Справа № 815/6772/15
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6772/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій, скасування картки відмови №500060001/2015/00264 та рішення про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610138/2 від 28.08.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернувся ФОП ОСОБА_3 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_3, за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;

- скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2015/00264;

- визнати протиправними та скасувати рішення про корегування митної вартості від 28.08.2015 року № 500060001/2015/610138/2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що коригування відповідачем митної вартості здійснено неправомірно з порушенням ч. 3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК України та всупереч правилам, визначеним ст. 58 цього Кодексу, а тому рішення відповідача про коригування митної вартості товару № 500060001/2015/610138/2 від 28.08.2015 року підлягає скасуванню, і як наслідок, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2015/00264.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечувала. В обґрунтування заявленої правової позиції надала до суду заперечення, в яких, зокрема, зазначила, що Одеська митниця Державної фіскальної служби під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а отже, у ФОП ОСОБА_3 відсутні підставі для задоволення адміністративного позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Між ФОП ОСОБА_3 та Фірмою «Inter-Spint Banden B.V.» (Нідерланди) укладено контракт № NVP-IS/2 від 09.06.2015 року на придбання товару. Найменування та кількість товару, ціна, умови постачання, вартість партії поставки, строк поставки, інші умови обумовлено сторонами в специфікаціях до зазначеного контракту (а/с.15-17).

На виконання вимог зазначеного контракту на адресу ФОП ОСОБА_3 надійшов товар шини пневматичні.

Для здійснення митного оформлення вказаного товару, позивачем до Одеської митниці ДФС 25.08.2015 року було подано митну декларацію (МД) №500060001/2015/015678.

Митна вартість товару була визначена позивачем за ціною контракту (метод №1).

На підтвердження заявленої митної вартості, з митною декларацією позивачем було подано наступні документи: картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами, міжнародні автомобільні накладні, коносамент, банківські платіжні документи, інвойс, пакувальний лист, проформа, зовнішньоекономічний договір № NVP-IS/2, договір про надання послуг митного брокера, сертифікати відповідності, інформація про позитивний результат здійснення радіологічного контролю товару, лист-розпорядження, вагова довідка.

У звязку із спрацюванням профілів ризику системи управління ризиками 105-2 та 106-2 щодо можливого заниження митної вартості та тим, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не міститься всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме: поставка за митною декларацію здійснюється на умовах CIF, за Інкотермс -2010; в поданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, що місять відомості про вартість страхування.

26.08.2015 року ФОП ОСОБА_3 отримане електронне повідомлення інспектора митного органу в повідомлені зазначено, що в поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складової митної вартості, зокрема: поставка за митною декларацію здійснюється на умовах CIF, за Інкотермс -2010. В поданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, що місять відомості про вартість страхування.

Позивачу було запропоновано надати додаткові документи, а саме: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; додаткові документи для підтвердження митної вартості.

28.08.2015 року позивачем подано митному органу лист б/н, документ що підтверджує страхування товару та прайс-лист постачальника (фірма «Inter-Spint Banden B.V.»).

На думку митниці, згідно приписів п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, виникли підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.

З метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості з урахуванням інформації, яка наявна в митному органі, між декларантом позивача та фіскальним органом шляхом проведення консультації було обрано метод визначення митної вартості - резервний, про що наявні записи у рішенні про коригування митної вартості товарів від 28.08.2015 року № 500060001/2015/610138/2.

Так за допомогою інформації, отриманої за результатами здійснення митного контролю із зазначенням номерів відповідних митних декларацій, яка міститься у спеціалізованому програмно-інформаційному комплексі Єдиної автоматизованої інформаційної системи Міністерства доходів і зборів України (ЄАІС) встановлено, що рівень митної вартості аналогічних (подібних) товарів, митне оформлення яких вже було здійснено, є більшим, ніж заявлено ОСОБА_4, а саме по товару №1 (МД від 08.07.2015 № 102110000/2015/023617), тому митну вартість визначено на рівні - 3,13 доларів США за 1 кг. нетто.

28.08.2015 року Одеською митницею Державної фіскальної служби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610116/2.

З урахуванням приписів ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, відповідачем видано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2015/00264 та роз'яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Така ж позиція знайшла своє відображення у рішеннях ВАСУ від 09.10.2014 у справі №810/1376/14, від 14.10.2014 у справі №826/716/14, від 17.02.2015 у справі №826/13312/13-а.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Судом встановлено, що в рішенні про коригування митної вартості товарів № 500060001/2015/610116/2 від 28.08.2015 р. зазначено, в результаті візуальної перевірки поданих декларантом документів встановлено, що у цих документах містяться розбіжності, а саме:

- поставка за митною декларацію здійснюється на умовах CIF, за Інкотермс -2010;

- в поданих до митного оформлення документах відсутні страхові документи, що місять відомості про вартість страхування.

Вказані зауваження, викладені відповідачем у Рішенні про коригування митної вартості товарів не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), оскільки поставка товару на умовах СІF передбачає включення до вартості товару витрат на страхування безпосередньо постачальником.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень статті 6 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність, зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Згідно положень частини першої статті 266 ГКУ, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Відповідно до ч. 2 ст. 266 ГК України, загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) тощо визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до Інкотермс-2010, СРТ (САRRІАGЕ РАID ТО (... named place оf destination) фрахт/перевезення оплачено до ... означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього продавець зобов'язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

Під словом перевізник розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Поставка товару на умовах CIF (вартість, страхування, фрахт) зобов'язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення, витрат за страхування та забезпечення здійснення митного оформлення товару при експорті.

З урахуванням вищевказаного поставка товару на умовах CIF передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару (в тому числі страхування товару), тому для цілей визначення митної вартості товару ця вартість не потребує коригування.

Пунктом 7 частини десятої ст. 58 Митного кодексу встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема витрати на страхування товарів.

Таким чином, згідно умов Контракту від № NVP-IS/2 від 09.06.2015 року всі витрати із завантаження, пакування товару, поставки та страхування товару вже були включені продавцем в ціну товару, яка відображена у відповідних товаросупровідних документах, наданих митному органу для митного оформлення, а тому надання додаткових документів згідно митного законодавства, в тому числі окремо зазначати вартість страхування в документах митним законодавством не передбачається.

Інвойс та пакувальний лист, що були виписані Продавцем, є спорідненими документами, які доповнюють один одного, що випливає зі змісту як інвойсу та пакувального листа. Вони мають один номер, виписані в один час на одну партію товару. Інвойс за своє сутністю є рахунком-фактурою, в якому зазначено суму, що повинна бути сплачена за товар.

Інвойс та пакувальний лист виготовляються експортером за характеристиками достатніми для їх експорту із країни експортера. Як вбачається з всього пакету товаросупровідних документів на дану партію товару кількісні, якісні та цінові характеристики товару є тотожними та не містять будь-яких протиріч.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у товаросупровідних документах зазначено найменування товару в тому числі за Кодом УКТЗЕД, кількість товару по позиціях, ціна за одиницю товару по позиціях та загальна ціна товару у кожній позиції, загальна вартість партії товару. Специфікація узгоджена сторонами та підписана кожною із сторін контракту. Асортимент товару, що поставляється, деталізується експортером в пакувальному листі та інвойсі (який складається згідно пакувального листа), які складені у відповідності до умов контракту та специфікації до контракту та не містить будь-яких розбіжностей щодо кількісних та цінових характеристик. Характеристики товару, вказані декларантом у митній декларації, не відрізняються за характеристиками товару, зазначеними в товаросупровідних документах.

У звязку з вищенаведеним суд вважає, що доводи зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підпробки.

Суд звертає увагу, що приписами ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, встановлено правило за яким орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.

На підставі аналізу наведених вище норм суд дійшов висновку, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребовування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган Міндоходів повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом неможливим є встановлення даних складових.

Таким чином суд приходить до висновку про неправомірність винесення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № №500060001/2015/00264 від 28.08.2015 року та рішення про коригування про коригування митної вартості товарів №500060001/2015/610138/2від 28.08.2015 року.

Згідно із ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підприємство при поданні позову сплатило 1 218,00 грн. + 1, 218, 00грн. + 654,17 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 19 листопада 2015 року № 3003, № 3003, № 3004.

Оскільки суд задовольнив вимоги ФОП ОСОБА_3, стягненню з Одеської митниці ДФС за рахунок бюджетних асигнувань підлягає сума судового збору (1218,00 грн. + 1, 218, 00грн. + 654,17 грн.) за подання адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо відмови у застосуванні

митної вартості, заявленої ФОП ОСОБА_3, за першим методом митної оцінки - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

Скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені

випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500060001/2015/00264.

Визнати протиправним та скасувати рішення про корегування митної вартості від

28.08.2015 року № 500060001/2015/610138/2.

Стягнути з Одеської митниці ДФС () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) суму судового збору за подання адміністративного позову за:

- платіжним дорученням № 3002 від 19.11.2015 р. у сумі 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень);

- платіжним дорученням № 3003 від 19.11.2015 р. у сумі 1 218 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень 00 коп.);

- платіжним дорученням № 3004 від 19.11.2015 р. у сумі 657, 17 грн. (шістсот пятдесят чотири гривні 17 копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

.