Справа № 808/4924/14
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року (о 10 год. 55 хв.)Справа № 808/4924/14 Провадження №СН/808/68/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Часова Е.В.,

представника відповідача Боганової О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серп і молот»

про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - позивач) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серп і молот» (далі - відповідач) про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 21 013,66 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2014 у справі № 808/4924/14 в адміністративному позові відмовлено у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 задоволено апеляційну скаргу Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів; постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2014 скасовано; позов задоволено; стягнуто з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 21 013,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Сільськогосподарський виробничий кооператив «Серп і молот» звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, яку відповідно ухвали від 08.10.2015 задоволено частково, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Вищого адміністративного суду України обґрунтовано тим, що при розгляді справи як суд першої, так і суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, виходили із необхідності з'ясування обставин виконання відповідачем обов'язку зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів з урахуванням додержання вимог зі щомісячного подання до центру зайнятості звітів за формою №3-ПН, що випливало із положень ч.4 ст. 20 Закону України від 01.03.1991 №803-ХІІ «Про зайнятість населення». Разом із цим, судами не враховано, що з 01.01.2013 набрав чинності Закон України від 05.07.2012 №5067-VІ «Про зайнятість населення», а Закон України від 01.03.1991 №803-ХІІ «Про зайнятість населення» втратив чинність. Закон №5067-VІ по-іншому, ніж Закон №803-ХІІ врегулював порядок участі роботодавців у забезпеченні зайнятості населення, зокрема, у сприянні працевлаштуванню інвалідів.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зокрема, зазначає, що відповідно до Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма №10-ПІ), наданого відповідачем середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період склала 81 осіб. Таким чином, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу у Сільськогосподарському виробничому кооперативі «Серп і молот» повинна складати 3 особи, проте згідно відомостей наданих відповідачем у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів на підприємстві склала 1 особу, що є меншим ніж установлено нормативом, а отже роботодавець зобов'язаний сплачувати у безумовному порядку адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. У зв'язку з тим, що відповідач у 2013 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, до нього було застосовано адміністративно-господарські санкції. Окрім того, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня. На підставі вищевикладеного, просить суд адміністративний позов задовольнити та стягнути з відповідача суму адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 21 013,66 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, із підстав, наведених у відзиві на адміністративний позов (вх. №56901) та поясненнях (вх. №2499). Вважає, що відповідачем вжито всіх заходів для виконання нормативу працевлаштування інвалідів, а саме: - самостійно розрахована кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджується Звітом про зайнятість і працевлаштування інвалідів; - наказом по підприємству № 4 від 06.01.2012 відповідач виділив (з переліку створених на підприємстві робочих місць, згідно штатного розкладу) робочі місця для можливого працевлаштування інвалідів; - відповідач надавав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів у формі Звітів про наявність вакансій по формі 3-ПН та подав Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів до відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Вказує, що норматив працевлаштування інвалідів не виконано, проте не з вини відповідача. Згідно листа Приморського районного центру зайнятості від 17.06.2015 №722/01-19 в 2013 році центр зайнятості видавав направлення на працевлаштування на вакантну посаду сторожа 12 особам з інвалідністю, але вказані особи від запропонованої посади відмовились в зв'язку із віддаленістю робочого місця у відповідача від місця їх фактичного проживання. Отже, відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів - створив такі місця, розмістив відповідне оголошення про наявність вакансії на дошці оголошень кооперативу та проінформував центр зайнятості шляхом подання звіту форми №3-ПН, а тому не може бути притягнений до відповідальності за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, чи відсутності у населеному пункті за місцем знаходження відповідача інвалідів, які бажають працевлаштуватись. На підставі викладеного, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Серп і молот» (ідентифікаційний код 03749632) є юридичною особою, яка зареєстрована 28.02.2000 Приморською районною державною адміністрацією Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 016775 та довідкою АБ № 467839 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідачем до Приморського районного центру зайнятості подано Звіт про наявність вакансій за формою №3-ПН станом на 16.04.2013, в якому зазначалася інформація про наявність одного робочого місця (вакансії) для інвалідів на посаду сторожа.

Згідно наданого відповідачем Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік за формою №10-ПІ від 24.02.2014 середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Серп і молот» у 2013 році становила 81 особу, з них середньооблікова чисельність інвалідів - штатних працівників у підприємства - 1 особа, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становила 3 особи.

Листом від 10.06.2014 №548 Приморський районний центр зайнятості повідомив Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Серп і молот» протягом періоду з грудня 2012 року по грудень 2013 року надано 1 вакансію для працевлаштування інваліда згідно звіту за формою № 3-ПН (посада сторожа) від 19.03.2013 (зареєстрований в центрі зайнятості 16.04.2013). Направлення на вакансію було видано 12 особам з інвалідністю, проте всі відмовились від пропозиції роботи.

За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році Запорізьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 20 151,24 грн. Крім того, відповідачу нарахована пеня у розмірі 862,42 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 21 013,66 грн. у добровільному порядку Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини восьмої статті 69 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування неповнолітніх, інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ).

Частинами першою, другою та третьою статті 19 Закону № 875-ХІІ передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Серп і молот» є юридичною особою та відноситься до категорії суб'єктів підприємницької діяльності, яким відповідно до статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, який у відповідача повинен складати 11 робочих місць, про що і зазначено в Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону № 875-ХІІ порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

У даному випадку Фонд соціального захисту інвалідів у розрахунку ціни позову визначив суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 20 151,24 грн. (з рахуванням сплати 24 150,00 грн. 14.04.2014) та пеню в сумі 862,42 грн. Загальна сума заборгованості склала 21 013,66 грн.

Таким чином, матеріали справи підтверджують факт невиконання відповідачем нормативу працевлаштування інвалідів та обґрунтованість розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, здійсненого позивачем.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 18 Закону № 875-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 18-1 Закону № 875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» покладає на підприємство обов'язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи перелічені в частині першій статті 18 Закону, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, відноситься також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування. При цьому така інформація повинна подаватися в порядку та формі, визначеними Законом.

З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-VІ, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 якого роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Отже, Закон №5067-VІ по-іншому, ніж Закон №803-ХІІ, врегулював порядок участі роботодавців у забезпеченні зайнятості населення, зокрема, у сприянні працевлаштуванню інвалідів.

Наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31.05.2013 затверджено форму звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок її подання.

Пунктом 2 розділу ІІ вказаного Порядку встановлено, що Форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Ураховуючи, що Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» покладає на підприємство обов'язок створити, атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи державної служби зайнятості, а ті в свою чергу зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів, а тому суд вважає, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх безпосереднього працевлаштування. Щомісячне подання форми №3-ПН, якщо на вказану вакансію робітника не було працевлаштовано, а нові вакансії у роботодавця не відкривалися, Порядком подання форми звітності № 3-ПН"Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" не передбачено, про що також зазначено у листі Приморського районного центру зайнятості від 21.01.2016 №73/01-19.

Судом встановлено та матеріалами справи (листи Приморського районного центру зайнятості від 10.06.2014 №548 та від 17.06.2015 №722/01-19) підтверджено, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Серп і молот» протягом періоду з грудня 2012 року по грудень 2013 року надано 1 вакансію для працевлаштування інваліда згідно звіту за формою № 3-ПН (посада сторожа) від 19.03.2013 (зареєстрований в центрі зайнятості 16.04.2013). Направлення на вакансію було видано 12 особам з інвалідністю, проте всі відмовились від пропозиції роботи у зв'язку з тим, що робоче місце розташоване не за місцем їх фактичного проживання.

На думку суду, сукупність названих обставин свідчить, що Сільськогосподарський виробничий кооператив «Серп і молот» вживав всі належні заходи щодо пошуку та працевлаштування інвалідів, що виключає підстави для застосування санкцій та пені, передбачених статтею 20 Закону № 875-XII.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач був звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а статтею 94 КАС України не передбачено їх стягнення у даному випадку.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак