Справа № 813/4168/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. Справа № 876/9187/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Текс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Текс» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Соломія-Текс» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, яким просило скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.02.2014 року № /1806, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 340051,71 грн., в тому числі 226701,14 грн. за основним платежем і 113350,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № /1804, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 297545,16 грн., в тому числі 238036,13 грн. за основним платежем і 59509,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про вірність висновків податкового органу про безпідставність включення ТзОВ «Соломія-Текс» до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення до витрат коштів по взаємовідносинах з ПП «Фасад Інвест», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «НПКП «Техекспо», ПП «Транс-Капітал», ТзОВ «Сіріус-Техно» і ТзОВ «Конді 50», оскільки позивач не надав суду належних і достатніх доказів реальності та товарності господарських операцій між ним та зазначеними контрагентами.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає її незаконною та необґрунтованою, зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати постанову.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем не спростовано того, що всі представлені під час перевірки документи відповідають вимогам законодавства, містять відомості про господарські операції та підтверджують факт їх здійснення. Жодних підстав щодо визначення відносин між позивачем та контрагентами такими, що не спричиняють реального настання правових наслідків не має, оскільки факти придбання ТзОВ «Соломія-Текс» товарів у ПП «Фасад Інвест», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «НПКП «Техекспо», ПП «Транс-Капітал», ТзОВ «Сіріус-Техно» і ТзОВ «Конді 50» документально підтверджено податковими накладними, видатковими накладними, реєстром одержаних податкових накладних, платіжними дорученнями та картками бухгалтерських рахунків. Всі господарські операції були виконані вчасно і в повному обсязі, що підтверджується наявними і пред'явленими до перевірки первинними документами, домовленості про надання послуг спрямовані на реальне настання правових наслідків, оскільки пов'язані з організацією та веденням господарської діяльності підприємства. Водночас акт перевірки, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не містить фактичного змісту допущених ТзОВ «Соломія-Текс» порушень, а висновки відповідача про порушення підприємством вимог податкового законодавства є безпідставними.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Як встановив суд, 13-17.01.2014 року працівники Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області провели позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Соломія-Текс» з питань правомірності формування сум податкового зобов'язання та податкового кредиту по взаєморозрахунках з ПП «Фасад Інвест» за березень 2012 року, ТОВ «Сана Прим» за квітень та серпень 2012 року, ТзОВ «НПКП «Техекспо» за листопад 2012 року, ПП «Транс-Капітал» за серпень та жовтень 2012 року, ТзОВ «Сіріус-Техно» за січень 2012 року, ТзОВ «Конді 50» за грудень 2012 року та їх вплив на формування сум податкового зобов'язання та податкового кредиту з податку на додану вартість та доходів і витрат за відповідні періоди, за результатами якої складено акт від 24.01.2014 р. № 25/21/22-11/13833537.

В акті перевірки податковий орган зазначає про порушення позивачем вимог п. 44.6 ст. 44, п. п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 226701,14 грн., та п. 44.6 ст. 44, пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податкове зобовязання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 238036,13 грн.

На підставі даного акта перевірки Державна податкова інспекція в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області прийняла податкові повідомлення-рішення від 06.02.2014 року № /1806, яким ТзОВ «Соломія-Текс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 340051,71 грн., в тому числі 226701,14 грн. за основним платежем і 113350,57 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, та № /1804, яким ТзОВ «Соломія-Текс» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 297545,16 грн., в тому числі 238036,13 грн. за основним платежем і 59509,03 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 даного Кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування субєктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а повязане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі-підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарно-матеріальних цінностей.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.03.2012 у справі № 21-737во10, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського, або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

В контексті наведеного вище колегія суддів враховує наступне.

ТзОВ «Соломія-Текс» стверджує, що в періодах, які перевірялись, придбало товари у ПП «Фасад Інвест», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «НПКП «Техекспо», ПП «Транс-Капітал», ТзОВ «Сіріус-Техно» і ТзОВ «Конді 50».

На підтвердження реального здійснення господарських операцій з ПП «Фасад Інвест», ТзОВ «НПКП «Техекспо», ПП «Транс-Капітал» і ТзОВ «Сіріус-Техно», а саме фактичного отримання від цих контрагентів товарно-матеріальних цінностей, позивач надав податковому органу і суду податкові та видаткові накладні, виписані від імені цих підприємств.

Водночас по взаємовідносинах з ТзОВ «Сана Прим» і ТзОВ «Конді 50» позивач суду жодних документів не надав, а як зазначено в акті перевірки, ТзОВ «Соломія-Текс» під час перевірки представило довідку Сихівського районного відділу Львівського міського управління Головного управління МВС України у Львівській області від 29.10.2013 року № 1619-9768 про втрату документів фінансово-господарської діяльності, а саме видаткових, прибуткових, товарно-транспортних і податкових накладних та платіжних документів по взаємовідносинах з ТзОВ «Сана Прим» і ТзОВ «Конді 50».

Також на підтвердження оплати вартості придбаних товарів позивач надав платіжні доручення від 20.04.2012 року № 346 про перерахування 462549,65 грн. на рахунок ПП «Фасад Інвест», від 12.09.2012 року № 844 про перерахування 270817,51 гр. на рахунок ПП «Транс капітал», від 18.12.2012 року № 167 про перерахування 192394,78 грн. на рахунок ТзОВ «Сіріус-Техно» та від 24.12.2012 року № 189 про перерахування 99080,58 грн. на рахунок ТзОВ «НПКП «Техекспо».

При цьому, в платіжних дорученнях від 20.04.2012 року № 346 і від 12.09.2012 року № 844 є посилання на договори № 03082012 та № 01403/105, які позивач суду не надав.

Разом з тим колегія суддів враховує, що відповідно до положень ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з положеннями цих Правил учасниками транспортного процесу є вантажовідправник, вантажоотримувач та перевізник.

А відповідно до п. 11.7 Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Таким чином, згідно із змістом наведених норм товарно-транспортні накладні повинні бути в наявності як у покупця так і у продавця, незалежно від умов договору поставки (купівлі-продажу) щодо сторони договору, яка зобов'язана здійснити доставку товару.

Однак всупереч вимогам наведених норм податкового законодавства та законодавства про транспорт позивач не надав суду товарно-транспортних накладних чи інших товаросупровідних документів, які б підтверджували фактичне здійснення поставки зазначеними вище контрагентами товарно-матеріальних цінностей, вказаних у видаткових і податкових накладних, в зв'язку з чим поставка цих товарів позивачу не може вважатись встановленим фактом.

Крім того, колегія суддів враховує, що укладення ТзОВ «Соломія-Текс» договору купівлі-продажу з наведеними контрагентами в усній формі суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України, яким передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Також відповідач надав суду акти перевірок зазначених вище контрагентів позивача, складені органами державної податкової служби за місцезнаходженням цих контрагентів, а саме: від 08.08.2013 року №568/22-20/35898222 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ПП «Фасад Інвест» за період з 01.07.2010 року до 30.06.2013 року», складений Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва; від 08.11.2013 року № 2202/26-55-22-01/33927607 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТзОВ «Сана-Прим» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Маштрейд» за період з 01.04.2012 року до 30.04.2012 року та ПП «Авто трак трейд» за період з 01.05.2012 року до 31.05.2012 року», складений Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Києва; від 30.10.13 №361/26-52-22-22-01-11/30163213 «Про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТзОВ «НПКП «Техекспо» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.11.2012 року до 31.12.2012 року», складений Державною податковою інспекцією в Деснянському районі Головного управління Міндоходів в м. Києві; від 17.05.2013 року № 1695 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Конді 50» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 25.06.2012 року 31.03.2013 року», складений Державною податковою інспекцією в Печерському районі Головного управління Міндоходів в м. Києві; від 30.09.13 №275/26-51-22-01-38099245 «Про неможливість проведення зустрічної звірки з питань підтвердження фінансово - господарських взаємовідносин ПП «Транс-капітал» з ТзОВ «Бест інжиніринг» за жовтень 2012 року та з ТзОВ «Блейд Україна» за серпень 2012 року», складений Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів в м. Києві; від 18.07.13 №59/22-10/30649706 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ «Сіріс Техно» з питань здійснення фінансово-господарських операцій з ТзОВ «Один два три», ТзОВ «БК «АТР груп», ТзОВ «ВТ-Техгруп», TзOB «АРС Трейд», ТзОВ «Будівельна компанія АРС», ПП «Юридична фірма «Фортеця», ТзОВ «Ейс контракшен менеджмент», ТзОВ «Викуп», ТзОВ «БК «Київбудмонтаж», ТзОВ «БТК «Євробуд», ТзОВ «Лідерком», ТзОВ «Гарант-буд-сервіс», ПП «Біко-Агротрейд», ТзОВ «ОСОБА_1 Ті», ТзОВ «Компанія «Аджанта-Україна», ТзОВ «Автоприватінвест», ПП «СМУ-600» за період з 01.01.2010 року до 31.03.2013 року, складений Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Як вбачається із змісту даних актів, зазначені вище контрагенти позивача не мали можливості здійснювати господарські операції з врахуванням реальності часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, а також в звязку з відсутністю у них достатніх трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна (технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, транспортних засобів), які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарсько-економічної діяльності.

При цьому колегія суддів враховує, що кожна із наведених вище обставин сама по собі не є достатнім доказом відсутності факту реального здійснення господарських операцій, однак, оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв'язку, колегія суддів дійшла висновку, що ТзОВ «Соломія-Текс» всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надало належних і достатніх доказів того, що господарські операції між ним та ПП «Фасад Інвест», ТзОВ «Сана Прим», ТзОВ «НПКП «Техекспо», ПП «Транс-Капітал», ТзОВ «Сіріус-Техно» і ТзОВ «Конді 50» мали реальний (товарний) характер, тобто не доведено факту реального отримання позивачем товарів від зазначених підприємств, що в свою чергу позбавляє позивача права на включення відповідних сум до складу податкового кредиту та валових витрат.

Враховуючи наведені вище обставини, оцінивши зібрані докази та положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає правильним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Соломія-Текс» сформувало витрати і податковий кредит з податку на додану вартість за періоди, що перевірялись, за результатами взаємовідносин із зазначеними контрагентами з порушенням вимог законодавства, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Текс» залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року у справі № 813/4168/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Соломія-Текс» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 15.02.2016 року