Справа № 2а-239/12/1070
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ К/9991/41114/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Олексієнка М.М.,
Рецебуринського Ю.Й., -
розглянувши в касаційній інстанції в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року,-

встановив:

У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову Державної виконавчої служби України від 29 грудня 2011 року за підписом старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. про відмову у відкритті виконавчого провадження № 30541539;

- визнати протиправними дії, рішення та бездіяльність Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. щодо неналежного розгляду його, як стягувача, заяви від 22 грудня 2011 року № 77 про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та про відкриття виконавчого провадження;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. щодо невинесення постанови про відкриття виконавчого провадження за наслідками отримання та розгляду його заяви від 22 грудня 2011 року № 77;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Державної виконавчої служби України, начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Калевича В.А., що проявилися у відсутності належного, ефективного контролю та нагляду за діяльністю державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. при винесенні постанови від 29 грудня 2011 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 30541539;

- визнати протиправними та халатними дії і бездіяльність Державної виконавчої служби України, начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Калевича В.А., що проявилися в ненадісланні йому постанови від 29 грудня 2011 року про відмову у відкритті виконавчого провадження № 30541539 в строки, передбачені національним законодавством України;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України розглянути його заяву від 22 грудня 2011 року № 77 про відкриття виконавчого провадження та ухвалити рішення у відповідності до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV);

- зобов'язати Державну виконавчу службу України організувати та провести службове розслідування щодо посадових і службових осіб Державної виконавчої служби України, які неналежним чином розглянули його заяву від 22 грудня 2011 року № 77 і допустили порушення, обмеження його прав та інтересів через халатність і вчинення протиправних дій, рішень та бездіяльності;

- винести окрему ухвалу відносно Державної виконавчої служби України для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що спричинили порушення законів при протиправному недотриманні та ігноруванні вимог національного законодавства, обмеження та порушення його прав і законних інтересів;

- винести окрему ухвалу відносно начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Калевича В.А., державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню протиправних дій, рішень та бездіяльності, які проявилися в ігноруванні, порушені і недотриманні вимог національного законодавства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Вовченка О.В. від 29 грудня 2011 року ВП № 30541539 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Зобов'язано Державну виконавчу службу України розглянути заяву ОСОБА_4 від 22 грудня 2011 року № 77 про відкриття виконавчого провадження та винести рішення у відповідності до вимог статті 25 Закону № 606-XIV. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Вовченка О.В., що проявились в неналежному розгляді заяви стягувача - ОСОБА_4 від 22 грудня 2011 року № 77 про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження. Адміністративний позов ОСОБА_4 в цій частині задоволено. Визнано протиправними дії Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби України Вовченка О.В., що проявились в неналежному розгляді заяви стягувача - ОСОБА_4 від 22 грудня 2011 року № 77 про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження. В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року в частині незадоволених позовних вимог і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За змістом частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 грудня 2011 року ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_7 звернулися до Державної виконавчої служби України із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2а-657/11/1070, виданого 21 грудня 2011 року Київським окружним адміністративним судом.

Дана заява була зареєстрована за вхідним № 77 та передана на розгляд старшому державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченку О.В.

За результатами розгляду даної заяви 29 грудня 2011 року державним виконавцем на підставі пункту 8 частини 1 статті 26 Закону № 606-XIV винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, оскільки заява надійшла від представника стягувача, а довіреність на підтвердження його повноважень не оформлена відповідно до вимог закону, крім того, надано не оригінал довіреності, а її копію, не завірену у встановленому порядку.

Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29 грудня 2011 року представник позивача отримав 5 січня 2012 року.

Вважаючи таке рішення суб'єкта владних повноважень незаконним, а дії та бездіяльність щодо його прийняття протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в частині визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 29 грудня 2011 року ВП № 30541539 про відмову у відкритті виконавчого провадження, а також зобов'язання Державної виконавчої служби України розглянути заяву ОСОБА_4 від 22 грудня 2011 року № 77 про відкриття виконавчого провадження і винести рішення у відповідності до вимог статті 25 Закону № 606-XIV з огляду на встановлення факту порушення відповідачем своїми діями та бездіяльністю прав позивача.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача щодо визнання протиправними дій Державної виконавчої служби України, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Вовченка О.В. щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_4 від 22 грудня 2011 року № 77 про прийняття до примусового виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження, оскільки висновок державного виконавця про наявність обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, є помилковим та здійснений без належного вивчення відповідної заяви.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом № 606-XIV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За правилами частини 1 статті 7 цього Закону учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом (частини 1, 2 статті 8 Закону № 606-XIV).

У відповідності до частин 1, 5 статті 9 Закону № 606-XIV сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Частиною 1 статті 19 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження визначений в частині 1 статті 26 Закону № 606-XIV та включає в себе:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як вбачається зі змісту оспорюваної постанови, підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження стала наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, а саме: подання заяви про відкриття виконавчого провадження представником стягувача, повноваження якого підтверджені копією довіреності, незавіреною у встановленому законом порядку.

Вирішуючи спір суди попередніх інстанцій виходили з того, що повноваження ОСОБА_7 бути представником ОСОБА_4 підтверджені довіреністю від 22 вересня 2011 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу відповідно до вимог закону, та встановили, що заява про відкриття виконавчого провадження, яка була подана до Державної виконавчої служби України 22 грудня 2011 року, підписана також і стягувачем ОСОБА_4, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку, що правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у державного виконавця не було.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному процесі підлягають лише ті вимоги, які поновлюють порушене право особи в публічно-правових відносинах.

Враховуючи те, що наслідком відповідних дій відповідача стало прийняття конкретного рішення, а саме: постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29 грудня 2011 року ВП № 30541539, яка, як встановлено судами, є протиправною, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні іншої частини позову, оскільки задоволені позовні вимоги є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача в сфері публічно-правових відносин з відповідачем.

За змістом статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що винесення окремої ухвали та встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є виключним правом суду, а підстав для цього суди попередніх інстанцій не знайшли.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року та постанова Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року в нескасованій частині прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року та постанову Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2012 року в нескасованій частині у справі за позовом ОСОБА_4 до Державної виконавчої служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.