Справа № 823/37/16
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року справа № 823/37/16

16 год. 30 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Гришанова Д.Є.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника позивача ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

представника відповідача ОСОБА_3 (згідно з довіреністю);

представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 (згідно з посадою),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Черкаське міське управління юстиції,- про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

18.01.2016 у Черкаський окружний адміністративний суд звернувся ОСОБА_5 (далі позивач) до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі відповідач) з адміністративним позовом про:

визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 11.01.2016 №32/к Про звільнення ОСОБА_5В.;

поновлення позивача на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції Черкаської області;

стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що звільнення позивача з займаної посади здійснено з порушенням вимог трудового законодавства без зясування всіх обставин, які мали значення для звільнення. Позивач зазначив, що мав поважні причини не виходити на роботу, з огляду на що вважає незаконним його звільнення за прогул. Тому просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивача звільнено з займаної посади відповідно до вимог чинного законодавства за порушення трудової дисципліни (прогул без поважних причин). Тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що здійсненими ним заходами з виявлення причин відсутності позивача на робочому місці встановлено відсутність їх поважності.

Заслухавши пояснення та перевіривши доводи представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку та логічній послідовності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

З письмових доказів у справі суд встановив, що позивач працював на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції, був державним службовцем.

Відповідно до даних табелів робочого часу позивач у грудні 2015 року був відсутній на робочому місці у період з 21.12.2015 до 31.12.2015 включно. Ці обставини підтверджується також відповідними актами про відсутність на роботі протягом повного робочого часу за підписами начальника Черкаського МУЮ ОСОБА_6, його заступника ОСОБА_7 та провідного спеціаліста Черкаського МУЮ ОСОБА_8 (а.с.64-70).

Відповідач наказом від 21.12.2015 №58/09 створив комісію для з'ясування обставин відсутності позивача на роботі у складі: начальника Черкаського МУЮ ОСОБА_6, його заступника ОСОБА_7 та провідного спеціаліста Черкаського МУЮ ОСОБА_8,- якій доручено здійснити перевірку наявності позивача на своєму робочому місці, а у разі його відсутності здійснити виїзд за місцем його проживання та направити запити до державних органів з метою підтвердження перебування позивача на лікуванні чи обстеженні.

З пояснень сторін у судовому засіданні суд встановив, що 22.12.2015 комісія у вищевказаному складі здійснила виїзд за місцем проживання позивача: м.Черкаси, вул.Мечнікова, 25/15, - за наслідками чого складений акт про відсутність позивача за його місцепроживанням. Акт щодо цих обставин суд для вирішення спору не врахував, позаяк нормами чинного законодавства не наділено роботодавця повноваженням встановлювати місцезнаходження працівника за адресою його проживання у разі відсутності на робочому місці, як і нема обов'язку особи за вказаних обставин перебувати виключно за домашньою адресою.

Оскаржуваним наказом від 11.01.2015 №32/К позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та звільнено з займаної посади з 11.01.2016 за прогул без поважних причин на підставі ч.4 ст.40 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 (далі КЗпП України), здійснено розрахунок.

Передумовою звільнення стало подання начальника Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_6 від 04.01.2016 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, доповідні записки заступника начальника Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_7 від 21.12.2015 та від 28.12.2015, акти відсутності працівника на робочому місці від 21.12.2015-25.12.2015, пояснення позивача щодо відсутності його на робочому місці та лист Департаменту охорони здоровя Черкаської обалсної державної адміністрації від 05.01.2016.

Вказаними актами підтверджується та позивачем не заперечується його відсутність на роботі протягом робочих годин у періоді з 21.12.2015 до 31.12.2015.

Як доказ поважності причин відсутності з 21.12.2015 до 31.12.2015 на робочому місці позивач надавав роботодавцю (відповідачу) письмове пояснення (а.с.71), що його відсутність викликана захворюванням: у зазначений період він знаходився на амбулаторному обстеженні та лікуванні у лікаря-терапевта з хворобою трахеїт. На підтвердження цього надав довідку від 25.12.2015 б/н лікаря-терапевта КП «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_9 (далі - довідка від 25.12.2015) та листок непрацездатності.

Суд встановив, що відповідач визнав поважною відсутність позивача на робочому місці виключно у період, за який надано листок непрацездатності. Зазначену довідку від 25.12.2015 відповідач не врахував, вважаючи, що нею не підтверджується неможливість перебування позивача не роботі.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам суд керувався вимогами ч.2 ст.19 Конституції України, якою визначений обовязок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 15 ч.1 ст.3 КАС публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Будь-яка публічна служба є державною службою.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, регулює Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ).

Сумлінне виконання своїх службових обов'язків відповідно до абз.8 ч.1 ст.10 Закону №3723-ХІІ є одним із основних обов'язків державних службовців.

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №3723-XII за невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, повязаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. Частиною 2 цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права на працю визначені Кодексом законів про працю (далі - КЗпП України).

Так ч.1 ст.139 КЗпП України визначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Ст.149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» закріплено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, прогулом вважається неявка на роботу без поважних причин протягом усього робочого дня, а також відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Прогул є порушенням трудової дисципліни, за яке власник має право звільнити працівника або оголосити йому догану.

Суд врахував, що законодавством не визначений конкретний перелік поважних причин для відсутності на робочому місці. Тому ця категорія є оціночною у кожному конкретному випадку.

У судових засіданнях позивач, допитаний як свідок з попередженням про кримінальну відповідальність, підтвердив, що 21.12.2015 із-за поганого самопочуття (маючи кашель, насморк, відчуття ломоти та болі голови) звертався в медичні заклади задля отримання допомоги. У своїх показах суду вказав, що звертався до КП "Перша міська лікарня м.Черкаси", де не отримав лікування, а потім до КП "Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги". У відповідь на уточнені запитання повідомив суду, що в останньому закладі звертався лише до лікаря-терапевта ОСОБА_9, яка його оглянула 21.12.2015, вказала на лікувальні засоби (таблетки тощо), необхідні для вживання позивачу. З огляду на це позивач лікувався до 25.12.2015 виключно вдома, відчув полегшення 24.12.2015, а 25.12.2015, відчувши нормальний стан здоров'я, прибув до вказаного лікаря задля отримання вищевказаної медичної довідки.

Суд вважає обгрунтованим довід відповідача, що довідка від 25.12.2015 не є доказом тимчасової непрацездатності, з огляду на п.1.1. розділу 1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року №455 (далі Інструкція №455).

Врахування відповідачем листка непрацездатності з 28.12.2015 позивача, як доказу поважності причин відсутності працівника на роботі, відповідає положенням пунктів 2.1.-2.2. Інструкції №455.

Суд також врахував абз.5 п.2.18. Інструкції №455, яким встановлено, що Довідка довільної форми, засвідчена підписом завідувача відділення та печаткою лікувально-профілактичного закладу, видається особам, які проходять діагностичне обстеження в закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності, за відсутності ознак тимчасової непрацездатності.

Оцінивши факти, викладені у вищевказаній довідці від 25.12.2015, у логічному взаємозв'язку з показами позивача, наданими у судовому засіданні під кримінальну відповідальність, суд дійшов висновку, що 21.12.2015 позивач мав поважні причини не перебувати на робочому місці, адже мав погане самопочуття, що викликало необхідність звернення до медичних закладів та проходження обстеження. Разом з тим, в інші дні позивач не був тимчасово непрацездатним, обстежень і безпосереднього в медичному закладі лікування не проходив. Позивач не підтвердив жодним доказом, що з 22.12.2015 до 25.12.2015 мав таке захворювання, яке було перешкодою для виходу на роботу.

Крім того, письмовими поясненнями лікаря-терапевта КП «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_9 від 04.02.2015 (а.с.172), наданими на адвокатський запит, та показами позивача, як свідка, підтверджується, що станом на 25.12.2015 позивач був працездатним, захворювань не мав. Цей день був робочим для позивача, а отже він мав обов'язок вийти на роботу.

Врахувавши вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач вчинив прогул (відсутність на робочому місці) понад 3години без поважних причин. Тому оскаржуване рішення відповідач прийняв з дотриманням вимог законодавства, а позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 про:

визнання незаконним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 11.01.2016 №32/к Про звільнення ОСОБА_5В.;

поновлення його на посаді начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Черкаського міського управління юстиції Черкаської області;

стягнення з Черкаського міського управління юстиції на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з моменту отримання повного її тексту. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя А.М. Бабич

Повний текст постанови виготовлений 17.02.2016