Справа № 820/11143/15
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

09 лютого 2016 р. № 820/11143/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівед Ойл" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровському районі, Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій про зобов'язання вчинити певні дії та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лівед Ойл" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Лівед Ойл") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-1, ДПІ у Бабушкінському районі), Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-2, ДПІ у Жовтневому районі), Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-3, ДПІ у Красногвардійському районі), Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-4, ДПІ у Ленінському районі), Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-5, ДОДПІ), Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі по тексту - відповідач-6, ДПІ у Кіровському районі), в якому, з урахуванням уточнень просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2015 року, яке прийнято на підставі висновків акта перевірки № 1647/223/39497670 від 25.09.2015 року; податкові повідомлення - рішення № , № від 25.08.2015 року, які прийнято на підставі висновків акта перевірки № 695/04-62-22-3/39497670 від 30.07.2015 року; податкові повідомлення - рішення № , № , № , № , № , № , № від 12.06.2015 року, які прийнято на підставі висновків акту перевірки № 2493/223/39497670 від 15.05.2015 року; зобов'язати відповідачів відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "Лівед Ойл" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах №695/04-62-22-3/39497670 від 30.07.2015 року, №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року, №2493/223/39497670 від 15.05.2015 року.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що фахівцями Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області були складені акти перевірок позивача №695/04-62-22-3/39497670 від 30.07.2015 року, №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року, №2493/223/39497670 від 15.05.2015 року про результати документальної позапланових виїзних перевірок, на підставі висновків яких, відповідачами були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 20.10.2015 року; №, № від 25.08.2015 року; №, №, №, №, №, №, № від 12.06.2015 року.

На думку позивача, обставини, викладені в зазначених актах перевірок про порушення підприємством позивача норм податкового законодавства встановлені відповідачем в супереч вимогам чинного законодавства, а аргументи викладені в актах перевірки є безпідставними. У зв'язку із чим, позивач вважає, що податкові повідомлення - рішення № від 20.10.2015 року, №, № від 25.08.2015 року, №, №, №, №, №, №, № від 12.06.2015 року є незаконними та підлягають скасуванню.

У судове засідання 09.02.2015 року представник позивача не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача у порядку письмового провадження.

Відповідачі, Державна податкова інспекція у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державна податкова інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державна податкова інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державна податкова інспекція у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровському районі, Дніпропетровська об'єднана державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в судові засідання, що призначалися судом неодноразово, не з'являлися, про час, дату та місце судових засідань повідомлялися належним чином, до суду письмових заперечень на адміністративний позов не надали, вимог суду не виконали, витребуваних ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2015 року документів не надали, поважних причин неявки у судові засідання та неможливості надання витребуваних судом документів - не навели.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно вимог ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Враховуючи заяву представника позивача, ту обставину, що відповідачі повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лівед Ойл", , зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства як суб'єкт господарювання 18.11.2014 року, станом на дату проведення перевірок місцезнаходження, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 61001, м. Харків, пр-т Московський, 63, фактично знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Карла Лібкнехта, 11, перебував на обліку в Державній податковій інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі повідомлення від 17.07.2015 року № 17 та відповідно до наказу ДПІ у Бабушкінському р-ні м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській обл. від 17.07.2015 №143, фахівцями контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "Лівед Ойл" () з питань дотримання вимог податкового законодавства України з ПДВ під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ ВТФ "Авіас", ТОВ "Еталон" за січень 2015 року, за результатами якої складено акт №695/04-62-22-5/39497670 від 30.07.2015 року (далі по тексту - акт № 695) (т. 1 а.с. 102-177).

Перевіркою встановлено порушення ТОВ "Лівед Ойл" п.п. 14.1.202 п.14.1 ст. 14, п. 181.1 ст. 181, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.7, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого завищено різницю між сумою податкового забов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (ряд. 19) в сумі 5389762, 00 грн.; заниження суми ПДВ, що сплачується до державного бюджету всього у сумі 24759,00 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, що відображено в п.п. 3.1.1. та 3.2.2 п. 3.1, .3.2 розділу 3 акта перевірки (т. 1 а.с. 176-177).

На підставі висновків акта перевірки, Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкові повідомлення-рішення №, № від 25.08.2015 року (т. 3 а.с. 191-192).

Також, відповідно до матеріалів справи фахівцями Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на підставі направлень від 31.08.2015 №1006 та № 1007 та відповідно наказу ДПІ у Бабушкінському р-ні м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській обл. від 31.08.2015 №341, проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТОВ "Лівед Ойл" () з питань дотримання вимог податкового законодавства України з ПДВ за липень 2015 року, за результатами якої складено акт №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року (далі по тексту - акт № 1647) (т. 3 а.с. 94-185).

Відповідно до висновків акта перевірки №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року встановлено порушення підприємством позивача пп.187.1 ст. 187, п. 201.1 ст. 201, п. 198.1, п.198.2 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у сумі 15507082, 00 грн., у тому числі за липень 2015 року в сумі 15507082,00 грн.; пп. 49.18.1 п. 49.18, п.49.19, п. 49.20 ст. 49, п. 203.1 ст. 203 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем порушено граничні строки подання податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2015 року (т. 3 а.с. 184).

Судом встановлено, що на підставі висновків акта перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.10.2015 року (т. 3 а.с. 186).

Судом встановлено, що підставами прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень були висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" та ТОВ ВТФ "АВІАС", ТОВ "ЕТАЛОН", ТОВ "Визалія ЛТД" та ТОВ "Хесперія" на підставі отриманої податкової інформації від контролюючих органів, на обліку у яких знаходяться зазначені контрагенти позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, у перевіряємі періоди між ТОВ "Лівед Ойл" та ТОВ ВТФ "Авіас" укладені договори купівлі-продажу нафтопродуктів від 26.01.2015 року № КПИ15-130, від 19.01.2015 року №КП15-103, від 26.01.2015 року № КП15-169, договори поставки № П15-122 від 19.01.2015 року (т. 1 а.с. 179-189).

Згідно договору КПИ15-130 від 26.01.2015 року ТОВ ВТФ «Авіас» («Продавець») та ТОВ «Лівед Ойл» («Покупець») уклали цей Договір купівлі-продажу майна про таке:

1.1 Продавець зобов'язується передати у власність майно в кількості, визначеній в Актах приймання-передачі до Договору, а Покупець зобов'язується прийняти і сплатити вартість майна відповідно до умов, що визначенні в цьому Договорі.

1.4 Доставка здійснюється власними засобами Покупця, та за його рахунок.

3. Порядок розрахунків

3.1 Оплата товару здійснюється Покупцем за визначеною ціною до цього Договору та у визначений строк шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу №КП15-169 від 26.01.2015 року ТОВ ВТФ «Авіас» («Постачальник») та ТОВ «Лівед Ойл» («Покупець») уклали цей Договір про наступне:

1.1. по договору поставки Постачальник зобов'язуться передати у власність

Покупця нафтопродукти, далі - «Товар», згідно умов Договору, а Покупець зобов'зується

прийняти та оплатити за Товар узгоджену Договором грошову суму.

2. Строки та умови постачання товару.

2.7 Умови постачання відповідно до вимог Міжнародних правил відносно тлумачення термінів «Інкотермс» (2010р.) - ЕХW - АЗС Покупця.

3. Порядок взаєморозрахунків

3.2 Оплата проводиться грошовими коштами або іншими дозволеними діючим

законодавством видами оплат.

Згідно з договором кунівлі-продажу №КП15-103 від 19.01.2015 року.

ТОВ ВТФ «Авіас» («Постачальник») та ТОВ «Лівед Ойл» («Покупець») уклали цей Договір про наступне:

1.1. По договору поставки Постачальник зобов'язується передати у власність

Покупця нафтопродукти, далі - «Товар», згідно умов Договору, а Покупець зобов'язується

прийняти та оплатити за Товар узгоджену Договором грошову суму.

2. Строки та умови постачання товару.

2.7 Умови постачання відповідно, вимог Міжнародних правил відносно тлумачення термінів «Інкотермс» (2010р.) - ЕХW - АЗС Покупця.

3. Порядок взаєморозрахунків

3.2 Оплата проводиться грошовим» коштами або іншими дозволеними діючим

законодавством видами оплат. Для перевірки надані наступні податкові накладні та видаткові накладні (акти передачі майна), виписані ТОВ ВТФ «АВІАС» на адресу Замовника.

Між сторонами були укладені додаткові угоди до договорів, в яких уточнено номенклатуру, кількість, якість, ціну товару та адресу АЗС, на які здійснювалась поставка (т. 1а.с.180-181, 183-184).

Факт виконання укладених правочинів та факт передання ТМЦ сторонами підтверджено складеними видатковими накладними (актами приймання-передачі нафтопродуктів) № 165 від 22.01.2015 р., № 175 від 23.01.2015 року, № 183 від 26.01.2015 року, № 186 від 27.01.2015 року, № 211 від 29.01.2015 року, № 258 від 31.01.2015 року, №№ 1000051//208, 1000050//208, 1000049//208, 1000052//208 від 30.01.2015 р., податковими накладними №№ 29 від 22.01.2015 р., № 30 від 23.01.2015 р., № 31 від 26.01.2015 р., № 1 від 27.01.2015 р., № 2 від 29.01.2015 р., № 32 від 31.01.2015 р.

Суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним були включені до складу податкового кредиту відповідних податкових (звітних) періодів.

Отримання вищеописаних товарів в бухгалтерському обліку підприємства відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках бухгалтерського обліку 281 «Товари на складі» та 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за дебітом та кредитом відповідно в сумі 21 752 038, 67 грн. Розрахунки за поставлені в січні 2015 року нафтопродукти відбулися на суму 33346, 00 грн. Станом на 17.07.2015 року кредиторська заборгованість становила 26 069 100, 41 грн.

Також, як встановлено при судовому розгляді справи, 21.01.2015 року між ТОВ "Лівед Ойл" (покупець) та ТОВ "Еталон" (постачальник) укладено договір поставки № 106/01-15, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар в асортименті, упаковці та по ціні, що узгоджені між сторонами, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (т. 4 а.с. 101-102).

У п. 1.1. договору Постачальник зобов'язаний поставити та передати у власність Покупцеві товари (надалі - Товар) в асортименті, упаковці та по цінам, що узгодженні між сторонами, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим Договором.

Ціна на товар встановлюється в гривнях та базується на підставі прайс-листів або іншої відкритої інформації Постачальника (п. 2.1.).

Відповідно до п. 3.1. договору поставка товару зі складу постачальника здійснюється силами та за рахунок постачальника. Поставка здійснюється на умовах визначених у заявці на поставку товару в розумінні термінів Інкотермс в редакції 2000 року.

Згідно п. 4.1. Покупець зобов'язаний сплачувати Постачальнику гроші за товар протягом 90 днів з лати поставки Товару, якщо інше не вказано у погодженій Сторонами Специфікації.

У п. 10.1 встановлено строк дії договору - з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2015 року.

Факт виконання правочину підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: податковими накладними №№ 4018 - 4025, 4800, 4801 від 22.01.2015 року, №4841, 4842, 4845 від 23.01.2015 року, №№4918 - 4926 від 25.01.2015 р., №№5366 - 5375, №№ 5622 - 5639 від 26.01.2015 р., №№ 6432 - 6440 від 27.01.2015 р., №№ 7038 - 7049, №№ 7026-7028, 7063, 7064 від 29.01.2015 р.,№№ 7110 від 30.01.2015 р., №№ 7112, 7113, 7386 - 7399, 7759-7761 від 31.01.2015 р.; специфікаціями (т. 4 а.с. 118-250, т. 5 а.с. 1-83), видатковими накладними (т. 5 а.с. 84-250, т. 6 а.с. 1-71).

Оприбуткування по бухгалтерському рахунку підтверджується оборотно - сальдовою відомістю по рахунку 63.1 за січень 2015 р. (т. 4 а.с. 103).

Як вбачається з акта перевірки та матеріалів справи позивачем здійснено коригування сум ПДВ згідно розрахунку коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість (Д1) за січень 2015 р. у зв'язку з поверненням частини отриманого товару, що підтверджується копіями генеральної довіреності № 183, накладних на повернення постачальнику (а.с. 50 - 71 т.6).

Суми податку на додану вартість по зазначеним податковим накладним були включеиі до складу податкового кредиту відповідних податкових (звітних) періодів.

Отримання товарів в бухгалтерському обліку підприємства відображено методом подвійного запису на кореспондуючих рахунках бухгалтерського обліку 281 «Товари на складі» та 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» за дебітом та кредитом відповідно в сумі 5 673 908.5 гри. Розрахунки за оставлені в січні 2015 року товари не відбувались. Станом на 17.07.2015 року кредиторська заборгованість становила 7090399, 2о грн.

Щодо посилання відповідача -1 на те, що позивач не мав права формувати податковий кредит без товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011, № 1936/11/13-11 "Щодо підтвердження даних податкового обліку" сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Крім того, відповідно до Закону України від 05.07.2011 р. N 3565-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень" у текстах Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух" та "Про міліцію" вилучено посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.

Отже, підприємства, які експлуатують автотранспортні засоби, мають право не виписувати водіям подорожні листи. За необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Як вбачається з акта перевірки № 695 відповідач-1 посилається на те, що ним при проведенні перевірки використовувались акт СДПІ у м. Дніпропетровську МГУМ документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ ВТФ «Авіас» (код ЄДРГІОУ 32560942) з питань правомірності, декларування від'ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 1153681 гри., за січень 2015 у сумі 4295659 грн.» від 28.05.15 за № 293/28-01-47-02/32560942 та акт ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Еталон» () з питань дотримання вимог податкового законодавства України з податку на додану вартість при документальному підтвердженні господарських відносин з контрагентами за період з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. від 27.04.2015 року за № 1264/22-04/25524885.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, відповідно до п.п. 4-6 Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 р. № 984, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на податкову інформацію інших податкових органів, які не є первинними документами.

Дані перевірок контрагентів позивача іншими податковими органами не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум до валових витрат та визнання податкового кредиту непідтвердженим.

Доказами порушення правил віднесення сум до валових витрат та формування податкового кредиту є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані актів перевірок інших податкових органів.

Крім того, відповідачем не встановлено проведення позивачем збиткових операцій, доказів, які б вказували на відсутність реальності господарських операцій за договором та наявності між позивачем та його контрагентом при укладанні і виконанні договору взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Господарські операції ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами п.п. 2.4 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані суду первинні документи за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно з п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняли втрату означеними накладними юридичного статусу первинних документів судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) під "господарською діяльністю" розуміється діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковим кредитом в розумінні підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З огляду на викладені положення, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів з метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не саме лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судом, сума податкового кредиту підтверджена відповідними податковими накладними. Ці податкові накладні складені на підставі договорів, первинних документів бухгалтерського обліку та відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України.

Матеріали справи не містять доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад.

Відповідачами не надано належних доказів щодо визнання недійсними в установленому законом порядку договорів, укладених між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 ПК України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Законом не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах з підстав викладених другим відповідачем, за умови, що такий постачальник зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг). Окрім того порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

З огляду на встановлені обставини у справі, враховуючи індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, встановлений ст. 61 Конституції України, суд зазначає, що у разі порушення контрагентами платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цих осіб. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення сум до складу податкового кредиту у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови його отримання (сплатив ПДВ у ціні замовлених та фактично отриманих товарів) та має документальне підтвердження розміру податкового кредиту.

Відповідно до ст. 202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин повинен відповідати вимогам зазначеним у ст.203 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Притягнення суб'єкта права до відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим, за винятком встановлених ст. 228 Цивільного кодексу України та ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України випадків свідомого укладення таким суб'єктом права нікчемного правочину з метою відображення певних первинних документів в податковому обліку без фактичного проведення господарських операцій.

Обов'язок контролю за правильністю нарахування та сплати ПДВ покладається на відповідача, а не на позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства контрагентом.

Якщо контрагент можливо не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку (покупця товарів, робіт, послуг) права на відшкодування ПДВ у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування і має документальне підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Щодо посилання контролюючого органу в акті перевірки №1647 на відсутність договорів укладених між позивачем та ТОВ "Визалія ЛТД" та ТОВ "Хесперія" суд зазначає наступне.

Так, у частині 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відвантаживши ПММ відповідно до чеків РРО та податкових накладних ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" здійснило пропозицію укласти договір купівлі-продажу на умовах у них запропонованих. В свою чергу, прийнявши та оплативши відпущені позивачем через мережу АЗС ПММ контрагенти прийняли пропозицію ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" укласти договори на запропонованих умовах.

Крім того, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором, як зазначалося вище є договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не фактичне їх виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Викладена позиція підтверджується також практикою Верховного Суду України, зокрема у постанові № 21-1539а15 від 27.10.2015 року по справі № 826/661/14 за позовом ТОВ "Комфортзон" до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Таким чином, позивачем правомірно відпускалися ПММ на адресу контрагентів без письмових договорів.

Щодо неправомірності віднесення до податкових зобов'язань ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" сум ПДВ за податковими накладними, що не зареєстрованих в єдиному реєстрі податкових накладних, які виписані на адресу покупців ТОВ "Визалия ЛТД" та ТОВ "Хесперия", то суд зазначає, що згідно з абзацом 15 п. 201.10 ст. 201 ПК України відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Абзацом 11 п. 201.10 ст. 201 ПК України встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

За таких обставин контролюючим органом незаконно донараховано суму податкового зобов'язання через відсутність реєстрації вказаних податкових накладних.

Щодо неподання ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" податкових декларацій за липень 2015 року до податкового органу суд зазначає, що пунктом 47.1. ст. 47 ПК України встановлено, що відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: юридичні особи, постійні представництва нерезидентів, які відповідно до цього Кодексу визначені платниками податків, а також їх посадові особи. Відповідальність за порушення податкового законодавства відокремленим підрозділом юридичної особи несе юридична особа, до складу якої він входить; фізичні особи - платники податків та їх законні чи уповноважені представники у випадках, передбачених законом та податкові агенти.

Так, згідно п. 120.1. ст. 120 ПК України неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання. Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Тобто, обставина неподання податкових декларацій до податкового органу не може бути підставою для донарахування позивачу сум податкових зобов'язань по податку на додану вартість.

Щодо посилання контролюючого органу на висновки в акті перевірки щодо неможливості здійснення контрагентами господарських операцій з придбання ПММ у позивача, то суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, ст.70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України, а діяння по відображенню в документах обов'язкової податкової звітності, тобто в офіційних документах завідомо недостовірних відомостей, є об'єктивною стороною злочину, передбаченого ст.366 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Між тим, у ході розгляду справи відповідачами не подано до суду жодних доказів порушення кримінального провадження відносно посадових (службових) осіб платників податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, доказів наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином чи рішення суду про визнання правочину недійсним суб'єктом владних повноважень до суду також не подано.

Окрім того, в силу приписів статей 207 і 208 Господарського кодексу України, ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, одного лише висновку органу державної податкової служби про нікчемність вчиненого платником податків правочину або про нереальність здійсненої платником податків господарської операції є недостатньо для судження іншого податкового органу про вчинення контрагентом такого платника порушення закону, оскільки податкові органи не наділені законодавцем виключною прерогативою на визнання правочинів такими, що суперечать закону.

Слушність наведеного висновку підтверджується правозастосовчою практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також правозастосовчою практикою Верховного Суду України (постанова від 09.09.2008р. у справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010 р. у справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, постанова від 31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень), врахування якої при відправленні правосуддя є обов'язковим в силу приписів ст. 244-2 КАС України.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну , від 20.08.2015, № 727 (далі по тексту - Порядок), в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У п. 5 Порядку зазначено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Суд зазначає, що в акті перевірки позивача податковий орган не вказав первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку позивача, що підтверджують наявність фактів порушень ним норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а лише посилається на податкову інформацію інших податкових органів стосовно контрагентів, яка не є первинними документами або іншими документами, які б свідчили про факти порушення позивачем податкового законодавства та були підставою для донарахування позивачу сум податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 проведено документальну позапланову перевірку з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства з акцизного податку.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі направлень від 27.04.2015 року № 599 та № 600, наказу від 27.04.2015 року № 659 Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, фахівцями контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівед Ойл" з питань дотримання вимог податкового законодавства України з акцизного податку за січень та лютий 2015 року, за результатами якої складено акт від 15.05.2015 року № 2493/223/39497670 (далі по тексту - акт № 2493)(т. 1 а.с. 73-100).

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Лівед Ойл" п.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 та п.п.214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України, в зв'язку із чим неправомірно занижено податкові зобов'язання із сплати акцизного податку всього у сумі 1377397,00 грн., в тому числі за січень 2015 року в сумі 166657,00 грн. (в т.ч. по ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська в сумі 30729,00 грн., по Дніпропетровській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в сумі 14167,00 грн., по Дніпропетровській ОДПІ (Солом'янське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в сумі 817,00 грн., по ДПІ у Красноградському районі м. Дніпропетровська в сумі 30143,00 грн., по ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська в сумі 37232,00 грн., по ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська в сумі 27950,00 грн., ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська в сумі 25619,00 грн.) та за лютий 2015 року в сумі 1210740,00 грн. (в т.ч. по ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська в сумі 193848,00 грн., по Дніпропетровській ОДПІ Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в сумі 113332,00 грн., по Дніпропетровській ОДПІ (Солом'янське відділення) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в сумі 13010,00 грн., по ДПІ у Красноградському районі м. Дніпропетровська в сумі 253817,00 грн., по ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська в сумі 256902,00 грн., по ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська в сумі 162481,00 грн., по ДПІ у Ленінському районі м. Дніпропетровська в сумі 217350,00 грн.) (т. 1 зв.б. а.с. 99, а.с. 100).

На підставі висновків акта перевірки відповідачами винесено податкові повідомлення-рішення, а саме: Державною податковою інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року №; Державною податковою інспекцію у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року №; Державною податковою інспекцію у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року №; Державною податковою інспекцію у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровському районі прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року №; Дніпропетровською об'єднаною державною податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № та №; Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 року № (т. 3 а.с. 193-199).

Так, підставами прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій між ТОВ "Лівед Ойл" з ТОВ "Квестін", ТОВ "Топ Бізнес Інвест", на підставі податкової інформації отриманої від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про відсутність контрагентів за місцем реєстрації та не підтвердження реальності здійснення господарських операцій із контрагентами.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що ТОВ "Лівед Ойл" задекларовано податкові зобов'язання в адресу ТОВ "Квестін" (код ЄДРПОУ -39425517) та ТОВ "Топ Бізнес Інвест" (код ЄДРПОУ - 39233861).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до листа за вих. №32 від 28.02.2015 року отриманий підприємством позивача від ТОВ "Квестін" за підписом директора Кириця Д.Л., відповідно до якого судом встановлено, що контрагентом позивача повідомлено про проведення заправки паливом на АЗС ТОВ "Лівед Ойл" шляхом готівкового розрахунку протягом лютого 2015 року з додатком реєстру чеків (т. 2 а.с. 40-250, т. 3 а.с. 1-91).

ТОВ "Лівед Ойл" виписано податкову накладну №2871018 від 28.02.2015 року на загальну суму ПДВ в розмірі 530721,83 грн. (т. 1 а.с. 205). Зазначену податкову накладну зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією (т. 1 а.с. 204).

Крім того, відповідно до листа за вих. №77 від 28.02.2015 року отриманим ТОВ "Лівед Ойл" від ТОВ "Топ Бізнес Інвест" за підписом директора Барсукова Р.А., відповідно до якого судом встановлено, що контрагентом позивача повідомлено про проведення заправки паливом на АЗС ТОВ "Лівед Ойл" шляхом готівкового розрахунку протягом лютого 2015 року з додатком реєстру чеків (т.1 а.с. 208-250, т.2 а.с.1-39).

ТОВ "Лівед Ойл" виписано податкову накладну №2871019 від 28.02.2015 року на загальну суму ПДВ в розмірі 416995,67 грн. Зазначену податкову накладну зареєстровано у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією (т. 1 а.с.206-207).

Щодо посилання контролюючого органу в акті перевірки № 2493 на відсутність договорів укладених між позивачем з ТОВ "Квестін", ТОВ "Топ Бізнес Інвест" суд зазначає наступне.

Так, у частині 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 2 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відвантаживши ПММ відповідно до чеків РРО та податкових накладних ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" здійснило пропозицію укласти договір купівлі-продажу на умовах у них запропонованих. В свою чергу, прийнявши та оплативши відпущені позивачем через мережу АЗС ПММ контрагенти прийняли пропозицію ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" укласти договори на запропонованих умовах.

Крім того, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором, як зазначалося вище є договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не фактичне їх виконання.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Викладена позиція підтверджується також практикою Верховного Суду України, зокрема у постанові № 21-1539а15 від 27.10.2015 року по справі № 826/661/14 за позовом ТОВ "Комфортзон" до ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

Таким чином, позивачем правомірно відпускалися ПММ на адресу контрагентів без письмових договорів.

Щодо посилання відповідача-1 на використання під час проведення перевірки позивача на дані ІС «Податковий блок», згідно яких встановлено відсутність у ТОВ "Квестін", ТОВ "Топ Бізнес Інвест" основних фондів, неподання ними звітів з ЄСВ, невизнання податковим органом звітності цих товариств, як податкової, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що виходячи зі змісту п. 1.1. ст.1 Податкового кодексу України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано положеннями Податкового кодексу України.

Згідно ст. 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Статтею 62 Податкового кодексу України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Мінфіну , від 20.08.2015, № 727 (далі по тексту - Порядок), в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У п. 5 Порядку зазначено, що факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Податкова інформація, що міститься в Інформаційних системах податкового органу не може бути підставою для висновку про не справляння податку такими доказами є матеріали перевірки платника податків, проведених з дослідженням його первинних бухгалтерських документів, а не дані інформаційних баз.

П.п. 213.1.9 п. 213.1 ст. 213 та п.п. 214.1.4 п. 214.1 ст. 214 Податкового кодексу України передбачається, що об'єктом оподаткування акцизним податком є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, при цьому базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів.

Відповідно до абз. 2 п.п.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України під реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів розуміється продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Однією із визначних умов реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є продаж підакцизних товарів для їх особистого некомерційного використання.

Відповідно до Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, "Про затвердження форми декларації акцизного податку. Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку", затвердженого наказом Мінфіну від 23.01.2015 №14, в графі 4 додатку 6 до декларації акцизного податку зазначається вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торгівельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.

Положеннями п.п.14.1.36 Податкового кодексу України та ст.42 Господарського кодексу України надано визначення поняттю "підприємництво" та "господарська діяльність".

У відповідності до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до пп. 14.1.36 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Таким чином, реалізація нафтопродуктів іншим суб'єктам господарювання (юридичним особам, фізичним особам-підприємцям), створеним для заняття підприємництвом, не може вважатись особистим некомерційним використанням.

При цьому реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - це продаж товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 Податкового кодексу України (нафтопродукти, скраплений газ, речовин, що використовуються як компоненти моторних палив, а також паливо моторне альтернативне), безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків (абзаци перший та другий п.п. 14.1.212 п.14.1 ст. 14 Кодексу).

Відповідно до ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять", роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надавання йому торговельних послуг.

Як вбачається із акту перевірки, придбану нафтопродукцію позивач реалізував через АЗС ТОВ "Лівед Ойл".

Таким чином, операції з продажу нафтопродуктів ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" через мережу АЗС не є об'єктом оподаткування акцизним податком, передбаченим п.п.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України, а дата їх здійснення не є датою виникнення податкових зобов'язань щодо реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, згідно з п. 216.9 ст. 216 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині скасування податкових повідомлень-рішень.

Крім того, зважаючи, що акти перевірки є одним із джерел податкової інформації, суд зазначає, що інформація, що міститься в актах перевірок, використовується контролюючими органами виключно в порядку ст. 74 ПК України.

Згідно статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

У п.п. 14.1.171. п. 14.1 ст. 14 ПК України вказано, що податкова інформація - у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Згідно ст. 16 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 р., № 2657-ХІІ (далі по тексту - Закон № 2657-ХІІ) податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України. Правовий режим податкової інформації визначається Податковим кодексом України та іншими законами.

Наказом Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року було введено в експлуатацію ІС "Податковий блок" в органах державної податкової служби всіх рівнів".

Згідно п. 2.1. наказу Державної податкової служби України № 1197 від 24.12.2012 року "Про введення в експлуатацію інформаційної системи "Податковий блок" існуючі інформаційні системи, в тому числі АС "Деталізована інформація по платнику податку на додану вартість щодо результатів автоматичного співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України", експлуатувалися паралельно з інформаційною системою "Податковий блок" до 31.01.2013 року.

Наказом ДПС України № 1198 від 24.12.2012 року "Про введення в дію Тимчасового регламенту експлуатації інформаційної системи "Податковий блок" з 01.01.2013 року затверджено та введено в дію Тимчасовий регламент експлуатації інформаційної системи "Податковий блок".

Відповідно до п.п. 3.1.3.7 п. 3.1.3 Наказу Міністерства доходів і зборів України від 14.06.2013, № 165 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця", з метою виявлення та упередження можливих порушень податкового законодавства при камеральній (електронній) перевірці проводиться: зіставлення даних податкової звітності з ПДВ з інформацією, отриманою від митних органів та з інших джерел. При цьому враховуються результати автоматизованого зіставлення (наказ N 85) даних додатка 5 до декларації, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, ЄРПН, баз МД (по мірі впровадження відповідного програмного забезпечення).

Таким чином, існує взаємодія податкових органів при опрацюванні розшифровок інформаційних баз даних та їх використання при проведенні перевірок та прийняття за їх результатами рішень.

Пунктом 1.1. Методичних рекомендацій № 165 визначено, що ці Методичні рекомендації запроваджуються в органах Міністерства доходів і зборів України з метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов'язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення.

Відповідно до п.п.2.5.6. Методичних рекомендацій № 165, до впровадження у промислову експлуатацію АС "Камеральна електронна перевірка" за результатами проведеного аналізу та зіставлення даних автоматизованого контролю податкової звітності, інформації з інших джерел формується Висновок про наявність значної кількості ризиків після проведеної камеральної перевірки, які будуть підставою для прийняття рішення про проведення планової/позапланової документальної виїзної/невиїзної перевірки (далі - Висновок). Після впровадження в промислову експлуатацію АС "Камеральна електронна перевірка" Висновок формується в електронному вигляді разом з актом/довідкою про результати електронної камеральної перевірки.

З наведених положень Методичних рекомендацій № 165 випливає, що вони стосується порядку організації та проведення камеральних перевірок платників податків, і наявність значної кількості ризиків після проведеної камеральної перевірки будуть підставою для прийняття рішення про проведення саме документальної перевірки платника податків (планової чи позапланової, виїзної чи невиїзної).

Наведене свідчить про те, що відповідач змінив дані щодо позивача з податку на додану вартість, що суперечить загальним засадам оподаткування та нормам Податкового кодексу України.

Податковий орган, як контролюючий орган, може змінити задекларовані платником податків дані податкової звітності лише шляхом визначення суми грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, у випадках, передбачених пунктом 54.3 статті 54 Податкового кодексу України.

Сама по собі здійснена ДФС податкова кваліфікація операцій не може бути підставою для внесення змін до Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України. Висновок щодо правильності (або недостовірності) задекларованих платником даних податкового обліку як підстави для внесення змін до вказаної бази даних може бути зроблений податковим органом після визначення платникові податкових зобов'язань та їх узгодження у встановленому законом порядку.

Слід також наголосити, що у податковому праві визнається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому ПК України. Наведене також виключає можливість застосування до платника негативних правових наслідків (зокрема, у вигляді вилучення з електронної бази даних задекларованих ним показників) до моменту донарахування платникові податкового зобов'язання в порядку ст. 54 ПК України та його узгодження.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Отже, інформація, викладена у електронних базах даних стосовно позивача може бути використана податковим органом при перевірці контрагентів, що може призвести до погіршення його ділової репутації, як належного платника податків, відмови його контрагентів від подальших господарських відносин з позивачем з метою уникнення негативних податкових наслідків для себе від таких операцій.

Підпунктом 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до статті 74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах органів державної податкової служби або безпосередньо посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом державної податкової служби.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

За правилами пункту 86.1 статті 86 названого Кодексу результати перевірок (крім камеральних) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 та пунктом 86.8 статті 86 Податкового кодексу України на підставі акта перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

Інформаційна система "Податковий блок", що включає чотири підсистеми-сегменти операційної діяльності органів податкової служби, таких як: реєстрація платників податків; обробка податкової звітності та платежів; облік платежів; податковий аудит було створено з метою удосконалення процесу адміністрування податків .

Ця система призначена для виконання основних завдань органів ДПС, як-от: інформування платників податків про їх податкові зобов'язання та надання роз'яснень податкового законодавства; податковий облік та реєстрація платників податків; прийом та обробка документів податкової звітності та облік платежів; перевірка податкової звітності на відповідність вимогам та нормам, встановленим законодавчими та нормативними актами України; застосування заходів із погашення податкового боргу у випадках порушення податкової дисципліни з боку платників податків; вирішення спірних питань щодо сум податкових донарахувань та податкового боргу тощо.

З урахуванням того, що в автоматизованій інформаційній системі "Податковий блок" підлягають відображенню виключно задекларовані платником податку у податкових деклараціях показники податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість, приходимо до висновку, про протиправність дій податкового органу у вказаній частині.

З урахуванням того, що самі лише висновки акту перевірки не можуть бути підставою для внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість та враховуючи помилковість висновків акта, суд приходить до висновку, що ДФС зобов'язана вилучити з інформаційної системи "Податковий блок" інформацію, внесену на підставі акта перевірки, та відновити в зазначених базах показники щодо позивача та відповідно про необхідність задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими , прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Лівед Ойл" підлягають задоволенню у повному обсязі, а податкові повідомлення-рішення скасуванню.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 162 КАСУ встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Таму, оскільки висновки податкового органу викладені в акті перевірки, на підставі якого було винесено податкове повідомлення - рішення щодо виявлених у позивача порушень, є помилковими, то внесена інформація до інформаційних баз податкового органу на підставі акта перевірки має бути виправленою, а відтак задоволенню підлягає й позовна вимога про зобов'язання відповідачів вчинити певні дії.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВЕД ОЙЛ" до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровському районі, Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій про зобов'язання вчинити певні дії та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення № від 20.10.2015 року, яке прийнято на підставі акта перевірки №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року.

Скасувати податкові повідомлення - рішення №, № від 25.08.2015 року, які прийнято на підставі акта перевірки №695/04-62-22-3/39497670 від 30.07.2015 року.

Скасувати податкові повідомлення - рішення №, №, №, №, №, №, № від 12.06.2015 року, які прийнято на підставі акта перевірки №2493/223/39497670 від 15.05.2015 року.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державну податкову інспекцію у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державну податкову інспекцію у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Державну податкову інспекцію у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровському районі, Дніпропетровську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відновити суми податкового кредиту та зобов'язань ТОВ "ЛІВЕД ОЙЛ" в електронній базі даних "Автоматизована система співставлення інформаційної системи Міністерства доходів та зборів України "Податковий блок", інформаційній базі результатів контрольно-перевірочної роботи АРМ "Аудит", а також в інтегрованій картці, зміни до яких були внесені на підставі відомостей, викладених в актах №695/04-62-22-3/39497670 від 30.07.2015 року, №1647/223/39497670 від 25.09.2015 року, №2493/223/39497670 від 15.05.2015 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Бадюков Ю.В.