Справа № 0870/7089/12
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" січня 2016 р. м. Київ К/800/30097/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2012

та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013

у справі №0870/7089/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про скасування рішення Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області від 24.04.2012 № 080146 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 34000 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2012 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області від 24.04.2012 № 080146 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 31166 грн. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013 скасовано судове рішення суду першої інстанції, позов задоволено повністю.

Регіональне управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нову судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права: ст.. 3 Податкового кодексу України, ст.ст. 15, 152, 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, ч. 1 ст. 238, ст.ст. 239, 241 Господарського кодексу України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Міністерства доходів і зборів» від 20.03.2013 № 229 Регіональне управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів ДПС у Запорізькій області реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного Головного управління Міндоходів у Запорізькій області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» від 06.08.2014 № 311 Головне управління Міндоходів у Запорізькій області реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Враховуючи наведене, судом касаційної інстанції відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України здійснено заміну відповідача у справі - Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області правонаступником - Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

Регіональним управлінням департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області проведено перевірку господарської одиниці - бару в кафе «Зелений дім», належного ФОП ОСОБА_2, в результаті якої складено акт від 04.04.2012 № 16/211/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки від 04.04.2012 № 16/211/НОМЕР_1 складено рішення від 24.04.2012 № 080146 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в загальній сумі 34000 грн., в т.ч.:

- в сумі 31166 грн. за порушення ч. 11 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР), що полягало в здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;

- в сумі 3400 грн. за порушення ст. 152 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, що полягало у відсутності у місцях та закладах, де куріння заборонено, наочної інформації, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!».

Задовольняючи позов в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 24.04.2012 № 080146 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 31166 грн., суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку штрафних (фінансових) санкцій за порушення щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії податковим органом враховано вартість всього наявного в барі кафе товару, а не вартість однієї партії товару, як встановлено ст. 17 Закону № 481/95-ВР. Крім того, суд вказав на те, що Мелітопольським МВ ГУМВС України в Запорізькій області спростовано обставини щодо фактичного вчинення позивачем порушень ч. 11 ст. 15 Закону № 481/95-ВР.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 24.04.2012 № 080146 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3400 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач допустив порушення вимог ст. 152 Закону № 481/95-ВР.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позов повністю, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення вимог Закону № 481/95-ВР шляхом складання рішення, тоді як грошове зобов'язання згідно з вимогами податкового законодавства має визначатися податковим повідомленням-рішенням.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Статтею 152 Закону № 481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обмеження, зокрема, щодо споживання тютюнових виробів.

Відповідно до частини 4 цієї ж статті Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у місцях та закладах, де куріння заборонено, має бути розміщена наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!».

Нерозміщення зазначеної інформації у місцях та закладах, де куріння заборонено, за правилами частин 2, 3 статті 152 Закону № 481/95-ВР, тягне застосування до суб'єктів господарювання штрафу в сумі 3400,00 грн., як це передбачено абзацом 10 частини 2 статті 17 цього Закону.

Як встановлено судом першої інстанції, під час проведення перевірки у барі кафе «Зелений дім» наочна інформація, яка складається із графічного знака про заборону куріння та тексту такого змісту: «Куріння заборонено!», була відсутня. Вказані обставини позивачем не заперечуються.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, передбачених абз. 10 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР, за порушення вимог 152 Закону № 481/95-ВР.

Суд касаційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в сумі 31166 грн. за порушення ч. 11 ст. 15 Закону № 481/95-ВР. При цьому виходить з такого.

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (Закону № 481/95 ВР) роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання у разі роздрібної торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами без наявності ліцензій застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

З огляду на викладене, здійснення суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії є порушенням, за яке передбачено застосування фінансових санкцій. При цьому такі санкції за загальним правилом розраховуються, виходячи з вартості отриманої партії товару.

Законом № 481/95 ВР не визначено поняття «партія товару».

Згідно з Держстандартом України (ДСТУ) 3993-2000 «Товарознавство. Термін та визначення» партія товару - це визначена кількість товарів одного чи декількох найменувань закуплених, відвантажених або отриманих одночасно по одному товаросупровідному документу.

У відповідності до Галузевого стандарту України «Роздрібна, оптова торгівля та громадське харчування, Основні поняття. Терміни та визначення», затвердженого наказом МЗЕС торгу від 03.09.1997 № 456, партія товару -визначена кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно.

Відповідно до ДОСТу 4828-83 «Вироби лікеро-горілчані», партію лікеро-горілчаних виробів вважають будь-яку їх кількість, вироблену одним підприємством, одного найменування, одного купажу, однієї дати розливу, оформлену одним документом про якість.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що податковий орган при обчисленні штрафних (фінансових) санкцій, що підлягають застосуванню до позивача за порушення щодо здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, використовував показник вартості всього наявного у барі кафе під час перевірки товару (15583 грн.). При цьому первинні документи на отримання партії товару позивача відповідачем не досліджувались та не були підставою для висновків про вартість такої партії товару при обчисленні штрафних (фінансових) санкцій, передбачених абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Податковим органом не доведено судам попередніх інстанцій обставин, які б вказували на те, що весь наявний у барі кафе під час перевірки товар був однією партією товару.

Судом першої інстанції також встановлено, що згідно з висновком Мелітопольського МВ ГУМВС України в Запорізькій області за результатами розгляду матеріалів перевірки щодо здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії факт вчинення ОСОБА_2 зазначених порушень відсутній.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції знаходить обґрунтованою постанову суду першої інстанції про часткове задоволення позову та визнання оспорюваного рішення відповідача в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 3400 грн. за порушення ст. 152 Закону № 481/95-ВР протиправним та про відмову в задоволенні позову про визнання оспорюваного рішення відповідача в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 31166 грн. за порушення ч. 11 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закону № 481/95-ВР).

Суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції помилково скасував постанову суду першої інстанції та повністю визнав протиправним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій виходячи з того, що відповідач склав рішення про застосування штрафу у зв'язку з порушенням платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не у формі податкового повідомлення-рішення.

Згідно із п. 14.1.265 ст. 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У відповідності до п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Таким чином, поняття грошового зобов'язання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи, в т.ч. і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Враховуючи наведене, у зв'язку з порушенням суб'єктом господарювання вимог Закону № 481/95-ВР, контроль за дотриманням якого було покладено на Регіональне управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України у Запорізькій області, останнє мало скласти та надіслати (вручити) позивачці податкове повідомлення-рішення за штрафними (фінансовими) санкціями за формою «С», визначеною згідно з додатком 10 до Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 № 985, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.12.2010 за № 1440/18735 (чинного на час виникнення спірних відносин).

Водночас складання контролюючим органом рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій не за вказаною формою податкового повідомлення-рішення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови якщо суб'єкт господарювання вчинив порушення вимог неподаткового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При розгляді податкових спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

З оспорюваного рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій можна чітко встановити його зміст: порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, норми, на підставі яких застосуються такі санкції, та розмір санкцій, що є достатньою підставою для надання оцінки правомірності застосування таких санкцій. У такому разі це рішення слід розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті рішення. Незалежно від дефектів форми податкового повідомлення-рішення з визначення грошових зобов'язань за фінансовими санкціями за порушення законодавства з регулювання бігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів на такі повідомлення-рішення поширюється дія норм Податкового кодексу України, зокрема: передбачені рішенням суми грошових зобов'язань підлягають узгодженню в порядку, встановленому Податковим кодексом України для узгодження грошових зобов'язань, визначених контролюючим органом.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі законної і обґрунтованої постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.03.2013 скасувати та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2012.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун