Справа № 814/3689/15
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3689/15

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Богдановій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015р. по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

21.09.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якому просив визнати незаконним наказ №3167/02 від 09.09.2015 року про звільнення його з займаної посади за п.3 ст.40 КЗпП України, поновити його на займаній посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказ від 04.09.2015р. №1395/03, на який посилається відповідач, як на підставу для звільнення, є наказом про застосування заходу дисциплінарного впливу, який не є заходом дисциплінарного стягнення, а тому не може враховуватись при звільненні за п.3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що протягом 2015 року позивачем неодноразово допускались порушення трудової дисципліни, зокрема неналежне виконання покладених на нього обовязків, за що до нього були застосовані заходи дисциплінарної відповідальності. Посилаючись на законність та обґрунтованість наказу про звільнення позивача із займаної посади, відповідач просив у позові відмовити.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015р. позов задоволено частково, визнано протиправним наказ №№3167/02 від 09.09.2015 р., поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області з 10.09.2015 року, стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 7275,32 грн., в решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Позивач на підставі наказу від 12.10.2007 року №1490-л прийнятий до відділу ДВС Первомайського МРУЮ на посаду державного виконавця з 15.10.2007 р. Наказом №432-л від 08.06.2011 р. позивача призначено на посаду старшого державного виконавця відділу ДВС Первомайського МРУЮ. 15.05.2014р. ОСОБА_2 ознайомлений з посадовою інструкцією старшого державного виконавця відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції (т.1 а.с.67-73).

24.04.2015р. наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 401/03 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2М.» ОСОБА_2 оголошено догану.

04.09.2015р. наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області №1395/03 до ОСОБА_2 застосований захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки у призначенні на вищу посаду строком на два місяці.

Позивач з даними наказами був ознайомлений та не оскаржував в установленному законом порядку.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 09 вересня 2015 р. №3167/02 ОСОБА_2 звільнено з посади за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором, відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для прийняття наказу стало подання заступника начальника Головного територіального управління юстиції з питань державної виконавчої служби від 04.09.2015р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого державного виконавця відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, яке складено за результатами перевірки та виразилось у необґрунтованому прийнятті постанови від 03.08.2015р. про звільнення майна боржника з-під арешту при проведенні виконання виконавчого листа № 2-42/2011, виданого 18.12.2014р. Первомайським міскрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Український інноваційний банк" кредитної заборгованості (т.1 а.с.8-9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення є крайнім заходом дисциплінарного стягнення і може провадитись за систематичне (2 чи більше дисциплінарних стягнень) порушення трудової дисципліни. Також судом першої інстанції зроблений висновок, що заходи дисциплінарного впливу не є видом дисциплінарного стягнення. Враховуючи, що позивач не мав двох дисциплінарних стягнень, звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗУпП є протиправним та підлягає скасуванню.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Отже, зазначена правова норма надає роботодавцю (власникові) право розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з цих підстав враховується, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України є систематичне невиконання працівником трудових обов'язків.

Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, визнаються працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Виходячи з цього, при звільненні працівника за п.3 ст.40 КЗпП України організація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання вказаних обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які і коли проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнень.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 22 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

У справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до пункту 23 зазначеної постанови за передбаченими п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

Як вбачається з наказу від 24.04.2015р. № 401/03 ОСОБА_2 оголошено догану за порушення вимог ст.ст.6,11,15,31,50,60 Закону України "Про виконавче провадження" та п.п.1.5.1, 12.13 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012р. № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 03.02.2015р. № 915/49/14 про стягнення з ФГ "Оазис" на користь ПП "Виробничо-комерційне підприємство "Каро" 30931 кг насіння соняшника, вартістю 913 856,35 грн., та 70388 кг зерна кукурудзи, вартістю 82 790,37 грн., судовий збір в розмірі 19 932,93 грн. (т.1 а.с.74).

Підставою для прийняття зазначеного наказу стало подання начальника відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції від 21.04.2015р., що складено за результатами службової перевірки та постанови заступника начальника управління ДВС Головного управління юстиції в Миколаївській області від 17.04.2015р. № 02-57/5-2, якими встановлено, що старший державний виконавець Шматков А.М. в порушення ст.31, 50, 60 Закону України "Про виконавче провадження" належним чином не відправив стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.02.2015р., 12.02.2015р. безпідставно виніс постанову про звільнення майна боржника з-під арешту (т.1 а.с.75-99, т.2 а.с.225-229).

14.04.2015р. від ОСОБА_2 відібрано пояснення, в яких він лише зазначив хронологію вчинення виконавчих дій без наведення обґрунтувань (т.1 а.с.77).

04.09.2015р. наказом № 1395/03 відповідач застосував до ОСОБА_2 захід дисциплінарного впливу у вигляді затримки у призначенні на вищу посаду строком на 2 місяці за порушення ним ст.ст.11,47,75 Закону України "Про виконавче провадження" під час примусового виконання наказу господарського суду Миколаївської області від 20.02.2014р. № 915/1111/13 про зобовязання ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути ТОВ "Партнер-Агро" самовільно зайняті земельні ділянки, площею 1520,173га, що розташовані в межах Ленінської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (т.1 а.с.100).

Підставою для прийняття наказу також стало подання начальника відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції, яке складено 31.08.2015р. за наслідками розгляду Господарським судом Миколаївської області справи № 915/111/13 за скаргою ТОВ "Партнер-Агро" про визнання незаконними дій відділу ДВС Первомайського міскрайонного управління юстиції щодо прийняття постанови 12.03.2015р. про повернення виконавчого документу - наказу суду. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 05.06.2015р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2015р., скарга ТОВ "Партнер-Агро" задоволена, постанова відділу ДВС від 12.03.2015р. про повернення виконавчого документу - наказу суду від 20.02.2014р. № 915/1111/13 скасована, відділ ДВС зобовязано виконати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" дії щодо виконання наказу суду. Згідно висновків суду при повернення виконавчого документу державний виконавець Шматков А.М. в порушення ч.2 ст.47 не склав акт щодо передачі майна від боржника стягувачеві. Наявний у виконавчому провадженні акт не є належною підставою для повернення виконавчого документу, оскільки свідчить лише про вибуття з користування ТОВ "Агрофірма "Корнацьких" певних земельних ділянок, які до того ж не ідентифіковані держвиконавцем з земельними ділянками, визначеними у наказі суду.(т.1 а.с.102-114).

Надані 18.08.2015р. ОСОБА_2 пояснення не містять будь-яких обґрунтувань щодо вчинення ним зазначеного порушення.

Крім того, 18.08.2015р. в ході проведення перевірки виконавчого провадження № 46004721 з виконання виконавчого листа № 2-42/2011, виданого 18.12.2014р. Первомайським міскрайонним судом Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Український інноваційний банк" заборгованості за кредитним договором заступником начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області встановлені істотні порушення державним виконавцем Шматковим А.М. ч.1 с.11, ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", які виразились у безпідставному знятті арешту з майна боржника на підставі відповідної постанови від 03.08.2015р.

За результатами перевірки 31.08.2015р. заступником начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області прийнята постанова № 02-57/5-10, якою дії старшого державного виконавця Шматкова А.М. визнані незаконними, начальна відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції зобовязано скасувати постанову від 03.08.2015р. про звільнення майна боржника з-під арешту та забезпечити належний контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішення державним виконавцем (т.1 а.с.115-117). У поясненнях на виявлене порушення ОСОБА_2 лише зазначив, що ухвалу суду про скасування заочного рішення, на підставі якого виданий виконавчий лист, він прийняв за судове рішення, яким майно боржника звільнено з-під арешту (т.1 а.с.120).

Допущене старшим державним виконавцем Шматковим А.М. порушення при прийнятті постанови від 03.08.2015р. про звільнення майна боржника з-під арешту стало підставою для складання 04.09.2015р. заступником начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області подання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади за п.3 ст.40 КЗУП та подальше його звільнення з наведених підстав наказом від 09.09.2015р. № 3167/02 (т.1 а.с.115-119).

Оцінюючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що при притягненні ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності протягом 2015р. у відповідних наказах зазначена інформація щодо вчиненого проступку, кожне з них застосовано за різні порушення та у межах місячного строку з дня виявлення, але не пізніше 6-місячного строку з дня вчинення, як це передбачено ст.148 КЗУП.

Позивач не спростовує вчинення ним проступків, які виразились у порушенні вимог Закону України "Про виконавче провадження" при проведенні виконавчих дій по різним виконавчим провадженням.

Єдиним доводом позивача, з якими погодився суд першої інстанції, є відсутність в його діях системності порушень, оскільки захід дисциплінарного впливу, застосований до нього наказом від 04.09.2015р. № 1395/03, не є заходом дисциплінарного стягнення, наявність якого вимагає п.3 ст.40 КЗпП України при звільненні за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Судова колегія вважає хибними вказані доводи позивача.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну службу» - до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України (догана та звільнення), можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу як попередження про неповну службову відповідність та затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Тобто, стаття 14 Закону України «Про державну службу» відокремлює такі види дисциплінарної відповідальності державних службовців як дисциплінарні стягнення та заходи дисциплінарного впливу.

Навіть, якщо вважати, що застосування заходів дисциплінарного впливу не може враховуватися при звільненні за систематичне порушення при виконанні службових обовязків, судова колегія вважає, що позивач правомірно звільнений за п.3 ч.1 ст.40 КЗУП.

Колегія суддів звертає увагу на те, що систематично невиконуючими службові обов'язки визнаються працівники, що мали дисциплінарне стягнення чи громадське стягнення за невиконання службових обов'язків і знову допустили невиконання службових обов'язків протягом року з дня застосування стягнення за перше порушення.

Як зазначалось раніше, 24.04.2015р. до позивача наказом № 401/03 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Вказане стягнення на момент звільнення позивача не втратило юридичної сили та достроково не знято.

Враховуючи, що безпосередньо звільненню передував новий дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, судова колегія приходить до висновку про наявність системності порушення позивачем службових обовязків. Наказ про звільнення містить опис вчиненого порушення позивачем своїх обовязків та застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення протягом року.

Крім того, судова колегія враховує доводи відповідача, що при звільненні ОСОБА_2 враховувались обставини, що характеризують його особу та ставлення до роботи, тощо. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач протягом 2009-2010,2012,2013рр. притягувався до адміністративної відповідальності щороку, у 2011р - двічі, у 2014р. апеляційним судом Миколаївської області за результатами розгляду цивільної справи № 2-2910/2009 за позовом ОСОБА_5 до відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції прийнята окрема ухвала на адресу Головного управління юстиції в Миколаївській області про виявлені факти грубого порушення державним виконавцем відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 вимог Закону України "Про виконавче провадження", яке виразилось у неправомірно тривалому арешті майна боржника ОСОБА_5 (т.1 а.с.124-131,158-160).

Доводи позивача, що його фактично було звільнено 12.09.2015р., коли вручений наказ про звільнення, під час знаходження на лікарняному, не відповідає обставинам справи.

Так, наказ про звільнення позивача з займаної посади прийнятий 09.09.2015р., в цей день позивач перебував на робочому місці, даних, які б свідчили про знаходження в цей день ОСОБА_2 на лікарняному, немає.

Наступного дня вказаний наказ про звільнення отриманий діловодом відділу ДВС Первомайського міськрайонного управління юстиції, що підтверджується відповідним актом (а.с.122). Крім того, згідно акту від 10.09.2015р. начальника відділу кадрової роботи та ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області остання в телефонному режимі повідомила особисто ОСОБА_2 про звільнення та необхідність отримання трудової книжки в Головному територіальному управлінні юстиції. Проте, ОСОБА_2 відмовився від отримання наказу про звільнення, ознайомлення з ним та отримання трудової книжки (т.1 а.с.123.)

Аналіз наведених обставин в сукупності дає підстав для висновку, що відповідачем вжито необхідних заходів щодо своєчасного ознайомлення позивача з наказом про звільнення та отримання трудової книжки. Судова колегія вважає, що вручення наказу про звільнення не в день його прийняття, а пізніше, не є підставою для зміни дати звільнення та підставою для визнання такого наказу незаконним.

Оцінюючи вимоги позивача про визнання наказу про звільнення незаконним, як такі, що не ґрунтуються на обставинах справи та вимогах закону, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції внаслідок неврахування наведених норм права, невірної правової оцінки обставин по справі прийшов до невірного висновку про обґрунтованість позову, відповідно до ст.202 КАС України судова колегія скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія, - П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 р. скасувати.

Прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням апеляційної інстанції.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян