Справа № 2а/0370/827/11
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Справа № 2а/0370/827/11

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Пухер Л.Р.,

за участю представника позивача Сівака О.В.,

за участю представника відповідача Кузьменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БРІС" ЛТД до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 21.03.2011 року,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРІС" ЛТД (далі - ТзОВ "БРІС" ЛТД, позивач) в 2011 році звернулось в суд із адміністративним позовом до Луцької ОДПІ, просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № від 21.03.2011 року в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 97540,00 гривень, в тому числі штрафна санкція 19508,00 гривень.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2011 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2015 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2011 року скасовано, прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року постанову Вищого адміністративного суду України від 16 березня 2015 року, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2011 року, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржуване податкове повідомлення-рішення на підставі Акту № 1078/23-2/21749653 від 04.03.2011 року "Про результати планової виїзної перевірки ТзОВ "БРІС" ЛТД дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2009 року по 30.09.2010 року", яким встановлено порушення позивачем під час проведення операцій із купівлі легкових автомобілів вимог п. 5.1 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 та п.п. 8.4.1 п. 8.4, п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до заниження податку на прибуток підприємств на загальну суму 100016 грн.

З вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач не погоджується в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 97540 грн., в тому числі штрафна санкція 19508 грн. Позивач вважає, що податковим органом необґрунтовано і хибно зроблено висновок про те, що товариством порушено вимоги п.п. 8.4.1 п. 8.4, п.п. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" та Порядку складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 р., і підприємством зайво віднесено до амортизаційних відрахувань нараховану амортизацію на суму ПДВ, що сплачений підприємством при придбанні легкових автомобілів та на суму якого збільшена балансова вартість основних фондів 2 групи (транспортних засобів) в попередніх звітних періодах.

Позивач зазначає, що відповідно до абзацу 2 п.п. 7.4.2. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля, що включаються до складу основних фондів. Оскільки автомобільний транспорт відноситься до 2 групи основних фондів і витрати на його придбання підлягають амортизації, позивач вважає, що правомірно відніс до складу амортизаційних відрахувань суму податку на додану вартість, сплачену при придбанні легкових автомобілів. Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств" не містить аналогічної норми щодо відображення в податковому обліку сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні легкових автомобілів. Норми різних законів припускають неоднозначне трактування прав і обов'язків платників податків, тому за принципом презумпції правомірності рішень платника податку слід вважати неправомірними рішення податкового органу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у письмових запереченнях та судовому засіданні позовних вимог не визнав, зазначив, що позивачем неправомірно нараховано амортизаційні відрахування на суму податку на додану вартість, сплачену при придбанні автомобілів, вважає, що висновку акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства, просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ проводилась планова документальна перевірка дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ "БРІС" ЛТД за період з 01.04.2009 року по 30.09.2010 року, результати якої оформлені актом № 1078/23-2/21749653 від 04.03.2011 року. Перевіркою було встановлено, що позивачем внаслідок нарахування амортизаційних відрахувань на суму ПДВ, сплачену при придбанні автомобілів, всупереч вимог п. п. 8.1.1. п. 8.1 та п.п. 8.4.1 п. 8.4. ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" завищено амортизаційні відрахування в розмірі 312127 грн. за період ІІ квартал 2009 року по ІІІ квартал 2010 року, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 78032 грн.

На підставі вказаного акту перевірки Луцькою ОДПІ було винесено податкове повідомлення-рішення від 21.03.2011 року № , яким у тому числі в зв'язку з виявленням вказаного вище порушення товариству визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток 78032 грн. основного платежу та застосовано штрафні санкції на суму 19508 грн.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом другим п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (чинного на час виникнення спірних правовідносин) не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

У Законі України "Про оподаткування прибутку підприємств" не міститься норми щодо формування валових витрат або здійснення амортизації в даній окремій ситуації.

Проте, пунктом 8.4 ст. 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" встановлює загальний порядок збільшення та зменшення балансової вартості груп основних фондів. Зокрема, згідно з п.п. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8 цього Закону у разі здійснення витрат на придбання основних фондів балансова вартість відповідної групи збільшується на суму вартості їх придбання, з урахуванням транспортних і страхових платежів, а також інших витрат, понесених у зв'язку з таким придбанням, без урахування сплаченого податку на додану вартість, у разі коли платник податку на прибуток підприємств зареєстрований платником податку на додану вартість.

Таким чином, якщо норми Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не передбачають включення до складу валових витрат сум податку на додану вартість, сплачених при придбанні легкового автомобіля, то норма Закону України "Про податок на додану вартість" (п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7) прямо передбачає таке право платника податку.

Вказана колізія між наведеними нормами двох законів із питань оподаткування вирішується з урахуванням такого: у разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

У даному випадку пункт 8.4 статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" регулює правові наслідки будь-яких операцій з придбання (створення) усіх видів основних фондів. Водночас норма п.п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" регулює правові наслідки придбання саме легкових автомобілів (крім таксомоторів), тобто регулює вузьке коло суспільних відносин (операції з придбання саме легкових автомобілів, а не всіх основних фондів), а відтак, є спеціальною.

Абзацом третім п.п. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" визначено, що, у разі якщо платник податку на прибуток, зареєстрований як платник податку на додану вартість, одночасно здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що оподатковуються податком на додану вартість та звільнені від оподаткування, або не є об'єктом оподаткування таким податком, податок на додану вартість, сплачений у складі витрат на придбання товарів (робіт, послуг), які відносяться до складу валових витрат, та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, включається відповідно до валових витрат або балансова вартість відповідної групи основних фондів збільшується на суму, що не включена до складу податкового кредиту такого платника податку згідно із Законом України "Про податок на додану вартість".

Разом з тим, в абзаці другому п.п. 7.4.2. п. 7.4. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що не включається до складу податкового кредиту та відноситься до складу валових витрат сума податку, сплачена платником податку при придбанні легкового автомобіля (крім таксомоторів), що включається до складу основних фондів.

Суд приходить до висновку, що при вирішенні даного спору підлягає до застосування норма п. п. 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки нею регулюються питання оподаткування конкретної операції.

Крім того, суд також зазначає про необхідність застосувати при вирішенні даного спору приписи п. п. 4.4.1 п. 4.4. ст. 4 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", відповідно до якого у разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно відніс до складу амортизаційних відрахувань суму податку на додану вартість по придбаних легкових автомобілях, а тому з його боку відсутні порушення податкового законодавства за операціями з придбання легкових автомобілів.

Також суд зазначає, що Верховний Суд України скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи дану справі на новий розгляд вказав, що суд першої інстанції не вжив заходів, необхідних для з'ясування всіх обставин у справі під час вирішення спору, а суди не встановили, чи включив позивач до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) у звітному періоді при придбанні легкових автомобілів, при тому, що наведені обставини є визначальними при застосуванні положень податкового законодавства щодо порядку формування податкового кредиту та визначення валових витрат.

При розгляді даної справи судом було вжито заходів для з'ясування всіх обставин у даній справі. Сторонам надавався час на подачу додаткових доказів, зокрема позивачеві було запропоновано надати докази того, чи включались ним до складу податкового кредиту суми ПДВ, нараховані (сплачені) при придбанні автомобілів, за періоди коли виникли спірні правовідносини. Ухвалою суду від 27.01.2016 року такі докази судом витребовувались у учасників судового процесу. Проте, позивач заявою від 08.02.2016 року (т.2, а.с. 179), повідомив суд про неможливість надання первинних документів щодо операцій із придбання легкових автомобілів в період, коли виникли спірні правовідносини, у зв'язку з давністю проведених операцій та відсутністю потреби у тривалому зберіганні вказаних документів, а надані відповідачем розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів і податкові декларації з податку на додану вартість не містять відомостей які б підтверджували вчинення порушень позивачем.

Згідно норм КАС обов'язок доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

Луцькою ОДПІ в судовому засіданні не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження включення позивачем вищезазначених сум ПДВ до податкового кредиту.

Крім того, при вирішенні даного спору суд враховує наступне. При проведенні перевірки в 2011 році Луцькою ОДПІ не було в акті перевірки описано та не встановлено порушень зі сторони позивача, щодо того, що ним вказані суми при придбані автомобілів одночасно включалися до амортизаційних відрахувань та до податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Волинським окружним адміністративним судом вже розглядались аналогічні спори між даними учасниками спірних правовідносин за інші періоди, де судом досліджувались первинні документи та давалась їм правова оцінка. Зокрема, за результатами судового розгляду суди приходили до висновків, що ТзОВ «Бріс» ЛТД відносили суми при придбанні легкових автомобілів до амортизаційних відрахувань. Фактів віднесення вказаних сум до податкового кредиту встановлено не було. Судові рішення у цих справах набрали законної сили (справи № 2а-1293/09/0370; № 2а-19170/09/0370).

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зазначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення № від 21.03.2011 року в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 97540,00 гривень, в тому числі штрафна санкція 19508,00 гривень.

З наведених вище підстав, виходячи з наданих суду статтею 162 КАС України повноважень, адміністративний позов підлягає до задоволення повністю шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ № від 21.03.2011 року в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток в сумі 97540,00 гривень, в тому числі штрафна санкція 19508,00 гривень.

Інші твердження представника відповідача не спростовують висновків суду зроблених в даному судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 158, 160 ч.3, 162, 163, 186 КАС України, на підставі Закону України «Про податок на додану вартість», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 21.03.2011 року № в частині визначених товариством з обмеженою відповідальністю "БРІС" ЛТД податкових зобов'язань з податку на прибуток в загальній сумі 97540,00 гривень, в тому числі 78032,00 гривень основного платежу та 19508,00 гривень штрафних санкцій.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде складена у повному обсязі до 16 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий Р.С. Денисюк