Справа № 405/8542/15-а
Суддя: Плохотніченко Л. І.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/8542/15-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря: Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень Кіровоградської міської ради

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з вказаним вище позовом в Ленінський районний суд м. Кіровограда вказавши, що вона є власником нежитлової будівлі, яка нею використовується як магазин по вул. Пашутінській, 69 б, що складається з торгівельного залу площею 15,7 кв. м. та 21,105 кв. м. площа під забудовою.

В обґрунтування позову позивач також зазначила, що відповідно до рішення Кіровоградської міської ради № 4492 від 22.09.2015 року, Кіровоградською міською радою було встановлено за нею право оренди на зазначену вище земельну ділянку за умови виготовлення, погодження та затвердження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте під час виготовлення проектно технічної документації було встановлено, що 21.09.2015 року зареєстровано земельну ділянку площею 0, 002 га, з кадастровим номером :36:290:0013, яка передана в оренду громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Вказана земельна ділянка за площею, конфігурацією та місцем розташування співпадає з земельною ділянкою під будівлею, яка належить їй на праві власності.

Крім того позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що земельна ділянка з кадастровим номером :36:290:0013 була сформована та зареєстрована на підставі рішень Кіровоградської міської ради № 3115 від 24.04.2014 року та № 4286 від 14.07.2015 року.

Вважаючи рішення відповідача незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач з даним позовом звернулася до суду.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання зявилися.

Представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважав, що спірні правовідносини повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Представник позивача проти заявленого клопотання представника відповідача заперечував та в його задоволенні просив відмовити.

Представник третіх осіб з клопотанням представника відповідача погодився, вважав, що є підстави для його задоволення.

Заслухавши клопотання представника відповідача, врахувавши думки представника позивача та представника третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З матеріалів справи та обґрунтувань позивача вбачається, що позивач є власником нежитлової будівлі, яка нею використовується як магазин по вул. Пашутінській, 69 б, що складається з торгівельного залу площею 15,7 кв. м. та 21,105 кв. м. площа під забудовою. Крім того, відповідно до рішення Кіровоградської міської ради № 4492 від 22.09.2015 року, Кіровоградською міською радою було встановлено за позивачем право оренди на зазначену вище земельну ділянку за умови виготовлення, погодження та затвердження відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких

порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Згідно зі ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (ч. 2 ст. 157 КАС України).

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається. (ч. 3 ст. 157 КАС України).

Таким чином суд вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 157, 165 КАС України

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень Кіровоградської міської ради закрити.

Розяснити ОСОБА_1, що для вирішення даного спору вона може звернутися до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом в порядку цивільного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко