Справа № 751/971/15-а
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/800/17848/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Олексієнка М.М. (доповідач), Малиніна В.В., Штульман І.В.,

здійснивши в порядку письмового провадження касаційний розгляд справи за адміністративним позовом управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі - УПСЗН) до Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - ГУЮ у Чернігівській області) щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору за касаційною скаргою представника ГУЮ у Чернігівській області на судові рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року, Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року представник УПСЗН звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати постанову державного виконавця ГУЮ у Чернігівській області від 21 січня 2015 року про стягнення виконавчого збору.

Посилався на незаконність оскаржуваної постанови, оскільки вона винесена з порушенням норм діючого законодавства.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено. Скасовано оскаржувану постанову.

Київський апеляційний адміністративний суд своїм рішенням від 26 березня 2015 року постанову районного суду змінив в частині обґрунтування судового рішення.

У касаційній скарзі представник відповідача, з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущені судами, просить попередні судові рішення скасувати і ухвалити нове про відмову в позові. Вказує на те, що постанова про стягнення виконавчого збору є санкцією за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання.

Враховуючи відсутність клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, касаційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги з урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій, старшим державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 2-а-1928/10, виданого 11 січня 2012 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, відкрито виконавче провадження та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 27 січня 2012 року.

26 січня 2012 року листом УПСЗН повідомлено про часткове виконання рішення суду та про причини неможливості його виконання рішення в частині виплати допомоги.

У зв'язку з невиконанням боржником у добровільному порядку виконавчого документа державний виконавець, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову від 21 січня 2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору в у розмірі 1360,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням строків, визначених статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів задоволення позову, виходив із необґрунтованості оскаржуваної постанови, оскільки державним виконавцем ніяких дій, спрямованих на виконання рішення суду, не вчинялося.

Такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV).

Статтею 25 Закону № 606-XIV (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови) передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ізчастиною першою статті 27 цього Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, заходами примусового виконання рішень, відповідно до статті 32 Закону № 606-XIV є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (частина третя статті 27 цього Закону).

За правилами частини першої статті 28 Закону № 606-ХІV (у редакції Закону України від 19.09.2013 року № 583-VІІ) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виходячи з положень зазначених норм закону, та правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (справа №3-217гс14), сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення судового збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на його примусове виконання.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено правомірності свого рішення та дій спрямованих на примусове виконання рішення, хоча згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки виконавчою службою не доведено вжиття заходів, спрямованих на примусове виконання рішення, окрім направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 21 січня 2015 року підлягає скасуванню.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, висновок суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судове рішення таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області залишити без задоволення, а судові рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2015 року в частині його чинності, Київського апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, проте може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: М.М. Олексієнко

В.В. Малинін

І.В. Штульман