Справа № 826/28025/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства “Укртелеком”

до

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації

про

визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство “Укртелеком” (далі по тексту – позивач, ПАТ “Укртелеком”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації (далі по тексту – відповідач, НКРЗІ), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 15 грудня 2015 року №648; 2) зобов’язати відповідача прийняти рішення про продовження з 03 квітня 2016 року строку дії ліцензії позивача серії АВ №583387 від 29 липня 2011 року на строк не менше 5 років, оформити вказане рішення на бланку ліцензії та видати належним чином оформлену ліцензію.

В судовому засіданні 15 лютого 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до рішення від 15 грудня 2015 року №648 “Про відмову ПАТ “Укртелеком” у продовженні строку дії ліцензії”, розглянувши заяву ПАТ “Укртелеком” від 30 листопада 2015 року №2567-Л (вхідний НКРЗІ №9123 від 30 листопада 2015 року) про продовження строку дії ліцензії (бланк серії АА №009501, дата оформлення: 02 квітня 2001 року; переоформлена – бланк ліцензії АА №720174, дата переоформлення: 02 грудня 2004 року; переоформлена – бланк серії АБ №222651, дата переоформлення:31 жовтня 2005 року; переоформлена – бланк серії АВ №583387, дата переоформлення: 29 липня 2011 року) на надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1000 (однієї тисячі) абонентських номерів на всій території України, НКРЗІ вирішила відмовити ПАТ “Укртелеком” за заявою від 30 листопада 2015 року №2567-Л (вхідний НКРЗІ №9123 від 30 листопада 2015 року) у продовженні строку дії ліцензії (бланк серії АА №009501, дата оформлення: 02 квітня 2001 року; переоформлена – бланк ліцензії АА №720174, дата переоформлення: 02 грудня 2004 року; переоформлена – бланк серії АБ №222651, дата переоформлення:31 жовтня 2005 року; переоформлена – бланк серії АВ №583387, дата переоформлення: 29 липня 2011 року) на надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1000 (однієї тисячі) абонентських номерів на всій території України; та рекомендовано позивачу для подальшого здійснення діяльності у сфері телекомунікацій звернутись до НКРЗІ у порядку, встановленому статтею 45 Закону України “Про телекомунікації”, із заявою про отримання ліцензії на здійснення видів діяльності у сфері телекомунікацій, що визначені частиною сьомою цього Закону.

Вказане рішення мотивоване неможливістю продовження строку дії ліцензії, виходячи з того, що вказаний у ліцензії позивача вид господарської діяльності – надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1000 (однієї тисячі) абонентських номерів, у переліку видів діяльності, що ліцензуються відповідно до частини сьомої статті 42 Закону України “Про телекомунікації”, відсутній.

Позивач вважає протиправним вказане рішення, оскільки: при прийнятті рішення відповідачем невірно застосовано норми статей 42, 45 та 49 Закону України “Про телекомунікації”; заява про продовження строку дії ліцензії подана у відповідності до вимог вказаного Закону і жодних недоліків у частині строку, порядку та форми подання заяви відповідачем не встановлено; оскаржуване рішення не містить норм Ліцензійних умов, які не виконуються позивачем; вимога відповідача про отримання нової ліцензії, у зв’язку зі зміною назви господарської діяльності, яка ліцензується, суперечить вимогам Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності” та Закону України “Про телекомунікації”.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову зазначив про відповідність оскаржуваного рішення вимогам законодавства, зокрема вказав про можливість застосування процедури продовження строку дії ліцензії лише до тих видів діяльності, які ліцензуються відповідно до Закону України “Про телекомунікації”.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України “Про телекомунікації” національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації зокрема здійснює ліцензування та реєстрацію у сфері надання телекомунікаційних послуг.

Згідно частиною першої статті 42 Закону України “Про телекомунікації” діяльність у сфері телекомунікацій здійснюється за умови включення до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій, а у визначених законом випадках також за наявності відповідних ліцензій та/або дозволів.

У свою чергу за визначенням статті 1 Закону України “Про телекомунікації” ліцензія – це документ, що засвідчує право суб’єкта господарювання на здійснення зазначеного в ньому виду діяльності у сфері телекомунікацій протягом визначеного строку на конкретних територіях з виконанням ліцензійних умов.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що 29 липня 2011 року НКРЗІ видала позивачу ліцензію на вид господарської діяльності: надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1 000 (однієї тисячі) абонентських номерів на всій території України, серії АВ №583387 (вперше видана на бланку серії АА №009501, дата оформлення: 02 квітня 2001 року; переоформлена – бланк серії АА720174, дата переоформлення: 02 грудня 2004 року; переоформлена – бланк серії АБ №222651, дата переоформлення: 31 жовтня 2005 року ; останнє переоформлення – на бланку серії АВ №583387, дата переоформлення: 29 липня 2011 року), строком дії до 02 квітня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України “Про телекомунікації” у разі якщо суб’єкт господарювання має намір здійснювати зазначений у ліцензії вид діяльності у сфері телекомунікацій після закінчення строку її дії, він повинен не пізніше ніж за чотири місяці до закінчення строку дії ліцензії звернутися до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, із заявою про продовження строку її дії в порядку, визначеному частиною першою статті 45.

Так, згідно з частиною першою статті 45 Закону України “Про телекомунікації” суб’єкт господарювання, який має намір здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій, що ліцензується, особисто, через уповноважений ним орган чи особу або рекомендованим листом з описом вкладення звертається до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, із заявою про видачу ліцензії за встановленим нею зразком.

Як встановлює частина друга статті 49 Закону України “Про телекомунікації”, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, не має права відмовити в продовженні строку дії ліцензії, якщо оператором, провайдером телекомунікацій виконуються всі ліцензійні умови та особливі умови, зазначені в ліцензії, або ці умови не виконані з поважних причин, які не залежали від оператора, провайдера телекомунікацій.

Згідно з положеннями частин третьої-п’ятої статті 49 Закону України “Про телекомунікації” рішення про продовження строку дії ліцензії або про відмову в продовженні строку її дії із зазначенням підстав відмови повинно бути направлено заявнику не пізніше ніж через 15 робочих днів від моменту реєстрації заяви.

Рішення національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, про продовження строку дії ліцензії оформляється на бланку ліцензії.

При продовженні строку дії ліцензії національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації, може внести зміни до особливих умов зазначеної ліцензії.

Частина восьма статті 49 Закону України “Про телекомунікації” вказує, що процедура продовження терміну дії ліцензії застосовується тільки до тих видів діяльності, які ліцензуються відповідно до цього Закону.

Таким чином, за результатами розгляду заяви суб’єкта господарювання про продовження строку дії ліцензії щодо видів діяльності, які ліцензуються відповідно до Закону України “Про телекомунікації”, поданої не пізніше ніж за чотири місяці до закінчення строку дії ліцензії та у порядку, визначеному частиною першою статті 45 Закону України “Про телекомунікації”, НКРЗІ приймає рішення про продовження строку дії ліцензії. У свою чергу відмовити у продовженні строку дії ліцензії НКРЗІ має право лише якщо оператором, провайдером телекомунікацій не виконуються всі ліцензійні умови та особливі умови, зазначені в ліцензії.

Вирішуючи наявність у межах спірних правовідносин правових підстав для продовження строку дії ліцензії ПАТ “Укртелеком” за заявою від 30 листопада 2015 року №2567-Л (вхідний НКРЗІ №9123 від 30 листопада 2015 року), суд керується наступними мотивами.

Матеріали справи підтверджують, заяву про продовження строку дії ліцензії на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, в якій просило продовжити строк дії ліцензії серії АВ №583387, виданої 29 липня 2011 року, терміном дії до 02 квітня 2016 року, ПАТ “Укртелеком” подало 30 листопада 2015 року, тобто, не пізніше ніж за чотири місяці до закінчення строку дії ліцензії. Порушень з приводу порядку подання та оформлення вказаної заяви відповідачем не встановлено.

Щодо належності здійснюваної позивачем діяльності до виду діяльності, які ліцензуються відповідно до Закону України “Про телекомунікації” слід зазначити наступне.

Згідно з визначенням статті 1 Закону України “Про телекомунікації” телекомунікації (електрозв’язок) – це передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах; телекомунікаційна послуга (послуга) - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій.

Частина сьома статті 42 Закону України “Про телекомунікації” передбачає, що ліцензуванню підлягають такі види діяльності у сфері телекомунікацій: 1) надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 2) надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв’язку: місцевого; міжміського; міжнародного; 3) надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку; 4) надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Зі змісту наведених норм вбачається, що Закон України “Про телекомунікації” передбачає ліцензування діяльності у сфері телекомунікацій, види якої розмежовуються в залежності від особливостей (технологій) їх надання , а саме: надання послуг фіксованого телефонного зв’язку, надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв’язку, у тому числі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв’язку, та надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

При цьому, на думку суду, ліцензовані види діяльності мають відповідати видам діяльності згідно частини сьомої статті 42 Закону України “Про телекомунікації” по своєму характеру та суті, а не по буквальній назві.

Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 30 червня 2015 року №21-856а15 за позовом ПрАТ “МТС Україна” до НКРЗІ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов’язання вчинити дії.

Як встановлено вище, ліцензія ПАТ “Укртелеком” видана на вид господарської діяльності: надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1 000 (однієї тисячі) абонентських номерів на всій території України, що відповідає за своєю суттю видам діяльності, які ліцензуються відповідно до Закону України “Про телекомунікації”, а саме надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку: місцевого; міжміського; міжнародного.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про невідповідність виду діяльності позивача пункту 5.1 Ліцензійних умов здійснення діяльності у сфері телекомунікацій з надання послуг фіксованого телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв’язку: місцевого, міжміського, міжнародного, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 10 грудня 2009 року №1789 (далі по тексту – Ліцензійні умови), та звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 5.1 Ліцензійних умов ліцензія на надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв’язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж та надання у користування каналів електрозв’язку передбачає здійснення діяльності з надання послуг фіксованого місцевого телефонного зв’язку з ємністю мережі або до 1 тисячі номерів, або до 10 тисяч номерів, або понад 10 тисяч номерів у межах кожного регіону, зазначеного в ліцензії (Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя).

Спірна ліцензія видана на надання послуг місцевого телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів з правом створення власної мережі ємністю понад 1 000 (однієї тисячі) абонентських номерів.

Водночас наявність розбіжностей у назві ліцензованої діяльності є особливою умовою, яка в силу положень частини п’ятої статті 49 Закону України “Про телекомунікації може бути змінена НКРЗІ при продовженні строку дії ліцензії.

Таким чином, висновки НКРЗІ про те, що ПАТ “Укртелеком” звернулось із заявою продовження строку дії ліцензії на вид діяльності, який не передбачений у переліку видів діяльності, що ліцензуються відповідно до частини сьомої статті 42 Закону України “Про телекомунікації”, є помилковими.

Суд також зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні та під час судового розгляду не наведено про невиконання ПАТ “Укртелеком” ліцензійних умов здійснення діяльності у сфері телекомунікацій.

Крім того, необхідно вказати, що згідно із пунктом 6 Глави XIV “Прикінцеві положення” Закону України “Про телекомунікації” ліцензії на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій та дозволи на використання номерного ресурсу, які були видані до набрання чинності цим Законом, зберігають чинність протягом визначеного в них терміну.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України “Про ліцензування видів господарської діяльності” у разі зміни згідно з цим Законом назви виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, яка не призводить до зміни предмета такої діяльності, відповідні ліцензійні умови надалі поширюються на такий вид діяльності. Ліцензії на провадження такого виду господарської діяльності продовжують діяти.

Так, суд встановив, що Закон України “Про телекомунікації” набрав чинності з 24 грудня 2003 року, у свою чергу ліцензія ПАТ “Укртелеком” на вид господарської діяльності: надання послуг телефонного зв’язку (крім відомчих об’єктів) – місцевого з правом створення власної мережі ємністю понад 1 000 (однієї тисячі) абонентських номерів на всій території України, вперше оформлена 02 квітня 2001 року відповідно до норм Закону України “Про зв’язок”, а строк дії ліцензії неодноразово подовжувався, а саме: 02 грудня 2004 року, 31 жовтня 2005 року та 29 липня 2011 року.

Оскільки, предмет здійснюваної позивачем ліцензованої діяльності у межах спору не змінився, справедливим буде твердження, що відповідні ліцензійні умови надалі поширюються на такий вид діяльності, а строк дії ліцензії має бути продовжений на загальних підставах.

Враховуючи викладене, рішення НКРЗІ від 15 грудня 2015 року №648 “Про відмову ПАТ “Укртелеком” у продовженні строку дії ліцензії” не узгоджується із нормами Закону України “Про телекомунікації”, тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, НКРЗІ не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ “Укртелеком” у цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не погоджується із позовним вимогами про зобов’язання відповідача прийняти рішення про продовження з 03 квітня 2016 року строку дії ліцензії, оформити вказане рішення на бланку ліцензії та видати належним чином оформлену ліцензію, оскільки зазначене належить до дискреційних повноважень НКРЗІ.

Частина перша статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, на користь позивача належить присудити здійснені ними витрати по сплаті судового збору відповідно до частини задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань НКРЗІ.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства “Укртелеком” задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації від 15 грудня 2015 року №648 “Про відмову ПАТ “Укртелеком” у продовженні строку дії ліцензії”.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства “Укртелеком” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень нуль гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко