Справа № 2а-8713/08/1370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/32603/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Бившевої Л.І.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014

у справі № 2а-8713/08/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренерго»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, Головного управління Міндоходів у Львівській області

третя особа: Дочірнє підприємство Національна акціонерна компанія «Надра України «Західукргеологія»

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренерго» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Укренерго») звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі по тексту - відповідач-1, ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області) та Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі по тексту - відповідач-2, ГУ Міндоходів у Львівській області), третя особа: Дочірнє підприємство Національна акціонерна компанія «Надра України «Західукргеологія» (далі по тексту - третя особа, ДП НАК «Надра України «Західукргеологія») про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.05.2008 №/0, (від 08.07.2008 №/1/15319, від 22.09.2008 №/2/21730, від 26.11.2008 № /3), яким позивачу визначено податкове зобов'язання на суму 308889,00 грн. (а саме: основний платіж - 213759,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 95130,00 грн.).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014, позов задоволено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 15.10.2014 рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 16.06.2015 постанову Вищого адміністративного суду України від 15.10.2014 скасовано, справу направлено на новий касаційний розгляд.

В касаційній скарзі відповідач-1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області на підставі направлень від 27.03.2008 №334 та 10.04.2008 №400 провела виїзну планову документальну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.10.2006 по 31.12.2007.

За наслідками перевірки складено акт від 21.04.2008 №164/23-2/340331107 (далі по тексту - акт перевірки), згідно з висновками якого встановлено порушення позивачем вимог пп.5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі по тексту - Закон №334/94-ВР), чим занижено податок на прибуток за період з 01.07.2006 по 31.12.2007 на суму 213759,00 грн., в тому числі в ІІІ кварталі 2006 року - на 38173,00 грн., у ІV кварталі 2006 року - на 37063,00 грн., у І кварталі 2007 року - на 32052,00 грн., у ІІ кварталі 2007 року - на 35624,00 грн., у ІІІ кварталі 2007 року - на 17253,00 грн., у ІV кварталі 2007 року - на 53594,00 грн.

До таких висновків ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів дійшла на підставі того, що позивач протиправно нарахував та відніс до складу валових витрат у ІІ півріччі 2006 року та в 2007 році рентні платежі та збір за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету, що призвело до завищення валових витрат за період з 01.07.2006 по 31.12.2007 на суму 857521,23 грн. та, відповідно, до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток за цей період на суму 213759,00 грн.

12.05.2008 ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів на підставі акта перевірки прийняла податкове повідомлення-рішення №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» у сумі 308889,00 грн. (основний платіж - 213759,00 грн., штрафні (фінансові) санкції - 95130,00 грн.).

Товариство з прийнятим податковим повідомленням-рішенням не погодилось, оскаржило його в адміністративному порядку. За наслідками розгляду податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарги - без задоволення та прийнято податкові повідомлення-рішення від 08.07.2008 №/1/15319, 22.09.2008 № /221730, 26.11.2008 №/3, які аналогічні за змістом вказаному вище.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступних обставин, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про нафту і газ» спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами - документ, що видається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр і засвідчує право юридичної чи фізичної особи, якій цей документ виданий, на користування нафтогазоносними надрами протягом часу, в межах ділянки надр, на умовах, передбачених у цьому документі.

В силу ч. 4 ст. 14 вказаного Закону власник спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами не може дарувати, продавати або будь-яким чином відчужувати права, надані йому спеціальним дозволом на користування нафтогазоносними надрами, будь-якій іншій, юридичній чи фізичній особі, в тому числі передавати їх до статутних фондів створюваних з його участю суб'єктів господарської діяльності, а також до майна спільної діяльності. Однак, зазначене не виключає можливості укладення договору про спільну діяльність, оскільки таке право прямо передбачено у ст. 49 вказаного Закону, який згідно ст. 2 є спеціальним по відношенню до норм Кодексу України «Про надра».

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нафту і газ» у разі, якщо діяльність, пов'язана з користуванням нафтогазоносними надрами, здійснюється на умовах договору про спільну інвестиційну діяльність, спільне виробництво, виробничу кооперацію, один із учасників цього договору зобов'язаний мати відповідний спеціальний дозвіл на користування нафтогазоносними надрами.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, між ДП «Західукргеологія» і ТОВ «Укренерго» укладено договір про спільну діяльність від 18.09.2003 №161 (далі по тексту - договір №161) для спільної інвестиційної та виробничої діяльності з приводу організації та здійснення геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, Гуцулівського родовища. Товариство є оператором за цим Договором та силами власного виробничого підрозділу здійснює операції з координації спільної діяльності відповідно до програми спільної діяльності, зокрема веде бухгалтерський та податковий облік спільної діяльності, що включає і сплату всіх податків та обов'язкових платежів до бюджету. Договір № 161 взято на облік в ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області.

Предметом договору є спільна діяльність для забезпечення організаційно-економічних умов для спільної розвідки, освоєння родовища, здійснення спільної інвестиційної діяльності по створенню необхідних виробничих потужностей, ведення спільної виробничо-господарської діяльності з видобутку продукції.

Згідно із умовами договору оператор веде облік продукції, отриманої в процесі спільної діяльності, витрат та фінансових результатів, пов'язаних зі спільною діяльністю. Облік і складання податкової звітності результатів спільної діяльності, а також розрахунки з бюджетом ведуться операторам у відповідності із законодавством України.

У відповідності до абз. 3 п. 5.1 Інструкції про порядок обчислення і справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженої спільним наказом Комітету України з питань геології та використання надр і ДПА України від 30.12.1997 №207/472/51/157, сума плати за користування надрами для видобування корисних копалин визначається користувачами надр самостійно і обчислюється щокварталу, накопичувальним підсумком з початку року для нафти, конденсату, газу природного (у тому числі супутнього при видобутку нафти), підземних вод (термальних, промислових), ропи, мінеральних грязей та мулу - виходячи з обсягів видобутих корисних копалин, квот (лімітів) у разі їх затвердження, нормативів плати до одиниці видобутих корисних копалин та коефіцієнтів, наведених у п. 4.3 цієї Інструкції.

Згідно із п. 15, п. 17 Порядку справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №264 від 26.03.2008 «Про заходи щодо справляння платежів за користування надрами для видобування корисних копалин», платник до закінчення визначеного Законом України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» граничного строку подання податкових розрахунків за податковий (звітний) період, що дорівнює календарному кварталу, подає за встановленою ДПА формою податкові розрахунки з платежів органу державної податкової служби, а протягом десяти календарних днів після закінчення граничного строку подання податкового розрахунку за податковий (звітний) період - виконує зобов'язання щодо внесення платежів у сумі, визначеній в розрахунку з платежів, поданому ним органу державної податкової служби.

В обґрунтування своєї позиції відповідач-1 зазначає про обов'язковість проведення платежу за користування надрами особисто позивачем. При цьому, факт здійснення зазначених платежів операторами договорів про спільну діяльність, податковим органом до уваги не приймається.

Згідно із пп. 7.7.1, пп. 7.7.2, пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 Закону №334/94-ВР встановлені особливі правила оподаткування спільної діяльності. Зокрема, спільна діяльність без створення юридичної особи провадиться на підставі договору про спільну діяльність, що передбачає об'єднання коштів або майна учасників для досягнення спільної господарської мети. При цьому, облік результатів спільної діяльності ведеться платником податку, уповноваженим на це іншими сторонами згідно з умовами договору, окремо від обліку господарських результатів такого платника податку. Порядок податкового обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним податковим органом.

Пунктом 3 Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, затвердженого наказом ДПА України №571 від 30.09.2004, визначено, що облік результатів спільної діяльності ведеться уповноваженим платником окремо від обліку результатів іншої господарської діяльності такого платника. Згідно із п. 8 Порядку, уповноважений платник несе відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку, який було обчислено від спільної діяльності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що платником усіх податків по договору спільної діяльності є оператор, який уповноважений учасник договору вести бухгалтерський та податковий облік, нараховувати і сплачувати платежі до Державного бюджету України, в тому числі плату за користування надрами, і ці оператори, за місцем реєстрації договорів спільної діяльності, подавали інформацію про видобуток вуглеводневої сировини та розрахунки плати за користування надрами. Щомісячне нарахування та сплата плати за користування надрами операторами підтверджується розрахунками плати за користування надрами, платіжними дорученнями та/або виписками з особових рахунків про сплату плати за користування надрами.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстави для покладення на позивача обов'язку з внесення до бюджету рентної плати за результатами спільної діяльності та, відповідно, для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26.11.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.03.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)С.Е. Острович