-яких третіх осіб на свій вибір без узгодження із позивачем (п. 2.3), заявки можуть бути не лише в письмовій, але і в усній формі (п. 1.2), а факт відсутності контрагента позивача в місці реєстрації сам по собі не може свідчити та доводити факт неможливості виконання договірних відносин, які не пов'язані з місцем розташування ТОВ "СП "Сузір'я".

Одночасно суд вважає надані відповідачем докази відсутності ТОВ "СП "Сузір'я" за адресою реєстрації неналежними, оскільки такі документи було складено у 2015 році, натомість спірні господарські операції мали місце у грудні 2014 року.

Суд також враховує, що позивачем були надані: залізничні накладні та договори на постачання товару зі специфікаціями і видатковими накладними.

Крім того, під час судового розгляду справи представником відповідача подано заяву в порядку 143 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просить суд виключити з числа доказів копії угод ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" з ТОВ "СП "Сузір'я" від 26 червня 2014 року №26614, від 01 липня 2014 року №1714-1, від 01 липня 2014 року №1714-2, від 01 липня 2014 року №1714-3, від 01 липня 2014 року №1714-4, від 01 липня 2014 року №1714-5, від 01 липня 2014 року №1714-6, від 21 липня 2014 року №21714-1, від 21 липня 2014 року №21714-2, від 04 вересня 2014 року №4914, від 15 вересня 2014 року №15914 та від 22 вересня 2014 року №22914, оскільки наявні очевидні докази їх фальшування.

В обґрунтування своєї заяви представник відповідача зазначив, що в реквізитах усіх договорів, укладених між ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" та ТОВ "СП "Сузір'я", значиться номер рахунку останнього, відкритого в філії ПАТ "Ощадбанк" у місті Дніпропетровську за №5052, який, згідно відомостей АІС "Податковий блок" був відкритий лише 16 жовтня 2014 року. Зазначене, на думку представника відповідача, вказує, що перелічені вище договори, видаткові та податкові накладні, видані ТОВ "СП "Сузір'я" на адресу ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" заднім числом та не можуть бути враховані при веденні бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо доданий до справи або наданий суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів у його достовірності або є фальшивим, особа, яка бере участь у справі, може просити суд виключити його з числа доказів і вирішувати справу на підставі інших доказів або вимагати проведення експертизи.

У той же час відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частина четверта статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, особа, яка заявляє клопотання про фальшивість того чи іншого доказу, повинна довести це належними доказами.

Утім, суд звертає увагу, що відповідачем не доведено фальшивість договорів, укладених ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" з ТОВ "СП "Сузір'я", а саме від 26 червня 2014 року №26614, від 01 липня 2014 року №1714-1, від 01 липня 2014 року №1714-2, від 01 липня 2014 року №1714-3, від 01 липня 2014 року №1714-4, від 01 липня 2014 року №1714-5, від 01 липня 2014 року №1714-6, від 21 липня 2014 року №21714-1, від 21 липня 2014 року №21714-2, від 04 вересня 2014 року №4914, від 15 вересня 2014 року №15914 та від 22 вересня 2014 року №22914.

Суд враховує, що у згаданих договорах є посилання на рахунок №5052, однак звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, які б достовірно підтверджували, що вказаний рахунок відкрито пізніше, ніж укладалась договори між позивачем та ТОВ "СП "Сузір'я", а наданий представником витяг з АІС "Податковий блок" не є доказом у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки статус відомостей АІС "Податковий блок" законом не визначено, а походження внесеної до неї інформації не встановлено.

Крім того, суд звертає увагу, що наведені представником обставини, не були предметом перевірки та підставою для висновку про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а договори не відповідають ознакам первинних документів.

Тому, у будь-якому випадку, наявність або відсутність договору, чи недоліки в їх оформленні не впливають на результати бухгалтерського обліку та податкового обліку за наявності належним чином оформлених первинних документів.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що 30.10.2014р. позивачем та ТОВ "СП "Сузір'я" було укладено угоду, відповідно до умов якої зазначені вище договори про надання послуг були викладені в нових редакціях згідно її змісту, а наявні в матеріалах справи копії договорів, згідно пояснень представника позивача були перепідписані сторонами відповідно до умов вказаної угоди датами їх первинного укладання з зазначенням нових банківських реквізитів. Відповідна копія угоди від 30.10.2014р. була залучена до матеріалів справи позивачем.

У свою чергу, як встановлено вище, первинні документи, виписані ТОВ "СП "Сузір'я" на адресу ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд", оформлені належним чином, а будь-яких сумнівів у їх достовірності не може виникати, оскільки вони були складені протягом грудня 2014 року, в той час, як представник відповідача вважає датою відкриття рахунку №5052 жовтень 2014 року.

Таким чином, заява представника відповідача про виключення з числа доказів договорів, укладених ТОВ "Торговий дім "Хімтрейд" з ТОВ "СП "Сузір'я" документально не підтверджується та не підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що дані факти були вже встановлені судом у справі №826/21425/15 за позовом ТОВ «Торговий Дім «Хімтрейд» до ДПІ у Соломянському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 14.05.2015р., в якій постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2015р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016р. позов задоволено повністю, а досліджувані обставини стосувалися реальності виконання цих же договорів позивачем у листопаді 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

З врахуванням того, що позивачем надано первинні документи, що стосуються господарських операцій за участю його контрагента, які фактично підтверджують реальне здійснення правочинів і досягнення позивачем законної мети їх здійснення - придбання товарів для здійснення господарської статутної діяльності, направленої на отримання прибутку, - висновки відповідача про безтоварність господарських операцій, вчинених за участю його контрагентів з мотивів не спрямованості правочину на реальне настання наслідків, є надуманими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до абз. 11 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 року № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Укройлпродукт» податкових накладних та витрат на підставі фінансово-господарських документів, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та враховуючи те, що судом встановлено реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "СП "Сузір'я", суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд».

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на їх підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 12.05.2015р. №, №, № є безпідставними та неправомірними, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 12.05.2015р. №, №, №.

Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Хімтрейд» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень, 20 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко

Повний текст постанови виготовлено 08.02.2016р.