Справа № 2а-61/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ К/800/9027/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С.Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та скасування кадастрового номеру на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2012 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано кадастровий номер НОМЕР_1 земельної ділянки площею 0,1681 га, яка розташована в АДРЕСА_1. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до Горенської сільської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_5 до Горенської сільської ради, третя особа ОСОБА_4 про визнання неправомірними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії задоволено частково. Скасовано рішення 4 сесії VI скликання Горянської сільської ради від 28.01.2011 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельну ділянку площею 0, 33 га. Скасовано рішення сесії VI скликання Горенської сільської ради від 24.06.2011 року про скасування рішень Горенської сільської ради від 05.11.2009 року та від 03.12.2009 року про затвердження матеріалів інвентаризації щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1681 га в АДРЕСА_1, для ведення особистого селянського господарства. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У задоволені позову ОСОБА_4 до Горенської сільської ради, третя особа: ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення та скасування кадастрового номеру на земельну ділянку відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою, у яких просить його скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено апеляційним судом, після смерті земельна ділянка перейшла у спадок до ОСОБА_4, в розмірі, що належав ОСОБА_6 - 0,14 га.

Рішенням Горенської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.1997 року ОСОБА_6 відмовлено в додатковому наданні земельної ділянки розміром 0,18 га. в АДРЕСА_1, яка межує з присадибною земельною ділянкою ОСОБА_7

Так, відповідно до п. «г» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, яка регулює норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Натомість рішенням Горенської сільської ради від 28.01.2011 року «Про передачу у приватну власність земельну ділянку гр. ОСОБА_4, проживаючої в АДРЕСА_2 передбачено, що громадянці ОСОБА_4 виділено 0,33 га „під забудову".

При цьому, рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, ОСОБА_4, не приймалось, що є підставою для скасування рішень Горенської сільської ради від 28.01.2011 року та від 24.06.2011 року.

Отже, ОСОБА_4 отримала у спадок 0,14 га, а з урахуванням уточненого розміру земельної ділянки 0,1681 га. Тому, посилання ОСОБА_4 на той факт, що у її користуванні перебуває земельна ділянка площею 0,33 га. в АДРЕСА_1, 25 є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, в гр. ОСОБА_6 не було земельної ділянки розміром 0,33 га, оскільки звернувся з офіційною заявою до Горенської сільської ради з проханням надати йому спірну ділянку, натомість отримав відмову, що підтверджується його особистою заявою, рішенням Горенської сільської ради від 25.09.1997 року № 37/35 „Про розгляд заяви гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7".

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що згідно наказу радгосп «Бучанський» від 09.03.1987 року за ОСОБА_5 закріплено земельну ділянку площею 0,07 га в АДРЕСА_1.

Рішенням Горенської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.1996 року вилучено у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,07 га в АДРЕСА_1 та надано у приватну власність ОСОБА_7 присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га в АДРЕСА_3 та для ведення особистого господарства земельну ділянку розміром 0,18 га в АДРЕСА_1.

Рішенням Горенської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2003 року припинено право користування земельною ділянкою ОСОБА_7 розміром 0,18 га. в АДРЕСА_1 в зв'язку з її смертю та передано її ОСОБА_5

Тобто, вказана земельна ділянка розміром 0,07 га була вилучена та передана її матері; ОСОБА_7, шляхом об'єднання вже з існуючою у матері земельною ділянкою, таким чином розмір земельної ділянки збільшився до 0,18 га, що підтверджується відповідними рішеннями Горенської сільської ради від 20.12.1996 року № 46/48 та № 46/129.

Рішенням Горенської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2009 року, передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1681 га. в АДРЕСА_1.

Однак, згідно протоколу земельно-узгоджувальної комісії від 01.05.2011 року, яким встановлено неправомірність дій Горянської сільської ради, щодо передачі у приватну власність ОСОБА_5 землі, яка належить ОСОБА_4 було винесено рішення від 24.06.2011 року та скасовано рішення Горянської сільської ради «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації ОСОБА_5 та рішення про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1681 га. в АДРЕСА_1., що є неправомірним виходячи з наступного.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 2 (у0002700-10) від 19.03.2010), а також відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (у007р710-09) (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування):

при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (у007р710-09) (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення;

Рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК (2768-14) перелік підстав для цього є вичерпним.

З урахуванням зазначеного, громадянці ОСОБА_5 було виділено на законних підставах земельну ділянку в АДРЕСА_1, а тому наявні правові підстави для скасування рішення Горенської сільської ради від 28.01.2011 та від 24.06.2011, як такого, що є не законними та є прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства.

Що стосується вимоги ОСОБА_5 про зобов'язання Горенської сільської ради розглянути на черговій сесії клопотання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку пл. 0,1681 га. в АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 71 названого Закону, встановлено, що територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

На підставі п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», питання регулювання відповідно до закону земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях селищної ради.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України, набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно з ч. 3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою це затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо.

Згідно статті 25 Закону України Про землеустрій», склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

За приписами статті 56 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку включає: пояснювальну записку; технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Тоді як відповідно до вимог ст. 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Оскільки діючим законодавством, а саме ст. 198 ЗК України, ст.56 Закону України «Про землеустрій», Інструкцією «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 і Зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 передбачено узгодження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками із суміжними землекористувачами, а суміжний землекористувач відмовилася підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання та узгодження меж земельної ділянки, то сільська рада без такого підпису не має змоги, права затверджувати і засвідчувати вказану документацію.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно до п.7 ст.186-1 Земельного кодексу України, підставою відмови у погодженні документів із землеустрою може бути невідповідальність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачено при проведені кадастрової зйомки - комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок входить до змісту поняття землеустрій з огляду на ст. 184 ЗК України.

Тобто, положеннями ЗК України, не передбачено такого поняття як затвердження технічної документації.

Згідно ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Статтею 20 вказаного Закону, передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_5 було розглянуто Горенською сільською радою протягом одного місяця. Отже, позовна вимога ОСОБА_5 про розгляд на черговій сесії клопотання щодо затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку пл. 0,1681 га. в АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню.

Одночасно з викладеним, погоджуючись із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для розгляду зазначеного спору у порядку адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи з предмету спірних правовідносин, зважаючи на наявність у відповідача у спірних правовідносинах визначальних ознак суб'єкта владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність у переданому на вирішення суду спорі визначальних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Зазначена правова позиція колегії суддів Вищого адміністративного суду України відповідає висновкам, викладеним у рішенні Конституційного Суду України від 01.04.2010 №10-рп/2010, яке згідно з вимогами частини другої статті 150 Конституції України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанцій оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: