Справа № 820/5200/15
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р.Справа № 820/5200/15

Головуючий 1 інстанції: Марєнко Л.М.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Калиновський В.А., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Тітовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2015р. по справі № 820/5200/15

за позовом Колективної науково-виробничої та комерційної фірми «КОРУШ»

до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про визнання дій протиправними, визнання акту протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, КНВКФ «КОРУШ», звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії ДПІ в Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів України в Харківській області при проведенні позапланової документальної перевірки КНВКФ «Коруш» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.11 р. по 01.10.14 р.; визнати протиправним акт про результати виїзної позапланової документальної перевірки з питань дотримання КНВКФ «Коруш» вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.10.11 р. по 01.10.14 р. № 7791 20-31-22-03-07/19466675 від 26.12.14 р., а також лист ДПІ в Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів України в Харківській області № 927/10/20-31-22-03-15 від 27.01.15 р.; скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів України в Харківській області № НОМЕР_1 від 30.01.15 р., що винесене на підставі акту перевірки № 7791 20-31-22-03-07/19466675 від 26.12.14 р. про збільшення зобовязань по ПДВ в сумі 85322,0 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 21331,0 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 позовні вимоги були задоволені частково: скасоване податкове повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 30.01.15 р. в частині донарахування грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 25738,08 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6434,52 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач письмові заперечення на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Позивач також не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.02.16 р. у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КНВКФ «КОРУШ» на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 відмовлено на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 189 КАС України.

Таким чином, постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 в частині відмови у задоволенні позовних вимог судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що КНВКФ «Коруш» зареєстрована як юридична особа 05.11.91 р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (т. 1 а.с. 175) та перебуває на обліку в ДПІ Київського району м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, є платником ПДВ (т. 1 а.с. 181). Відповідно довідки № 14574 від 30.12.05 р. з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої Головним управлінням статистики у Харківській області, видами діяльності КНВКФ «Коруш» за КВЕД є: загальне будівництво будівель (нові роботи, роботи з заміни, реконструкції та відновлення); діяльність у сфері архітектури; інженерна та технічна діяльність, повязана з будівництвом; водопровідні і каналізаційні роботи; оптова торгівля будівельними матеріалами; оптова торгівля залізними виробами, водопровідним та опалювальним устаткуванням; оптова торгівля іншим промисловим обладнанням (т. 1 а.с. 182). Також КНВКФ «Коруш» має ліцензію серії АГ № 574824 від 09.03.11 р., яка видана Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, термін дії якої з 09.03.11 р. по 09.03.16 р. (т. 1 а. с. 176-177), якою визначено, що підприємство позивача має право здійснювати господарську діяльність, пов'язану із створенням об'єктів архітектури за переліком робіт, визначених в додатку. Крім того, позивачем до матеріалів справи наданий дозвіл від 27.05.11 р. на проведення ним робіт підвищеної небезпеки при монтажі, ремонті, налагодженні обладнання паливо-енергетичного комплексу (т. 1 а.с. 179-180).

Також судом першої інстанції встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскарженого податкового повідомлення-рішення є акт № 7791/20-31-22-03-07/19466675 від 26.12.14 р. виїзної позапланової документальної перевірки підприємства позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України за період з 01.10.11 р. по 01.10.14 р., в якому зафіксовані порушення підприємством позивача вимог п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ за 1 квартал 2012 р. на суму 4511,0 грн., за 2 квартал 2012 р. на суму 8457,0 грн., за 3 квартал 2012 р. на суму 9800,0 грн., за 4 квартал 2012 р. на суму 7200,0 грн., за 1 квартал 2013 р. на суму 5840,0 грн., за 2 квартал 2013 р. на суму 10080,0 грн., за 3 квартал 2013 р. на суму 8080,0 грн., за 4 квартал 2013 р. на суму 8640,0 грн., за 1 квартал 2014 р. на суму 6720,0 грн., за 2 квартал 2014 р. на суму 2400,0 грн. Листом ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів Харківської області № 857/10/20-31-22-03-15 від 26.01.15 р. була виправлена методологічна (друкарська) помилка в акті перевірки № 7791/20-31-22-03-07/19466675 від 26.12.14 р., в тому числі в розділі «Висновок», а саме: п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ за 4 квартал 2011 р. на суму 13604,0 грн., за 1 квартал 2012 р. на суму 4511,0 грн., за 2 квартал 2012 р. на суму 8457,0 грн., за 3 квартал 2012 р. на суму 9800,0 грн., за 4 квартал 2012 р. на суму 7200,0 грн., за 1 квартал 2013 р. на суму 5840,0 грн., за 2 квартал 2013 р. на суму 10080,0 грн., за 3 квартал 2013 р. на суму 8080,0 грн., за 4 квартал 2013 р. на суму 8640,0 грн., за 1 квартал 2014 р. на суму 6720,0 грн., за 2 квартал 2014 р. на суму 2400,0 грн.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження вказаного вище акту перевірки, але листом ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів Харківської області № 927/10/20-31-22-03-15 від 27.01.15 р. визначено, що викладені в акті перевірки висновки, з урахуванням змін, викладених у листі від 26.01.15 р., є вірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (т. 1 а.с. 84-107).

Позивач також скористався правом адміністративного оскарження акту перевірки та податкового повідомлення-рішення до ГУ Міндоходів Харківської області (т. 1 а.с. 121-128), але рішенням ГУ Міндоходів Харківської області № 375/10/20-40-10-04-14 від 07.04.15 р. скарга директора КНВКФ «Коруш» ОСОБА_1 № 12/02-15 від 13.02.15 р. залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 30.01.15 р. без змін (т. 1 а.с. 114-120), що в подальшому стало підставою для звернення позивача до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 30.01.15 р. в частині донарахування грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 25738,08 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6434,52 грн., суд першої інстанції дійшов до висновку, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару, виконаних робіт та наданих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Матеріалами справи підтверджено, що між КНВКФ «Коруш» (замовник) та ПП «Промкомплект Україна» (підрядник) були укладені договори підряду: 1) № 05/03 від 05.03.12 р., предметом якого є виконання робіт по налаштуванню автоматики регулювання захисту та сигналізації котла ДКВР 4/13 на котельні КП «ХКВ» за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 354 (т. 2 а.с. 53-54); 2) № 03/04 від 03.04.12 р., предметом якого є виконання робіт по ремонту технологічних трубопроводів та облаштування цехів ПАТ «Кондитерська фабрика «Харківянка» за адресою: м. Харків, вул. Коцарська, 24/26 (т. 2 а.с. 13); 3) № 10/11 від 10.11.11 р., предметом якого є виконання робіт по запуску та налаштуванню зовнішніх теплових мереж та систем теплопостачання споруд на ТОВ «Красноградська млиниця» за адресою: Харківська область, м. Красноград, вул. Полтавська, 186 (т. 2 а.с. 92); 4) № 05/12 від 05.12.11 р., предметом якого є виконання робіт по налаштуванню деаератора та сепараційного устаткування в котельні ТОВ «Завод сучасних харчових технологій» за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 309 (т. 2 а.с. 102-103).

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій за переліченими вище договорами підряду позивачем до суду першої інстанції були надані розрахунки договірної ціни, акти приймання виконаних будівельних робіт, локальні кошториси, платіжні доручення, оборотно-сальдові відомості по рахунку 63 та податкові накладні (т. 2 а.с. 14-21, 26-55-62, 93-101, 104-113, т. 3 а.с. 6). Також на підтвердження подальшої реалізації отриманих підрядних робіт позивачем до суду надані договори підряду: 1) № 32 від 16.08.11 р., укладений позивачем з КП «ХКВ»; 2) № 4 від 02.04.12 р., № 5 від 03.05.12 р. та № 6 від 01.06.12 р., укладені позивачем з ПАТ «Кондитерська фабрика «Харківянка»; 3) № 31 від 01.08.11 р. та № 39 від 06.12.11 р., укладено позивачем з ТОВ «Красноградська млинниця», а також протокол узгодження цін, локальний кошторис, розрахунки загальновиробничих витрат, розрахунки договірної ціни, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, оборотно-сальдові відомості, виписки з банку по рахунку (т. 2 а.с. 22-52, 63-91, 114-124).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що ПП «Промкомплект Україна» має відповідну ліцензію серії АГ № 575573 від 10.05.11 р., яка видана ІДАБК у Харківській області з терміном дії з 10.05.11 р. по 10.05.14 р. (т. 3 а.с. 2). При цьому, судом першої інстанції встановлено, що податкові накладні, виписані ТОВ ПП «Промкомплект Україна», відповідають вимогам ст. 201 ПК України. В свою чергу, позивачем відповідні суми ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Промкомплект Україна» були включені до складу податкового кредиту та відображені в декларації з ПДВ, поданої до податкового органу на підставі чого судом першої інстанції був зроблений висновок, що ПП «Промкомплект Україна» виконало свої зобов'язання за вказаними вище договорами, а КНВКФ «Коруш» прийняло роботи за цими договорами, які відображені у податковому та бухгалтерському обліку позивача.

Колегія суддів зазначає, що порушення вимог податкового законодавства з боку підприємства позивача контролюючий органом повязує з тим, що в ході проведення перевірки КНВКФ «Коруш» податковим органом не встановлена наявність розумних економічних або інших причин (ділової мети) систематичного (протягом місяця) отримання підрядних робіт від ПП «Промкомплект Україна». Такі причини можуть бути наявними лише за умови, що платник податку має намір одержати економічний ефект у результаті підприємницької або іншої економічної діяльності, а не виключно чи переважно за рахунок формування податкового кредиту та витрат для інших суб'єктів підприємницької діяльності. Також згідно акту перевірки, відповідачем враховані висновки акту перевірки Західної МДПІ м. Харкова № 422/22-417/3577839 від 26.09.12 р. «Про результати перевірки ПП «Промкомплект Україна» щодо документального підтвердження господарських відносин з постачальниками та покупцями, їх реальності та повноти відображення в обліку за період березень 2011 р. червень 2012 р.», в якому зазначено, що господарська діяльність вказаного субєкта господарювання не обумовлена розумним змістом та не направлена на отримання доходу.

Необхідно зазначити, що вказуючи як в акті перевірки, так і в доводах апеляційної скарги на нереальність надання послуг за вказаними вище правочинами та не повязаності витрат на оплату цих послуг з господарською діяльністю платника податків, відповідач по справі не наводить жодних конкретних обставин або доказів на підтвердження вказаних суджень, оскільки згідно долучених до матеріалів справи належним чином оформлених документів первинного бухгалтерського та податкового обліку, можливо достовірно встановити реальність господарських операцій та повязаність понесених позивачем витрат з власною господарською діяльністю, що в свою чергу свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду. Крім того, факт наявності у позивача матеріально-технічних ресурсів, а саме: наявності ліцензії для надання підрядних робіт по будівництву та відповідного дозволу, а також персоналу (т. 1 а.с. 185-189), свідчить про наявність умов, необхідних для здійснення основаного виду діяльності підприємства позивача.

Щодо посилання відповідача в доводах апеляційної скарги на наявність інформації від інших податкових органів про порушення вимог чинного податкового законодавства контрагентом позивача, колегія суддів зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно ст. 207, ст. 208, ст. 250 ГК України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно ч. 3 ст. 228 ЦК України вчинення платником податків правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним). Але відповідачем не надано жодних доказів порушення кримінальної справи відносно платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також колегія суддів зазначає, що порушення позивачем вимог податкового законодавства повязується з допущеними порушеннями з боку його контрагента. Разом з тим, положення ПК України не ставлять право платника ПДВ на податковий кредит у залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України від 31.01.11 р. у справах № 21-42а10 та № 21-47а10, та практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 22.01.09 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»), яку суди повинні застосовувати як джерело права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обовязки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобовязань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обовязків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обовязок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобовязань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані позивачем документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного суб'єкта господарювання (в оплату вартості придбаного товару, виконаних робіт та наданих послуг) свідчить про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду.

Наведені обставини обумовили висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 30.01.15 р. в частині донарахування грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 25738,08 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 6434,52 грн. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 в частині задоволення позовних вимог прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.15 р. по справі № 820/5200/15 за позовом Колективної науково-виробничої та комерційної фірми «КОРУШ» до ДПІ у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання дій протиправними, визнання акту протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (вул. Чернишевська, 41, м. Харків, 61002, ) на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір у розмірі 2346 грн. (дві тисячі триста сорок шість гривень) гривень 37 коп. за подання апеляційної скарги на постанову суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 16.02.2016 року.