Справа № 2270/15382/11
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/9991/64666/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Островича С.Е.

Сіроша М.В.

за участю:

секретаря судового засідання Чайки О.С.

представника позивача Шумили А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2012

та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012

у справі №2270/15382/11

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол»

до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби, Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області, Державної податкової служби України

про скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про результати розгляду скарг

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями «Едпол» (далі по тексту - позивач, ТОВ ПІІ «Едпол») звернулось до суду з позовом до Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Хмельницької області Державної податкової служби (далі по тексту - відповідач 1, Кам'янець-Подільська ОДПІ Хмельницької області ДПС), Державної податкової адміністрації в Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач 2, ДПА в Хмельницькій області), Державної податкової служби України (далі про тексту - відповідач 3, ДПС України) скасування податкових повідомлень-рішень та рішень про результати розгляду скарг.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2012 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення від 11.08.2011 №, №. В частині позовних вимог про скасування рішення ДПА в Хмельницькій області про результати розгляду первинної скарги від 17.10.2011 №18524/10/25-034 та рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 17.11.2011 №5764/6/10-2115 провадження у справі закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.08.2011 № та прийнято в цій частині нове рішення про задоволення позову. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В касаційній скарзі відповідач 1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та апеляційної інстанції в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.08.2011 №, № і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем 1 було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010 по 31.03.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010 по 31.03.2011, за результатами якої складено акт від 29.07.2011 №1503/234/33168743.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог п. 5.9 ст. 5, п. 6.1 ст. 6, пп. 8.2.1, пп. 8.2.2 п. 8.2, пп. 8.3.1, пп. 8.3.2 п. 8.3, пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток станом на 31.03.2011 на суму 29596668,00 грн. та занижено податок на прибуток в сумі 131308,00 грн. за 1 квартал 2011 року. Також встановлено порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 304289,00 грн., у тому числі за листопад 2010 року в сумі 304289,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.08.2011:

1) №, яким позивачу було визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток підприємств в сумі 131309,00 грн., в тому числі за основним платежем 131308,00 грн. та за штрафними санкціями 1,00 грн.;

2) №, яким позивачу було визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість в сумі 456433,50 грн., в тому числі за основним платежем 304289,00 грн. та за штрафними санкціями 152144,50 грн.;

3) №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 29596668,00 грн. та застосовано 1,00 грн. штрафних санкцій.

За результатами скарги позивача на дані податкові повідомлення-рішення, ДПА у Хмельницькій області своїм рішенням від 17.10.2011 №18524/10/25-034 залишено без змін податкові повідомлення-рішення № та №, а № скасоване в частині нарахування штрафної санкції в сумі 1,00 грн.

ДПС України своїм рішенням від 17.11.2011 №5764/6/10-2115 залишила без змін податкові повідомлення-рішення з урахуванням рішення ДПА у Хмельницькій області, прийнятого за розглядом первинної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з наступного, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Судом зазначено, що перевіркою встановлено, що в порушення п. 6.1 ст. 6 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», позивач неправомірно відніс до складу валових витрат від'ємне значення об'єкту оподаткування попереднього податкового періоду за 1 квартал 2011 року в сумі 29503577,00 грн., що призвело до завищення валових витрат у відповідній сумі.

В силу п. 6.1 ст. 6 даного Закону, якщо об'єкт оподаткування платника податку з числа резидентів за результатами податкового року має від'ємне значення об'єкта оподаткування (з урахуванням суми амортизаційних відрахувань), сума такого від'ємного значення підлягає включенню до складу валових витрат першого календарного кварталу наступного податкового року.

Відповідач 1 встановив завищення амортизаційних відрахувань на загальну суму 2184115,00 грн., у тому числі за 2010 рік в сумі 1565793,00 грн. та за 1 квартал 2011 року в сумі 618322,00 грн., внаслідок віднесення лінії безперервного гарячого цинкування до 3 групи основних фондів, а не до 1 групи, як будівлі.

Згідно пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», основні фонди підлягають розподілу за такими групами:

група 1 - будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частини (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі;

група 2 - автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них;

група 3 - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4;

група 4 - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

В силу пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 даного Закону, під терміном «основні фонди» слід розуміти матеріальні цінності, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку протягом періоду, який перевищує 365 календарних днів з дати введення в експлуатацію таких матеріальних цінностей, та вартість яких перевищує 1000 гривень і поступово зменшується у зв'язку з фізичним або моральним зносом.

Відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000», будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Згідно з Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», будівлі - земельні поліпшення, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо. Споруди - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій (дамби, тонелі, естакади, мости тощо).

З огляду на викладене, суд приходить до вірного висновку, що лінія безперервного гарячого цинкування є основним фондом, який являє собою сукупність обладнання, а не будівлею чи спорудою, оскільки не відповідає встановленим для них вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2012 на адресу Вінницького апеляційного адміністративного суду надійшов експертний висновок №594, де зазначено, що лінія безперервного гарячого цинкування, що належить позивачу відноситься до 3 групи основних засобів. Стосовно амортизаційних нарахувань експертом було зазначено, що амортизаційні нарахування слід здійснювати за ставкою 6%.

У відповідності до пп. 8.3.1 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», сума амортизаційних відрахувань звітного періоду визначається як сума амортизаційних відрахувань, нарахованих для кожного із календарних кварталів, що входять до такого звітного періоду. Сума амортизаційних відрахувань кварталу, щодо якого проводяться розрахунки (розрахунковий квартал), визначаються шляхом застосування норм амортизації, визначених пунктом 8.6 цієї статті, до балансової вартості груп основних фондів на початок такого розрахункового кварталу. Суми амортизаційних відрахувань вилученню до бюджету не підлягають, а також не можуть бути базою для нарахування будь-яких податків, зборів (обов'язкових платежів).

Згідно пп. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону, норми амортизації встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів. Зокрема група 1 - 2 відсотки; група 3 - 6 відсотків.

Отже, суд дійшов вірного висновку, що позивач правомірно відніс лінію гарячого безперервного цинкування до 3 групи основних фондів, тому податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 29596668,00 грн. прийнято неправомірно.

З наведених вище підстав, податкове повідомлення-рішення № є неправомірним в частині визначення податкового зобов'язання по податку на прибуток підприємств у зв'язку з реалізацією лакофарбової продукції за договором від 01.11.2010 №4-01/11/2010.

Наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акту частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (відокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Рішення, в якому недійсну частину не можна відокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Оскільки у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні неправомірну частину не можна відокремити та ідентифікувати, то наслідком неправомірності частини повідомлення-рішення № є визнання його неправомірним в цілому.

Щодо правомірності прийняття відповідачем 1 податкового повідомлення-рішення від 11.08.2011 №, то судом апеляційної інстанції вірно зазначено наступне.

Перевіркою встановлено, що 01.11.2010 між позивачем та ТОВ «Ед-Мар» було укладено договір №4-01/11/2010, згідно умов якого позивач здійснив продаж лакофарбової продукції на суму 320788,30 грн. (без врахування ПДВ). Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договору купівлі-продажу, додатку до договору (специфікація №1 від 01.11.2010), видаткової накладної №ЭД2-000026 від 01.11.2010. Згідно оборотно-сальдової відомості по бухгалтерському рахунку 28.1 «Товари на складі» вартість фарби, що була реалізована ТОВ «Ед-Мар» складає 184223,82 грн. В результаті укладення договору купівлі-продажу, позивач здійснив продаж товарно-матеріальних цінностей, нижче їх облікової вартості на 1521442,52 грн., які не було використано у 4 кварталі 2010 року в господарській діяльності позивача.

На думку відповідача дана господарська операція не відноситься до господарської діяльності підприємства, а відтак мала б знайти своє відображення в коригуванні валових витрат шляхом відображення даної операції в декларації з податку на прибуток, таблиця 1, додаток К1/1, графа «Запаси, використані не в господарській діяльності» та декларації з податку на додану вартість в рядку 16.4 «Інші випадки».

З даним твердженням суд апеляційної інстанції вірно не погодився з огляду на наступне.

Нормами Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» прямо підтверджується, що у разі продажу товарів нижче за ціну їх придбання такі товари вважаються використаними у господарській діяльності платника податку. Згідно з п. 5.9 ст. 5 даного Закону, якщо платник податку приймає рішення про уцінку (дооцінку) запасів згідно з правилами бухгалтерського обліку, то така уцінка (дооцінка) з метою податкового обліку не змінює балансову вартість запасів та валові доходи або валові витрати такого платника податку, пов'язані з придбанням таких запасів.

Законом України «Про податок на додану вартість» також не передбачено необхідності коригування податкового кредиту в результаті продажу товарів за ціною, нижчою за ціну їх придбання та нижче облікової вартості, як стверджує відповідач.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що під час слухання справи в суді першої інстанції не досліджувалось, правомірність нарахувань штрафних санкцій в розмірі 152144,50 грн., що складає 50% від суми основного платежу 304289,00 грн. На думку відповідача пов'язано це з існуванням повідомлення-рішення №2 від 31.01.2011, згідно якого було зараховано підприємству 25% штрафу по ПДВ. Але в момент слухання справи це повідомлення-рішення було неузгодженим, так як оскаржувалося в суді.

Також суд першої інстанції вже визнав його винесення протиправним та скасував вказане повідомлення рішення постановою від 28.11.2011, постанова Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №2270/15382/2011 складена 24.01.2012, яка ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.02.2012 залишена без змін і на даний момент набрала законної сили.

Тобто, нарахування штрафних санкцій в розмірі 152144,50 грн. TOB ПІІ «Едпол» прийнято за відсутності повного та всебічного з'ясування обставин справи, а також з порушенням матеріального права.

Крім того, судом вірно зазначено, що відповідно до пункту 2 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України втратив чинність Закон України від 21.12.2000 №2181-III «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами». Тобто, взагалі не існувало норми, згідно якої можна було б здійснити нарахування штрафної санкції підприємству, тим більше, у розмірі 50% від суми основного платежу, тому податкове повідомлення-рішення від 11.08.2011 № скасовано правомірно.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції належним чином з'ясовані обставини справи та надано їм відповідну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не встановлено.

Крім того, податковим органом було подано клопотання про заміну відповідача по даній справі.

На підставі ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, абз. 24, 25 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» суд касаційної інстанції вважає за можливе допустити по даній справі заміну відповідача 1 - Кам'янець-Подільську об'єднану державну податкову інспекцію Хмельницької області Державної податкової служби її правонаступником - Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити заміну відповідача 1 по справі - Кам'янець-Подільську об'єднану державну податкову інспекцію Хмельницької області Державної податкової служби її правонаступником - Кам'янець-Подільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області.

Касаційну скаргу Кам'янець-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.09.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович
(підпис)М.В. Сірош