Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ К/800/14451/13

К/800/14448/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Дергачівської міської ради Харківської області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення суб'єкта владних повноважень та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Дергачівської міської Ради Харківської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення суб'єкта владних повноважень,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом в якому просили визнати протиправними та скасувати рішення виконавчого комітету Дергачівської міської ради №106 від 26.07.1994 року та рішення виконавчого комітету Дергачівської міської ради № 132 від 14.08.2001року.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами в яких, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просять їх скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, що будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (1/2 частини), у 1968 році ОСОБА_10 придбав іншу Ѕ частину вказаного будинку.

Рішенням № 161 від 09.04.1985 року оформлено право власності на будинок та видано відповідні свідоцтва про право власності.

У 1994 році ОСОБА_6 звернувся до виконавчого комітету Дергачівської міської ради із заявою про надання дозволу на будівництво із попереднім знесенням старого будинку. Такий дозвіл він отримав на підставі рішення Дергачівської міської ради № 106 від 26.07.1994 року.

Після виконання всіх необхідних будівельних робіт: знесення належної йому частини старого будинку та зведення нового будинку, у 2001 році ОСОБА_6 звернувся до виконавчого комітету Дергачівської міської ради із заявою про затвердження актів про прийняття побудованого ним будинку у експлуатацію. Вказані акти затверджені рішенням Дергачіської міської ради № 132 від 14.08.2001 року.

Позивачу вважають, що прийняті рішення порушують їх права, а отже просять їх скасувати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачі не довели порушення своїх прав оскаржуваними рішеннями суб'єкта владних повноважень в адміністративно-правовій сфері.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відтак, згідно з вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом лише у разі, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, позивач повинен довести факт порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, позивачами не надано доказів порушення їх прав суб'єктом владних повноважень права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Так, спірні рішення виконкому Дергачівської міської ради народних депутатів №106 від 26.07.1994 року про надання дозволу на будівництво із попереднім знесенням старого будинку та рішення Дергачіської міської ради №132 від 14.08.2001 року про затвердження актів про прийняття побудованого ним будинку у експлуатацію, носять персоніфікований характер та створюють права та обов'язки лише для зазначеної у цих рішеннях особи, а саме ОСОБА_6, на даний час рішення реалізовані, будинок збудовано та прийнято в експлуатацію.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційних скарг висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: