Справа № 815/4925/15
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4925/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Запорожана Д.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря Колеснікова-Горобець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання нечинним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09 червня 2015 року №2497-17 про визначення суми податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 5055,10 грн.

Позов обґрунтовували тим, що спірне податкове повідомлення-рішення не містить підстави для його винесення, зокрема п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, в ньому невірно зазначена податкова адреса платника податків, не зазначено, що являється обєктом оподаткування, а також податковим органом не надано розрахунку податкового зобовязання, що являється порушенням вимог п.58.1 ст.58 ПК України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.11.2015р. позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Приймаючи вказане рішення суд виходив з того, що п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України визначено граничну мінімальну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі, у звязку з чим розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам ст.288 ПК України та є підставою для перегляду встановленого договором розміру орендної плати.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте з неповним зясуванням обставин справи і порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови судом першої інстанції не враховано, що за умовами договору оренди землі від 26.11.2009р., укладеним між Одеською міською радою та ОСОБА_1, розмір орендної плати встановлюється за домовленістю сторін, а умови договору щодо розміру орендної плати можуть бути змінені за згодою обох сторін, шляхом укладання угод, які мають бути нотаріально засвідчені. Спірним податковим повідомленням-рішенням контролюючий орган фактично самостійно змінив порядок та терміни внесення орендної плати, хоча ДПІ є являється стороною договору.

Також, апелянт посилається на те, що в порушення ст.163 КАС України в постанові від 09.11.2015р. не надано правової оцінки доводам ОСОБА_2 щодо незаконності спірного рішення відповідача; суд здійснив посилання на Закон України «Про державну податкову службу в Україні», який втратив чинність, а також на п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України в застарілій редакції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 11.10.2004р. №3431 виконавчим комітетом Одеської міської ради 19.10.2004р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м.Одеса, провул. Воронцовський, 5-а, на праві спільної часткової власності. (а.с.10)

03.08.2006р., за нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2, встановлено порядок користування земельною ділянкою загальною площею 263 кв.м. за вказаною адресою, зокрема: ОСОБА_2 передано у користування земельну ділянку площею 143 кв.м., зовнішні межі під літерами 5-6-7-8-9-5, для будівництва та обслуговування домоволодіння, господарських будівель і споруд; ОСОБА_1 передано у користування земельну ділянку площею 120 кв.м., зовнішні межі під літерами 1-2-3-4-1, для будівництва та обслуговування домоволодіння, господарських будівель і споруд. (а.с.11-12)

26.11.2009р. між Одеською міською радою, як Орендодавцем, та ОСОБА_1, як Орендарем, укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендодавець, на підставі Закону України «Про оренду землі» та рішення Одеської міської ради №4665-V від 07.07.2009р. надає, а Орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку площею 120 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Одеса, провул. Воронцовський, 5-а, для обслуговування жилого будинку. Договір укладено терміном на 50 років. Орендна плата за земельну ділянку площею 120 кв.м. розрахована у трикратному розмірі земельного податку та складає 114,66 грн. на рік з урахуванням індексації за 2005-2008 роки. (а.с.13-17)

З матеріалів справи, також, вбачається, що 09.06.2015р. ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №2497-17, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем орендна плата з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 5055,10 грн. та встановлено граничний строк сплати такого податкового зобовязання 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. (а.с.31)

Апеляційний суд встановив, що підставою для прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення стало необхідність приведення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відповідність до вимог п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України, відповідно до якого річний розмір орендної плати не може бути меншим 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про правомірність вказаного податкового повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта, що зміни до нормативно-правових актів з питань мінімального розміру орендної плати не можуть бути автоматичною підставою для виникнення у орендаря обовязку для перерахування суми податкового зобовязання по орендній платі до внесення відповідних змін до договору оренди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Дійсно, відповідно до п.288.1 ст.288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Однак, п.п.288.5.1, п.п.288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Вказаною нормою чітко визначено граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі, а тому річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого відповідним договором розміру орендної плати.

При цьому, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі №21-274а14, яка, відповідно до ч.1 ст.244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Отже, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, повинен відповідати вимогам п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 ПК України.

На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено правомірність нарахування спірним податковим повідомленням-рішенням ОСОБА_1 орендної плати з фізичних осіб в сумі 5055,10 грн., у звязку з чим підстав для задоволення позову про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення апеляційний суд також не вбачає.

Апеляційний суд не бере до уваги посилання апелянта на окремі неточності та описки в мотивувальній частині оскаржуваної постанови, оскільки це не являється достатньою підставою для скасування правильного по суті спору судового рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, серед іншого, посилається на те, що Одеським окружним адміністративним судом не надано правової оцінки щодо визначення ОСОБА_2 до сплати сум орендної плати. Апеляційний суд встановив, що податковим повідомленням-рішенням від 09 червня 2015 року №2497-17, яке являється предметом спору, будь-які грошові зобовязання до сплати ОСОБА_2 не нараховувалися, а відтак, її права прийняттям вказаного рішення контролюючого органу не порушено.

З матеріалів справи вбачається, що 09.06.2015р. відносно ОСОБА_2 ДПІ у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №2507-17, яке позивачами у рамках даної справи не оскаржувалося.

Щодо доводів апелянта про неотримання ним від Департаменту комунальної власності матеріалів з питання внесення змін до договору оренди землі, то апеляційний суд їх не досліджує, оскільки, як зазначалось вище, у будь-якому випадку річна сума розміру орендної плати не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки незалежно від того чи внесені зміни до відповідного договору оренди землі, чи не внесені.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 196, 198 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206, 254 ч.5 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлено 16.02.2016р.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Запорожан Д.В.

ОСОБА_3