Справа № 525/1425/15-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2016 р.Справа № 525/1425/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бершова Г.Є.
Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В.
за участю секретаря судового засідання Кудіної Я.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.12.2015р. по справі № 525/1425/15-а
за позовом ОСОБА_1
до Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації Полтавської області
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, посилаючись на порушення відповідачем його прав щодо встановлення йому статусу інваліда війни другої групи та видачі відповідного посвідчення, просив суд визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації у Полтавській області видати посвідчення інваліда війни.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що з 10.08.1976 року по 31.07.1993 року проходив військову службу в Радянській Армії. У званні старшого прапорщика був комісований на підставі свідоцтва про хворобу. Військова частина № НОМЕР_1 , в якій він проходив службу знаходилася на території Чорнобильської зони. На підставі свідоцтва про хворобу №987 від 07.06.1993 року він визнаний непридатним до військової служби в мирний час, гранично придатний другого ступеня у військовий час. Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку, протокол № 1035 від 15.11.1999 року, вказано, що захворювання старшого прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1946 року народження, зв`язані з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби та проходженням військової служби. З огляду на те, що з 05 березня 2002 року йому була встановлена 2 група інвалідності та призначена пенсія по 2-й групі інвалідності в зв`язку з захворюванням, пов`язаним з впливом аварії на ЧАЕС, згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вважав, що відповідно до частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є таким, що має право на отримання статусу інваліда війни, але після його звернення у липні 2015 року до Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації у Полтавській області із заявою про встановлення відповідного статусу та видачу посвідчення отримав відмову, яку вважає незаконною, так як він є інвалідом другої групи по захворюванню, пов`язаному з наслідками Чорнобильської катастрофи, і став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Постановою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.12.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації у Полтавській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, подали заяви про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач з 10.08.1976 року по 31.07.1993 рік проходив військову службу в Радянській Армії (а.с. 6).
На підставі свідоцтва про хворобу № 987 від 07.06.1993 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби в мирний час, гранично придатний другого ступеня у військовий час (а.с.13).
Відповідно до запису в трудовій книжці з 19.09.1994 року по 20.07.1999 року ОСОБА_1 працював на посаді оператора ТТО РО 6 групи в реакторному цеху Чорнобильської АЕС (а.с. 7).
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку, протокол № 1035 від 15.11.1999 року, вказано, що захворювання старшого прапорщика у відставці ОСОБА_1 , 1946 року народження, а саме: 1) гіпертонічна хвороба 2 стадії, атеросклероз судин головного мозку без порушення мозкового кровообігу, хронічний гастрит хвороби, пов`язані з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби; 2) двостороння нейросенсорна туговухість, остеохондроз шийного і поперекового відділу хребта, полірадикулярний синдром нерізко виражений звязані з проходженням військової служби (а.с. 12).
Відповідно до Довідки медико-соціальної комісії серії КИО-І № 170317 з 05 березня 2002 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно, причина інвалідності: захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби (а.с. 9).
ОСОБА_1 встановлено статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.07.2005 року, що надає йому право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10).
З метою отримання посвідчення інваліда війни позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації у Полтавській області з письмовою заявою.
Листом Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації №05-3843 від 23.12.2015 року позивачу було відмовлено у наданні статусу інваліда війни, з посиланням на те, що статус інваліда війни надається, якщо захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а не з проходженням військової служби.
Не погодившись з відмовою, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Великобагачанської районної державної адміністрації у Полтавській області, не порушив прав позивача, відмовивши у встановленні статусу інваліда війни і видачі посвідчення інваліда війни, тому позовні вимоги до відповідача є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.
В доводах апеляційної скарги позивач зазначив, що вважає тотожним виконання обов`язків військової служби та проходження військової служби.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначаються Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Виключний перелік осіб, які належать до інвалідів війни, визначено статтею 7 Закону № 3551-XII.
Згідно з ч. 1 ст 7 цього Закону до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
За змістом п. 1 ч. 2 цього Закону до інвалідів війни віднесені особи, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій, у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
Надання статусу інваліда війни відповідно до статті 7 Закону № 3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону. А відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Колегія суддів зазначає, що інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, а тому позивач не може вважатися інвалідом війни
Щодо доводів позовача, що він є інвалідом з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час проходження військової служби, колегія суддів зазначає, що вони є обов`язковими, але недостатніми умовами для віднесення його до інвалідів війни. З матеріалів справи не вбачається, що позивач перебував на фронті або в інші періоди виконував обов`язки, пов`язані з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, брав участь у військових навчаннях із застосування ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
З матеріалів справи вбачається, що в довідці МСЕК причина встановлення інвалідності зазначена: захворювання, пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. Перебування позивача на Чорнобильській АЕС в період з 19.09.1994 року по 20.07.1999 року на посаді оператора ТТО РО 6 групи в реакторному цеху Чорнобильської АЕС, пов`язане з виконанням його трудових обов`язків і не пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час виконання обов`язків військової служби.
Абзацом 2 пункту 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни (затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302) відповідно до статті 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що «Посвідчення інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. При цьому в пункті 10 цього ж Положення зазначено, що «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
З огляду на встановлені обставини справи, підстави для встановлення позивачеві статусу інваліда війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення є безпідставними.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову та зазначає, що доводи апеляційної скарги не впливають на правомірність висновків суду. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Великобагачанського районного суду Полтавської області від 28.12.2015р. по справі № 525/1425/15-а залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.
Судді Ральченко І.М. Катунов В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 15.02.2016 р.