Справа № 802/3790/15-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/3790/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

16 лютого 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Маковія О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, Вінницька митниця Державної фіскальної служби України подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року - без змін.

Представник Вінницької митниці Державної фіскальної служби України підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник Державної фіскальної служби України в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області в судове засідання також не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 був призначений на посаду заступника начальника Вінницької митниці ДФС у грудні 2014 року. Наказом Вінницької митниці ДФС від 13.01.2015 р. № 19 з метою забезпечення ефективної організації роботи структурних підрозділів розподілено обов'язки по керівництву роботою структурних підрозділів Вінницької митниці ДФС, у тому числі заступнику начальника Вінницької митниці ДФС: ; управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням; відділ чергових (а.с.79-80).

Наказом ДФС № 718 від 18.09.2015 року, на підставі ст. 147, 148, 149, відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_2 звільнено з посади.

Наказом Вінницької митниці ДФС № 400-о від 21.09.2015р. «Про розрахунок та звільнення працівників митниці» ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника Вінницької митниці ДФС та виплачено йому компенсацію за невикористану відпустку.

Однак, звільненню позивача з публічної служби передували наступні обставини.

На виконання розпорядження ДФС від 07.07.2015 № 184-р «Про проведення перевірок» із змінами, робочими групами територіальних органів ДФС проведено перевірки Вінницької, Волинської, Житомирської, Запорізької, Полтавської, Рівненької, Сумської та Харківської митниць ДФС з окремих питань організації роботи».

Так, з 08.07.2015р. по 07.08.2015р. робочою групою у складі працівників ГУ ДФС у Вінницькій області та територіальних органів Митниці ДФС, на чолі з начальником відділу внутрішнього аудиту та контролю ДФС у Вінницькій області Волкодавом П.М., з відома та у присутності начальника Вінницької митниці ДФС Савчука О.В., проведено внутрішню перевірку стану організації роботи Вінницької митниці ДФС за період діяльності з 01.01.2014 по 30.06.2015 щодо забезпечення повноти оподаткування товарів та з інших питань.

В ході проведення внутрішньої перевірки Вінницької митниці ДФС встановлено ряд порушень, допущених посадовими особами Вінницької митниці ДФС, що відображено в акті перевірки Вінницької митниці ДФС від 20.08.2015 № 9547/7/02-80/3 (а.с. 19-43), а саме: співробітниками Вінницької митниці протягом 2014 року не виявлено порушень митних правил України за ознаками, передбаченими ст. 482 Митного кодексу України, за січень - травень 2015 року виявлено один такий випадок, на підставі інформації, отриманої від Державної прикордонної служби України (заступник начальника митниці ОСОБА_2 з 31.12.2014), що свідчить про низький рівень пошукової роботи. Неналежно організовано роботу митниць щодо контролю за дотриманням строків, встановлених законодавством для митних режимів «тимчасове ввезення» та «транзит», при переміщенні на митну територію України громадянами транспортних засобів особистого користування, що негативно впливає на оперативність застосування відповідних заходів до порушників митного законодавства. На порушення вимог ч.3 ст.380 Митного кодексу України у зоні діяльності Вінницької митниці ДФС у вересні-жовтні 2014 року ввезено громадянами-резидентами транспортні засоби у митному режимі «тимчасове ввезення до одного року» без надання письмового зобов'язання про зворотне вивезення та сплати всіх митних платежів (транспортні засоби марки Mercedes-Benz 250 D, Mercedes-Benz 110 VITO) (заступник начальника митниці ОСОБА_2).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про держану службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року з наступними змінами і доповненнями (далі - Закон, Закон № 3723-XII, Закон України "Про держану службу") державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

В силу вимог ст. 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 14 Закону України "Про держану службу" встановлено особливості дисциплінарної відповідальності державних службовців, зокрема те, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Аналізуючи наведені вище норми, суд приходить до висновку, що норми Закону № 3723-ХІІ є спеціальними по відношенню до Кодексу законів про працю України. Тобто, за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків до державного службовця поряд із звільненням та попередженням можуть застосовуватись заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність, затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Статтею 41 Кодексу законів про працю України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Так, зокрема, відповідно до п.1ч.1 ст.41 крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є те чи інше порушення трудових обов'язків грубим, суд бере до уваги абзац 2 пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Вказаним положенням Постанови передбачено, що суд, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Порушення є одноразовим. Верховний Суд вважає неможливим звільнення за пунктом 1 стаття 41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер, зокрема, не дає підстав для звільнення за цим пунктом у зв'язку з послаблення контролю за роботою підлеглих працівників. Наведене також підтверджується сталою правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалі від 18.11.2004 р. по справі за позовом громадянина Г. до Антимонопольного комітету України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи зі змісту п. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення керівника за цією нормою є вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків, а не тривале, зокрема, неналежне керівництво роботою установи, ослаблення контролю за роботою підлеглих тощо).

У судовому засіданні представником відповідача не було надано пояснень, у чому саме полягало одноразове грубе порушення трудових обов'язків ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд виходить із того, що фактично підставою для прийняття наказу про звільнення із його подальшими змінами, слугували результати перевірки. Однак, додаткові заходи, зокрема ініціювання проведення службового розслідування по факту допущених порушень, відповідачем не вживались.

Постановою Кабінету Міністрів України № 750 від 13.06.2000 затверджено «Порядок проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозр.

Разом з тим, суд враховує і те, що позивач був призначений на посаду тільки в грудні 2014 року, а перевіркою охоплювався період роботи 2014 рік та перше півріччя 2015 року. Тобто, висновки перевіряючих про допущені порушення та неналежним чином організовану роботу ОСОБА_2 за 2014 рік є взагалі безпідставним.

Частиною четвертою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Разом з тим, статтею 43 Конституції України гарантовано захист від незаконного звільнення, а згідно із ст. 32 Закону № 3723-XII рішення про припинення державної служби може бути оскаржено державним службовцем безпосередньо до суду.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність п.п.1.1. п.1 наказу Державної фіскальної служби України № 718 від 18.09.2015 року в частині звільнення ОСОБА_2 з 21.09.2015 року з посади заступника начальника Вінницької митниці ДФС.

На виконання вимог наказу Державної фіскальної служби України № 718, начальником Вінницької митниці ДФС прийнято наказ № 400-о від 21.09.2015 року «Про розрахунок та звільнення працівників митниці» ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника Вінницької митниці ДФС та виплачено йому компенсацію за невикористану відпустку. Враховуючи те, що позивач у прохальній частині поданого позову не просить визнати його протиправним та скасувати, але така необхідність випливає із попередніх обставин.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Це саме підтверджується і п.5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20.05.2013 року, а саме, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за меж позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

З урахуванням того, що поновлення позивача на посаді є неможливим без визнання протиправним та скасування наказу Вінницької митниці ДФС № 400-0 від 21.09.2015, а відтак, реалізація захисту його прав не відбудеться, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та скасувати наказ № 400-о від 21.09.2015р.

В силу положень ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача ОСОБА_2, суд вважає необхідним поновити його на тій посаді, з якої він був незаконно звільнений, тобто на посаді заступника начальника Вінницької митниці ДФС, починаючи з дати припинення державної служби, тобто з 21 вересня 2015 року.

При цьому рішення суду в цій частині відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України підлягає негайному виконанню.

Надаючи оцінку вимозі позивача про стягнення з Вінницької митниці ДФС середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21.09.2015 року по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 382,96 грн., суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з абз. "з" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (далі - Порядок), цей Порядок застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом першої інстанції досліджено довідку видану начальником ВЕРБО про обчислення середньої заробітної плати згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ОСОБА_2.

Для розрахунку середньої заробітної плати ОСОБА_2 враховано останні два місяці перед звільненням. Таким чином, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 складає 382,96 грн.

Крім того, оскільки нарахування та виплата заробітної плати на час звільнення з державної служби позивачу проводились Вінницькою митницею ДФС, то і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу має відбуватись за рахунок коштів цього державного органу.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача надати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Виходячи із вказаної норми, зауважує те, що це є право суду, а не його обов'язком, а відтак, суд не вбачає підстав для задоволення цієї позовної вимоги. Таким чином, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.