Справа № 820/10372/15
Суддя: Маринченко В.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Маринченка В.Л.,
суддів:Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б.,-
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Харківської області, третя особа - Генеральний прокурор України, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

4 лютого 2016 року ОСОБА_4 з підстав, установлених пунктами 1-3, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), подав заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку про її необґрунтованість з огляду на таке.

За правилами пунктів 1-3, 5 частини першої статті 237 КАС мотивами перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є, зокрема, неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, а також встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування неоднакового застосування частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України ОСОБА_4 додано до заяви ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України від 16, 17 грудня 2015 року (№№ 6-29273ск15, К/800/19285/15 відповідно).

Однак аналіз зазначених судових рішень та рішення, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом вказаних у заяві норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду України. Наведене не дає підстав для висновку про неоднакове застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Зміст наданих заявником на обґрунтування різного застосування норм процесуального права ухвал Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2015 року та 21 січня 2016 року (№№ К/800/4813/15, К/800/20798/15 відповідно) також не свідчить про наявність неоднакового правозастосування.

Як на підставу для перегляду Верховним Судом України ухвали касаційного суду від 13 січня 2016 року ОСОБА_4 вказує і на встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом (пункт 3 частини першої статті 237 КАС). Однак, обґрунтовуючи наявність зазначеної підстави, заявник посилається на рішення Європейського суду з прав людини, при ухваленні якого цим судом питання порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні судами справи, рішення в якій просить скасувати заявник, не розглядалося.

Також ОСОБА_4 посилається на необхідність перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права. Однак зазначене рішення суду касаційної інстанції, як і ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, не містять висновків щодо застосування вказаних у заяві положень Кодексу законів про працю України, протилежних викладеним у доданих до заяви постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2013 року, 21 травня та 24 червня 2014 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України не вбачає необхідності у відкритті провадження про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року у цій справі.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Харківської області, третя особа - Генеральний прокурор України, про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Л. Маринченко
Судді: П.В. Панталієнко
О.Б. Прокопенко