Справа № 802/114/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2016 р. Справа № 802/114/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бошкової Юлії Миколаївни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України про визнання незаконною постанови державного виконавця, її скасування, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась з адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1О.) до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України у якому просить:

- визнати постанову головного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2016 року незаконною та скасувати;

- зобов'язати головного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №49593244 з примусового виконання виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.12.2015 року до виконання та здійснити всі можливі заходи для повного виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року у справі №802/1442/15-а;

- стягнути з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова про закінчення виконавчого провадження №49593244 з примусового виконання виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.12.2015 року у справі №802/1442/15 прийнята передчасно, оскільки постанова суду не виконана та не вжиті всі необхідні заходи для виконання постанови суду. Крім того, такими діями державного виконавця позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, тому просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 2500 грн.

Позивач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У позовній заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання також не зявилась, проте, надала заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх. №2872/16 від 16.02.2016 року). Щодо позовних вимог ОСОБА_1 заперечує з підстав, наведених у письмових запереченнях, які містяться у матеріалах справи (а.с.17-19).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна казначейська служба України в судове засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 6 статі 128 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У відповідності до ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказані вимоги КАС України та враховуючи клопотання позивача та представника відповідача, суд дійшов до висновку про проведення судового розгляду справи в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши матеріали справи та докази, судом встановлено наступне.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року у справі №802/1442/15-а постановлено визнати бездіяльність Управління МВС України у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.02.2015 року та повторної скарги від 06.04.2015 року протиправною та зобов'язати Управління МВС України у Вінницькій області розглянути повторно та надати відповідь до чинного законодавства по скаргам ОСОБА_1 від 27.02.2015 року та від 06.04.2015 року.

На підставі зазначеної постанови Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 802/1442/15-а від 07.12.2015 року, який разом із заявою про примусове виконання постанови суду позивач подала 08.12.2015 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області.

09.12.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа, а боржнику запропоновано самостійно виконати згадане судове рішення у строк до 16.12.2015 року (а.с. 22).

Листом УМВС України у Вінницькій області за підписом голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_3 від 15.12.2015 року вих. №484/01/14-2015 повідомлено державного виконавця про те, що працівниками Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області 28.02.2015 року виконано ухвалу Вінницького міського суду від 16.01.2015 року та встановлено місце знаходження боржника гр. ОСОБА_4, у якого відібрано зобов'язання про явку 02.03.2015 року до начальника Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_5 Під час спілкування із гр. ОСОБА_4, останній повідомив, що транспортних засобів у його користуванні немає, оскільки він передав право користування та розпорядження зареєстрованими за ним транспортними засобами іншим особам. Матеріали перевірки по даному факту за вих. №1/3666 від 02.03.2015 року направлені до Староміського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції та повідомлено Вінницький міський суд. Крім цього, на виконання постанови державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 року УДАІ УМВС України у Вінницькій області виставлено розшукові картки на транспортні засоби, зареєстровані за гр. ОСОБА_4, та інформацію про них поміщено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи "Відеоконтроль-Рубіж". Розшук зазначених транспортних засобів здійснюється підрозділами ДАІ під час нагляду за дорожнім рухом у рамках виконання функціональних обов'язків. Також повідомлено, що УМВС України у Вінницькій області розглянуто скарги гр. ОСОБА_1 від 27.02.2015 року та 06.04.2015 року. На зазначені скарги надано відповіді про вжиті заходи за вих. №6/К-57 від 25.03.2015 року та №1/К-1047 від 30.04.2015 року (а.с.24).

Листом державного виконавця від 17.12.2015 року №9689/02.2-27/7 повідомлено гр. ОСОБА_1 про те, що УМВС України у Вінницькій області добровільно виконало постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.12.2015 року, винесену на підставі виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду №802/1442/15-а від 07.12.2015 року та запропоновано протягом трьох днів з дня отримання даного листа повідомити чи виконано боржником у повному обсязі виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду №802/1442/15-а від 07.12.2015 року, а у разі якщо боржником рішення суду не виконано - обґрунтувати позицію (а.с.25).

Листом від 21.12.2015 року гр. ОСОБА_1 повідомила державного виконавця, що УМВС України у Вінницькій області не виконало постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року та пояснила, що будь-яких листів чи повідомлень від УМВС України у Вінницькій області щодо розгляду її скарг вона не отримувала (а.с.26).

22.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника - УМВС України у Вінницькій області виконавчого збору у розмірі 2040 грн., оскільки останнім у наданий державним виконавцем строк станом на 22.12.2015 року виконавчий лист не виконано (а.с.27).

Також, 22.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника - УМВС України у Вінницькій області штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.29).

Крім того, 22.12.2015 року державним виконавцем винесено вимогу, відповідно до якої УМВС України у Вінницькій області надано строк до 28.12.2015 року виконати у повному обсязі виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду №802/1442/15-а від 07.12.2015 року та роз'яснено, що у разі повторного невиконання ним рішення без поважних причин державний виконавець змушений накласти на нього штраф у подвійному розмірі та звернутись до правоохоронних органів із повідомленням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (а.с.30).

Вказані постанови від 22.12.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору та про накладення штрафу, а також вимогу державного виконавця боржник отримав 24.12.2015 року, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.31).

29.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 1360 грн. (а.с.33).

11.01.2016 року державним виконавцем направлено на адресу Головного управління Національної поліції у Вінницькій області повідомлення про кримінальне правопорушення посадовими особами управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (а.с.34-35).

20.01.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що державним виконавцем вжито усіх заходів примусового виконання рішення суду, передбачених ст. ст. 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із винесеною постановою державного виконавця від 20.01.2016 року ВП №49593244, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується наступним.

Відповідно до Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до абзацу 2 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно частини першої статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною другою цієї статті встановлено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення та у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону і повторно перевіряє стан виконання рішення.

У разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

У зв'язку із невиконанням рішення суду боржником, керуючись статтями 5, 11, 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження", постановами від 22.12.2015 року та 29.12.2015 року на боржника накладені штрафи в сумі 680 грн. та 1360 грн. та вимогами державного виконавця двічі зобов'язано УМВС України у Вінницькій області виконати рішення суду.

Також, державним виконавцем направлене до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області відповідне повідомлення про притягнення винних осіб боржника до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду (а.с.34-35) і 20.01.2015 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження (а.с. 38).

Суд звертає увагу, що законодавець покладає обов'язок на державного виконавця застосувати до боржника заходи впливу у разі невиконання ним рішення суду, однак не зобов'язує його перевіряти наслідки таких заходів.

Судове рішення, яким зобов'язано Управління МВС України у Вінницькій області розглянути повторно та надати відповідь до чинного законодавства по скаргам ОСОБА_1 від 27.02.2015 року та від 06.04.2015 року - в повному обсязі не виконано. Оскільки надалі виконати рішення без участі боржника неможливо, так як розглянути скарги гр. ОСОБА_1 може лише сам боржник, усі передбачені законом заходи вжиті в повному обсязі, а інші заходи законодавством не передбачені, тому головним державним виконавцем відділу примусового виконання Управління державної виконавчої служби ОСОБА_6 20.01.2016 року відповідно до ст.75, 89, п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Щодо позовної вимоги про відновлення виконавчого провадження №49593244 з примусового виконання виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.12.2015 року до виконання та здійснення усіх можливих заходів для повного виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року у справі №802/1442/15-а, суд зважає на наступне.

Стаття 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає підстави та порядок відновлення виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.1 ст. 51 вищенаведеного Закону, у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача (ч.2 ст. 51 Закону).

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ (ч.3 ст. 51 Закону).

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов'язаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови пред'явити його до виконання (ч.4 ст. 51 Закону).

З вищенаведеного вбачається, що у разі прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження відновлюється тільки у разі визнання судом незаконною чи скасування начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби постанови про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що державним виконавцем вчинені всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання рішення суду зобов'язального характеру, а тому позовні вимоги щодо визнання постанови головного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 20.01.2016 року незаконною та зобов'язання головного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження №49593244 з примусового виконання виконавчого листа №802/1442/15-а від 07.12.2015 року до виконання та здійснити всі можливі заходи для повного виконання постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015 року у справі №802/1442/15-а не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України моральної шкоди у розмірі 2500 грн., суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

Оскільки, позивачем не надано жодних доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди, суд позбавлений можливості задовольнити вказану вимогу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а суд відповідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, тобто правомірно, а наведені позивачем обґрунтування позовних вимог переважно є формальними та не дають суду достатніх правових підстав для задоволення позову. Тому у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 належить відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна