Справа № 759/12189/15-а
Суддя: Лопатюк Н. Г.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

пр. № 2-а/759/7/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Лопатюк Н.Г.,

при секретарі Фещук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного уперавління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного уперавління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 24 червня 2009 року Печерський районний суд м. Києва на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Інфо-Лідер» від 26 березня 2009 року, видав виконавчі листи №6-2078-1/09 про стягнення з нього, ОСОБА_1, на користь КС «Українська кредитно-фінансова група» боргу в сумі 25 391 грн. 99 коп., а також стягнення на користь ОСОБА_2 суми матеріальних збитків у вигляді витрат на досудові консалтингові послуги у розмірі 7 482 грн. 53 коп.

На підставі вищевказаних виконавчих листів, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено дві постанови про відкриття виконавчого провадження.

03 квітня 2013 року ним було подано заяву до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження, звільнення майна з-під арешту та припинення розшуку майна.

Станом на лютий 2015 року, йому стало відомо, що арешт з його майна не знятий, а виконавче провадження не закінчене.

23 жовтня 2013 року на рахунки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надійшли грошові кошти в сумі 18 722 грн. 00 коп., від реалізації його арештованого майна, згідно протоколу №1-К-365-СВ-а від 22 грудня 2012 року.

Відповідно до розпорядження №17698095; 14696121/31, державний виконавець Кравчук М.В. вирішив перерахувати 10 391 грн. 22 коп. ОСОБА_3, а 7 482 грн. 53 коп. - ОСОБА_2

Однак, вказане розпорядження щодо перерахунку коштів державним виконавцем здійснено 23 жовтня 2013 року, незважаючи на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2013 року про визнання виконавчих листів №6-2078-1/09 від 24.06.2009 року про стягнення з нього, ОСОБА_1, на користь КС «Українська кредитно-фінансова група» боргу в сумі 25 391 грн. 99 коп., а також стягнення на користь ОСОБА_2 суми матеріальних збитків у вигляді витрат на досудові консалтингові послуги у розмірі 7 482 грн. 53 коп., такими, що не підлягають виконанню.

На підставі наведеного, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просить ухвалити рішення, яким визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Кравчука М.В. в частині перерахування грошових коштів, вилучених від реалізації його арештованого майна, згідно Протоколу №1-К-365-СВ-а від 22.12.2012 року, а також стягнути з ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві на його користь матеріальну шкоду в розмірі 22 000 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник позивача звернувся із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди та просить стягнути її в розмірі 7 482 грн. 53 коп.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням зменшення їх розміру, та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, письмові заперечення містяться в матеріалах даної справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог адміністративного позову, зважаючи на наступне.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.4 ст.71 КАС України, суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

В ході судового розгляду встановлено, що 24 червня 2009 року Печерський районний суд м. Києва на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Інфо-Лідер» від 26 березня 2009 року, видав виконавчий лист №6-2078-1/09 про стягнення з позивача у даній справі, ОСОБА_1, на користь КС «Українська кредитно-фінансова група» боргу в сумі 25 391 грн. 99 коп., а також стягнення на користь ОСОБА_2 суми матеріальних збитків у вигляді витрат на досудові консалтингові послуги у розмірі 7 482 грн. 53 коп. (а.с.6 - копія виконавчого листа).

На підставі вищевказаного виконавчого листа, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було винесено дві постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, 28 жовтня 2009 року позивач звернувся з письмовою заявою до КС «Українська кредитно-фінансова група» з проханням надати йому документи, на підставі яких був укладений кредитний договір.

Ознайомившись з наданими документами, йому стало відомо, що між ним та КС «Українська кредитно-фінансова група» було укладено кредитний договір №КВ-01725/1305 від 08 лютого 2008 року, на підставі паспорту, який був викрадений в 2007 році.

У зв'язку з вищенаведеним, 21 січня 2010 року позивач звернувся до прокуратури Голосіївського району м. Києва та Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві із заявою про вчинення злочину, на підставі чого 26 лютого 2010 року була порушена кримінальна справа на підставі ст.190 КК України по факту шахрайства. 03 березня 2010 року позивач наруки отримав постанову про порушення кримінальної справи.

Як встановлено в ході судового розгляду, в грудні 2010 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою про визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року, частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано недійсним кредитний договір №КВ-01725/1305 від 08.02.2008 року, укладений між позивачем та КС «Українська кредитно-фінансова група» (а.с.7-9 - копія заочного рішення суду).

Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, після отримання вищевказаного судового рішення, яке 03 травня 2012 року набрало законної сили, позивач звернувся до ВДВС Святошинського РУЮ із заявою про повернення арештованого та вилученого майна (а.с.17-19 - копія заяви).

В грудні 2012 року позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчих листів №6-2078-1/09 від 24.06.2009 року такими, що не підлягають виконанню.

Однак, 22 жовтня 2012 року відповідно до Протоколу №1-К-365-СВ-а проведення аукціону з продажу майна, що належить позивачу, автомобіль марки «ВАЗ 21099» було продано ОСОБА_5 за 22 000 грн. 00 коп. (а.с.13-14 - копія Акту).

Постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києва від 06 листопада 2012 року, було знято вищевказаний автомобіль з обліку (а.с.12 - копія постанови про зняття з обліку транспортного засобу).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2013 року, визнано виконавчі листи №6-2078-1/09 від 24.06.2009 року такими, що не підлягають виконанню. Дана ухвала набрала законної сили (а.с.16 - копія ухвали суду).

Як вбачається з матеріалів справи, 03 квітня 2013 року позивачем було подано заяву до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження, звільнення майна з-під арешту та припинення розшуку майна.

Станом на лютий 2015 року, позивачу стало відомо, що арешт з його майна не знятий, а виконавче провадження не закінчене.

23 жовтня 2013 року на рахунки ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві надійшли грошові кошти в сумі 18 722 грн. 00 коп., від реалізації арештованого майна, згідно протоколу №1-К-365-СВ-а від 22 грудня 2012 року.

Відповідно до розпорядження №17698095; 14696121/31, державний виконавець Кравчук М.В. вирішив перерахувати 10 391 грн. 22 коп. ОСОБА_3, а 7 482 грн. 53 коп. - ОСОБА_2 (а.с.11 - копія розпордження).

Отже, як встановлено в ході розгляду справи, розпорядження щодо перерахунку коштів державним виконавцем здійснено 23 жовтня 2013 року, тобто незважаючи на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2013 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з наступного.

Виходчи зі змісту ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. У разі закінчення виконавчого провадження внаслідок офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури виконавчі документи можуть бути повторно пред'явлені до виконання у визначені статтею 22 цього Закону строки, якщо у зв'язку із припиненням провадження у справі про банкрутство вимоги, підтверджені такими документами, не були задоволені повністю або частково та не вважаються погашеними (списаними, прощеними) відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, в ході судового розгляду судом достовірно встановлено, що незважаючи на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2013 року, якою визнано вищевказані виконавчі листи №6-2078-1/09 від 24.06.2009 року такими, що не підлягають виконанню, яка набрала законної сили, а також не взявши до уваги заяву ОСОБА_1 від 03 квітня 2013 року про закінчення виконавчого провадження, звільнення майна з-під арешту та припинення розшуку майна, державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві 23 жовтня 2013 року, згідно протоколу №1-К-365-СВ-а від 22 грудня 2012 року, перерахував грошові кошти, що надійшли від реалізації арештованого майна позивача, в розмірі 10 391 грн. 22 коп. ОСОБА_3, а 7 482 грн. 53 коп. - ОСОБА_2

Тобто, дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Кравчука М.В. в частині перерахування грошових коштів, вилучених від реалізації арештованого майна, згідно Протоколу №1-К-365-СВ-а від 22.12.2012 року, є протиправними, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, суд дійшов до наступного.

З наданих в листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-152/0/4-13 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі» роз'яснень вбачається, що шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому цивільним законодавством.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною другою статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, при вирішенні зазначених спорів суду слід залучати до участі у справі відповідні державні органи, які здійснюють розпорядження бюджетними коштами.

В свою чергу, функції розпорядження бюджетними коштами покладено на Державну казначейську службу України (Положення про Державну казначейську службу, затвердженого Указом Президента України).

У відповідності до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Тобто, в даному випадку, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві матеріальної шкоди, оскільки на Державну виконавчу службу України не покладено відповідних функцій здійснення розпорядження бюджетними коштами, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Враховуючи викладене, керуючись ст.56 Конституції України, ст.ст.50, 60, 87 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 6, 7, 69-71, 158-159, 160-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного уперавління юстиції у м. Києві про визнання дій протиправними та відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві Кравчука М.В. в частині перерахування грошових коштів, вилучених від реалізації арештованого майна, згідно Протоколу №1-К-365-СВ-а від 22.12.2012 року.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лопатюк Н.Г.