Справа № 815/394/16
Суддя: Стефанов С. О.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/394/16
УХВАЛА

17 лютого 2016 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши матеріали адміністративного позову управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у сумі 670,26 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у сумі 670,26 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду Одеської області від 01 лютого 2016 року вказаний позов було залишено без руху, в звязку з невиконанням заявником вимог ст. 106 КАС України та позивачу був наданий строк для усунення недоліків.

Зазначена ухвала отримана позивачем 09.02.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно вимог ухвали, позивач повинен був усунути недоліки подання шляхом надання суду квитанції про сплату судового збору або обґрунтованого клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі з відповідними доказами щодо відсутності у заявника коштів на сплату судового збору.

На виконання вищезазначеної ухвали Білгород-Дністровським обєднаним УПФУ подано повторно клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Вказане клопотання обґрунтоване неможливістю сплатити судовий збір у зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету.

Розглянувши вказане клопотання суд вважає за необхідне зазначити таке.

Законом України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач, не є субєктом на якого розповсюджуються пільги щодо сплати судового збору визначені ст. 5 Закону.

Позивач у заявленому клопотанні вказує на майновий стан УПФУ, а саме: відсутність коштів призначених на цю мету.

З цього приводу суддя вважає за необхідне зазначити, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк.

Так, на думку судді, звільнення заявника від сплати судового збору може мати місце за наявності виняткових обставин та не суперечити приписам чинного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Європейський суд з прав людини у справах «Толстой та Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy and Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland) від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року зазначив, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду; що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Тобто, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Отже, суд критично ставиться до посилань позивача, що судові витрати не повинні бути перешкодою для доступу до суду всіх осіб незалежно від їх майнового стану.

Крім того, необхідно зазначити, що згідно частини 2 ст. 87 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи дію принципу змагальності, це питання вправі поставити перед судом позивач шляхом подання відповідного обґрунтованого клопотання.

У клопотанні сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне скрутне матеріальне становище та подати суду відповідні докази.

Вказані обставини свідчать, що на теперішній час у держаного органу (УПФУ) відсутній правовий механізм сплати судового збору, який відповідає чинному Закону України «Про сплату судового збору» отже, позивач не потерпає від майнового стану, з урахуванням чого відсутні підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Крім того суд звертає увагу на те, що нову редакцію Закону України «Про судовий збір», яка набрала чинності з 01.09.2015 року прийнято за урядовим законопроектом, а тому суд вважає, що підстави для звільнення заявника від сплати судового збору відсутні.

При цьому, за наявності обґрунтованого клопотання позивача, суд може розглянути питання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

Разом з тим, заявником не надано до суду ані доказу сплати судового збору, ані обґрунтованого клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення по справі.

Таким чином, у встановлений судом строк позивачем вимоги ухвали не виконані, недоліки позовної заяви не усунуті.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 статті 108 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

При таких обставинах, в силу п.1 ч.3 ст.108 КАС України, позов слід визнати неподаним та повернути позивачу.

Керуючись ст.108 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Білгород-Дністровського обєднаного управління Пенсійного фонду України про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування у сумі 670,26 грн. - повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Суддя С.О. Стефанов