Справа № 2а-4244/12/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ К/800/16802/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Головуючого судді: Чалого С.Я.

Суддів: Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

секретар

судового засідання Зубенко Д.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - Константинова Н.А.

третьої особи - Кириченко А.Б.

Генеральної прокуратури України - Кузнецова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду касаційну скаргу Заступника прокурора м. Києва на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Київської міської санітарно-епідеміологічної станції, третя особа: Київська міська рада, за участю прокуратури м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Київської міської санітарно-епідеміологічної станції №213 від 21 грудня 2010 року в частині скасування листів-погоджень Київської міської санітарно-епідеміологічної станції №7275 від 12 грудня 2000 року, виданого ОСОБА_7 та №7276 від 12 грудня 2000 року, виданого ОСОБА_8 щодо відведення земельних ділянок для будівництва житлових будинків на АДРЕСА_1.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 липня 2012 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2013 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2013 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2013 року залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, Заступник прокурора м.Києва звернувся до суду із касаційною скаргою та посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власницею земельних ділянок 0, 2000 га в межах згідно з планом, які розташовані на АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених з гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 22 вересня 2003 року за №6394 та №6397, про що 10 жовтня 2003 року Головним управлінням земельних ресурсів видані державні акти про право власності на земельні ділянки № 07-7-00338 та №07-7-00339.

Листами від 12 грудня 2000 року №7275 та №7276 Головним державним санітарним лікарем м. Києва погоджено відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва житлового будинку і господарських будівель ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на АДРЕСА_1.

Вказані листи-погодження прийняті на підставі копій листів-погоджень Київського міського голови від 4 грудня 2000 року та ситуаційних планів.

З технічної документації зі складання Державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1 вбачається, що Державним управлінням екологічної безпеки в м. Києві, Київським міським управлінням земельних ресурсів, Головним управлінням містобудування та архітектури, Головним державним санітарним лікарем м. Києва погоджено відведення земельної ділянки під будівництво приватної садиби за адресою: АДРЕСА_1.

З технічної документації зі складання Державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1 вбачається, що Державним управлінням екологічної безпеки в м. Києві, Київським міським управлінням земельних ресурсів, Головним державним санітарним лікарем м. Києва погоджено відведення земельної ділянки під будівництво приватної садиби за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 32 рішення Київської міської ради від 21.12.2000 №122/1099 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок громадянам для будівництва, експлуатації та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і для ведення садівництва" затверджено проект відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_2 та передано гр. ОСОБА_8, за умови виконання п. 32.1 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_2 за рахунок земель міської забудови.

Пунктом 33 зазначеного рішення затверджено проект відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1 та передано гр. ОСОБА_7, за умови виконання п. 33.1 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_1 за рахунок земель міської забудови.

Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.05.2004 №482 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 на підставі державного акта про право приватної власності на землю № 07-7-00338 від 10 жовтня 2003 року.

Однак, наказом Київської міської санітарно-епідеміологічної станції від 21 грудня 2010 року №213 "Про розгляд протестів прокурора на листи-погодження відведення земельної ділянки від 12.12.2000 № 7275, від 12.12.2000 №7276, від 12.12.2000 №7277" скасовано листи-погодження відведення земельних ділянок у приватну власність для будівництва житлового будинку ОСОБА_8 на АДРЕСА_1, ОСОБА_7 на АДРЕСА_1 ОСОБА_10 на АДРЕСА_1.

Вказане рішення прийнято Київською міською санітарно-епідеміологічною станцією за результатами розгляду протестів заступника прокурора м. Києва від 20 грудня 2010 року № 07/4/676вих.10 на лист № 7276 від 12 грудня 2000 року про погодження відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва житлового будинку, від 20 грудня 2010 року № 07/4/680вих.10 на лист № 7277 від 12 грудня 2000 року про погодження відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва житлового будинку та від 20 грудня 2010 року № 07/4/077вих.10 на лист № 7275 від 12 грудня 2000 року про погодження відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва житлового будинку.

У вказаних протестах зазначено, що висновками Київської міської санітарно-епідеміологічної станції погоджено відведення земельних ділянок ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_7 для будівництва житлових будинків і господарських будівель на АДРЕСА_1, проте земельні ділянки, відведення яких погоджено санітарно-епідеміологічною станцією, розташовані в санітарно-захисній зоні кладовища на відстані до 50 метрів від нього, а тому згідно з санітарними нормами ділянки не придатні для здійснення на них житлового будівництва та використання їх за даним цільовим призначенням неможливо.

Також в протестах зазначено, що надання погоджень здійснено з процедурними порушеннями (не витребувано та не вивчено проекти відведення) та без врахування та всупереч чинних санітарних норм і правил щодо розміщення житлових будівель.

Не погоджуючись з наказом Київської міської санітарно-епідеміологічної станції №213 від 21 грудня 2010 року в частині скасування листів-погоджень Київської міської санітарно-епідеміологічної станції №7275 від 12 грудня 2000 року, виданого ОСОБА_7 та №7276 від 12 грудня 2000 року, виданого ОСОБА_8, позивач звернулась до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що кладовища на вул. Ягідній, 24 «Мишоловське» та на вул. Ягідній, 27 «Корчуватське» є закритими кладовищами, у яких закінчився кладовищний період. В період з 1999 по 2012 роки Київською міською санітарно-епідеміологічною станцією не надавалися погодження на здійснення поховань на вказаних кладовищах. Таким чином, відстань між зазначеними кладовищами до житлових будинків повинна складати не менше 50 метрів. При цьому, суди зазначили, що відстань від меж житлового будинку позивача до території кладовища «Корчуватське» складає від 56,55 м до 59,56 м., тобто будинок знаходиться на допустимій відстані, яка встановлена п.3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої та апеляційної інстанцій та вважає за доцільне зазначити про таке.

Так, відповідно до статті 15 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", надання земельних ділянок під будівництво здійснюється за погодженням з державною санітарно-епідеміологічною службою.

Згідно Положення про державну санітарно-епідеміологічну службу Міністерства охорони здоров'я України, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19 листопада 2002 року № 420 (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), Державна санітарно-епідеміологічна служба Міністерства охорони здоров'я України є централізованою системою органів, установ, закладів та підрозділів санітарно-епідеміологічного профілю Міністерства охорони здоров'я України, яка реалізує державну політику в сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення та спрямовує свою діяльність на профілактику інфекційних хвороб, професійних захворювань, масових неінфекційних захворювань (отруєнь), радіаційних уражень людей, запобігання шкідливому впливу на стан їх здоров'я і життя факторів середовища життєдіяльності.

Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 1999 року № 1109, визначає основні завдання та порядок здійснення державного санітарно-епідеміологічного нагляду в Україні, а також регулює основні питання функціонування державної санітарно-епідеміологічної служби щодо цього нагляду.

Згідно пункту 5 Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні державний санітарно-епідеміологічний нагляд здійснюється головними державними санітарними лікарями, їх заступниками, іншими посадовими особами, а також установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби у порядку запобіжного та поточного нагляду.

Згідно Державних санітарних правил та норм "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України" ДСанПіН 2.2.2.028-99, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 1 липня 1999 року № 28, кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м (Державні санітарні правила № 379/1404), а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об'єктів, що прирівнені до них, має бути не меншою 100 м.

У санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, зокрема житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих.

Пунктом 3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99 встановлено, що санітарно-захисна зона закритих кладовищ (по закінченню кладовищного періоду) до житлових, громадських будівель, установ і зон відпочинку та об'єктів, які прирівнені до них, може бути зменшена: в міських поселеннях до 50 м, у сільських поселеннях до 100 м.

Санітарно-захисна зона закритих кладовищ не змінюється, якщо планується його удруге використовувати для поховання по закінченню кладовищного періоду, і повинна відповідати пунктам 3.5 і 3.6.

Згідно п. «д» ч.1 ст. 41 Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення" головним державним санітарним лікарям Республіки Крим, областей, міст, районів та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям на транспорті, а також головним державним санітарним лікарям об'єктів з особливим режимом роботи у межах відповідних територій (об'єктів) надаються, зокрема, повноваження погодження відведення земельних ділянок під забудову та інші види землекористування, місця водозаборів і скидання стічних вод, розташування промислових та інших об'єктів.

Таким чином, враховуючи, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством було передбачено декілька альтернативних способів запобіжного державного санітарно-епідеміологічного нагляду, серед яких, в тому числі, надання Головним державним санітарним лікарем погодження земельних ділянок під будівництво, не вбачається порушень у діях Головного державного санітарного лікаря м. Києва приписів Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» під час надання листів-погоджень на відведення земельних ділянок.

Так, згідно Державних санітарних правил та норм "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України" ДСанПіН 2.2.2.028-99, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України від 1 липня 1999 року № 28, кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м (Державні санітарні правила № 379/1404), а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об'єктів, що прирівняні до них, має бути не меншою 100 м.

У санітарно-захисних зонах не можна допускати розміщення, зокрема, житлових будинків з придомовими територіями, гуртожитків, готелів, будинків для приїжджих.

Пунктом 3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99 встановлено, що санітарно-захисна зона закритих кладовищ (по закінченню кладовищного періоду) до житлових, громадських будівель, установ і зон відпочинку та об'єктів, які прирівняні до них, може бути зменшена: в міських поселеннях до 50 м, у сільських поселеннях до 100 м.

Санітарно-захисна зона закритих кладовищ не змінюється, якщо планується його удруге використовувати для поховання по закінченню кладовищного періоду, і повинна відповідати пунктам 3.5 і 3.6.

Тобто, ці обмеження встановлено не для виділення земельної ділянки під певні потреби, а для розміщення конкретно визначеного об'єкту (житлових, громадських будівель, установ і зон відпочинку), що прямо вбачається з тексту санітарних правил.

При цьому, рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 29 грудня 1979 року № 1732 "Про закриття Корчуватського кладовища м.Києва" закрито Корчуватське кладовище масового поховання з 29 грудня 1979 року. На його території можливе лише поховання на місцях родинного поховання або шляхом поховання в могилах за згодою користувача місця поховання. Також встановлено, що у виняткових випадках, поховання може бути проведено на Корчуватському кладовищі тільки з дозволу управління підприємств комунального обслуговування Київського міськвиконкому, а тому санітарно-захисна зона цього кладовища дорівнює 50 м.

Зі змісту листа Головного державного санітарного лікаря м. Києва від 7 квітня 2011 року №1.948 вбачається, що кладовища на вул. Ягідній, 24 - "Мишоловське" та на вул. Ягідній, 27 - "Корчуватське" - є закритими кладовищами, у яких закінчився кладовищний період.

Згідно листа Київської міської санітарно-епідеміологічна станції від 10 липня 2012 року №4256, в період з 1999 по 2012 роки Київською міською санітарно-епідеміологічною станцією не надавалися погодження на здійснення поховань на Корчуватському та Мишоловському кладовищах.

З урахуванням зазначеного, вірними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відстань між кладовищами на вул. Ягідній, 24 - "Мишоловське" та на вул. Ягідній, 27 - "Корчуватське" до житлових будинків повинна складати не менше 50 метрів.

Згідно листа Головного управління земельних ресурсів від 9 липня 2012 року № 03-480/19354 на судовий запит, від кладовища "Корчуватське" до земельної ділянки на АДРЕСА_2 - 40 м, від кладовища "Корчуватське" до земельної ділянки на АДРЕСА_3 - 36 м, від кладовища "Мишоловське" до земельної ділянки на АДРЕСА_2 - 203 м, від кладовища "Мишоловське" до земельної ділянки на АДРЕСА_3 - 179 м.

При цьому, згідно Топографічного плану з контрольними замірами, виконаними Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП "Українська геодезична компанія" 12 липня 2012 року, відстань від меж житлового будинку ОСОБА_3 до території кладовища "Корчуватське" складає від 56,55 м до 59,56 м.

Зважаючи на викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що житловий будинок позивача знаходиться на допустимій відстані, яка встановлена пунктом 3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій були повно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального та процесуального права. Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Керуючись статтею 160, 167, 220, 221, 224, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Заступника прокурора м. Києва залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: