Справа № 815/4101/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4101/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна казначейська служба України, про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.02.2012 року по 01.07.2014 року в сумі 94863,34 грн. та компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 30000 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2015 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року у сумі 311,03 грн., та з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48 грн.; стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 листопада 2015 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області задоволено частково, скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суд України вв ухвалі від 25 листопада 2011 року зазначив, що порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП України. Ця норма передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував згаданих положень закону та розглядав позов ОСОБА_1 про оплату вимушеного прогулу, як новий публічно-правовий спір, а перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції на допущені цим судом порушення вимог закону уваги не звернув, та не виправив їх.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати все вищевикладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

При новому розгляді справи представник позивача 11.02.2016 року подав заяву про зміну розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року в сумі 311,03 грн., з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року в сумі 60057,48 грн. та моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Вказані вимоги представник позивача підтримав з викладених у позові підстав, просив їх задовольнити, додатково пояснивши, що відповідач, видаючи наказ № 221-О від 02.07.2014 року про поновлення її на роботі на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 року, прийняв рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише за період з 28 лютого 2012 року по 24 травня 2012 року, що не відповідає вимогам закону та порушує її права. Тому позивач була вимушена звернутися до суду з новим адміністративним позовом про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Щодо порядку застосування положень ст.236 КЗпП України, представник позивача зазначив, що вказаною нормою передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки. Враховуючи, що спір про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу розглядав Одеський окружний адміністративний суд, позивач вважає, що саме Одеський окружний адміністративний суд має право розглянути цей позов та прийняти рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представники Державної податкової інспекції у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, яка була залучена до участі у справі в якості відповідача в порядку процесуального правонаступництва замість ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, позов не визнали, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити, додатково пояснивши, що на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року по справі № 1570/2079/2012 в порядку негайного виконання наказом від 29.05.2012 року № 56-О ОСОБА_1 було поновлено на роботі та згідно наказу від 31.07.2012 року № 119-О виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року рішення суду першої інстанції було скасоване та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову, на підставі якої позивача звільнено наказом № 246-О від 22.11.2012 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 року скасоване рішення суду апеляційної інстанції та залишено в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року, на виконання якої ДПІ у Малиновському районі м. Одеси було видано наказ від 02.07.2014 року №221-О, яким скасовано наказ № 246-О від 22.11.2012 року «Про звільнення ОСОБА_1» та поновлено її на рівнозначній посаді з 22.11.2012 року. У жовтні 2014 року позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року. Представник відповідача зазначила, що питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст.235 КЗпП України повинно було вирішуватися при винесенні рішення про поновлення на роботі. Однак, жодного клопотання щодо виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу позивачем в суді касаційної інстанції під час розгляду справи № 1570/2079/2012 не заявлялося. Вищим адміністративним судом України було прийняте рішення про скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року та залишення в силі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року, якою з відповідача стягнут середній заробіток за вимушений прогул за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року. Таким чином суд касаційної інстанції не змінював рішення суду першої інстанції в частині періоду, за який повинен компенсуватися вимушений прогул. Тому з урахуванням положень ст.ст.235, 236 КЗпП України та позиції Вищого адміністративного суду України, висловленої в ухвалі від 25.11.2015 року, відповідач вважав, що підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах даної справи немає, тому в задоволенні цієї вимоги належить відмовити. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди відповідач послався на положення ч.1 ст.233 КЗпП України, згідно якої, з урахуванням офіційного тлумачення рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012, до компенсації шкоди, заподіяної працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя - застосовується тримісячний строк позовної давності. Оскільки позивач дізналася про порушення своїх трудових прав у березні 2012 року та подала до суду позов про поновлення на роботі, не вимагаючи при цьому відшкодування моральної шкоди, строк позовної давності сплинув у липні 2012 року. Тому в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди належить відмовити у звязку з пропуском вказаного строку.

Представник третьої особи в судовому засіданні позов не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, пояснивши суду, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням, під час розгляду справи про поновлення на роботі позивач не заявляла, а будь-яких винних дій чи бездіяльності під час виконання судових рішень про поновлення позивача на роботі відповідачем не вчинялося, усі судові рішення виконувалися вчасно.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом № 38-0 від 28.02.2012р. ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ОСОБА_1 звільнено з посади старшого державного податкового ревізора - інспектора сектору організації погашення податкового боргу відділу погашення прострочених податкових зобов'язань державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси, за згодою профспілкового комітету, у зв'язку з реорганізацією ДПІ у Малиновському районі м. Одеси, скороченням чисельності або штату працівників та змінами в організації виробництва і праці - на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Своє звільнення ОСОБА_1 оскаржила до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року по справі № 1570/2079/2012 позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ №38-о від 28.02.2012 року голови комісії з проведення реорганізації ДПІ у Малиновському районі міста Одеси, начальника державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби Чуба В. В. "Про звільнення ОСОБА_1"; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого державного податкового інспектора відділу погашення податкового боргу державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби; стягнуто з Державної податкової інспекції у Малиновському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року.

29.05.2012 року на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ДПС прийнято наказ № 56-О, яким скасовано наказ ДПІ у Малиновському районі м. Одеси від 28.02.2012 року № 38-О "Про звільнення ОСОБА_1", поновлено ОСОБА_1 на посаді.

Також на виконання постанови суду від 24.05.2012 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси Одеської області ДПС 11.07.2012 року видано наказ № 88-О, яким сплачено на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року.

Одночасно, не погоджуючись з постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року по справі №1570/2079/2012, ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Одеської області ДПС оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року скасовано постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2012 року та прийнято нову постанову про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

На підставі зазначеної постанови суду апеляційної інстанції ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Одеської області ДПС видано наказ від 22.11.2012 року № 246-О "Про звільнення ОСОБА_1", яким позивача було звільнено з посади старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу організації погашення податкового боргу управління погашення податкового боргу ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Одеської області ДПС з 22.11.2012 року, доручено сектору фінансування, бухгалтерського обліку та звітності здійснити перерахунок та утримати з ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.06.2014 року постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року скасовано, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року залишено в силі.

02.07.2014 року ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області видано наказ № 221-О "Про поновлення ОСОБА_1", яким позивача з 22.11.2012 року було поновлено на рівнозначній посаді - старшого державного-ревізора інспектора відділу погашення заборгованостей ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області та доручено відділу фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року.

У жовтні 2014 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2012 року по 24.05.2012 року в розмірі 11588,20 грн.

Згідно довідок ДПІ у Малиновському районі м.Одеси від 09.10.2014 року №6873/Н/15-5205-30 та від 28.10.2014 року №6457/9/Н/15-52-05-30 за період роботи на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу організації погашення податкового боргу управління погашення податкового боргу ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Одеської області ДПС з 29.05.2012 року по 22.11.2012 року ОСОБА_1 отримала заробітну плату у розмірі 20518,75 грн.

Також суд встановив, що на підставі постанови Одеського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року по даній справі, яка набрала законної сили 15.05.2015 року, та була чинною до 25.11.2015 року (до скасування судового рішення Вищим адміністративним судом України ухвалою від 25.11.2015 року) Державною податковою інспекцією у Малиновському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року у сумі 311,03 грн. та за період з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48 грн., а також виплачено 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Дана обставина щодо фактичного виконання відповідачем судового рішення від 11 листопада 2014 року була підтверджена у судовому засіданні як представником позивача, так і представниками відповідача і третьої особи.

Згідно ч.3 ст.72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Враховуючи, що усі особи, які беруть участь у справі, підтвердили суду факт виплати позивачу вищезазначених коштів (середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року у сумі 311,03 грн. та за період з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48 грн., а також 5000 грн. моральної шкоди), і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, дана обставина не підлягає доказуванню.

Тобто, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по даній справі повністю виконана. Таким чином, позивач повторно просить стягнути з відповідача ті ж суми грошових коштів, які йому вже сплачено.

Згідно ч.1 ст.239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Частиною 1 ст.266 КАС України встановлено, що поворот виконання постанови про відшкодування шкоди, завданої суб'єктом владних повноважень каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, постанови про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також постанови про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

З аналізу наведених норм випливає, що поворот виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 року по даній справі в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року в сумі 311,03 грн. та з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48 грн., - є неможливим, а тому повторне стягнення цих самих сум з відповідача призведе до порушення прав та інтересів останнього.

Крім того, суд враховує висновки і мотиви, з яких Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.11.2015 року скасував судові рішення першої та апеляційної інстанції по даній справі, оскільки ці висновки відповідно до ч.5 ст.227 КАС України є обов'язковими при новому розгляді справи.

Як зазначив Вищий адміністративний суд України, суди відповідно до вимог ст.235 КЗпП України при винесення рішення про поновлення на роботі (по справі № 1570/2079/2012), одночасно приняли рішення про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та визначили період вимушеного прогулу.

З набранням чинності судового рішення спірні правовідносини між ОСОБА_1 та відповідачем щодо оплати вимушеного прогулу перейшли у виконавчу сферу.

Судами встановлено, що зазначене судове рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 виконано лише у липні 2014 року.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено статтею 236 КЗпП України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За вищевикладених обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 по даній справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 25.05.2012 року по 28.05.2012 року в сумі 311,03 грн. та за період з 23.11.2012 року по 01.07.2014 року у сумі 60057,48 грн. - належить відмовити.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. суд зазначає наступне.

За правилами частини 2 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно вимог ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач обгрунтовує прийняттям відповідачем протиправного наказу щодо неї, перешкодами зі сторони посадових осіб відповідача та відмові поновити на займаній посаді, утримання середньої заробітної плати за весь період звільнення та оскарженні рішення суду про поновлення її на роботі, приниженні особистої гідності та ділової репутації.

Суд погоджується з доводами відповідача та третьої особи стосовно того, що вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з незаконним звільненням, під час розгляду справи про поновлення на роботі позивач не заявляла, і станом на момент звернення до суду з даним позовом сплинув встановлений ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду з такою вимогою.

Також суд бере до уваги посилання відповідача на те, що будь-яких винних дій чи бездіяльності під час виконання судових рішень про поновлення позивача на роботі відповідачем не вчинялося, усі судові рішення виконувалися вчасно.

Доводи позивача про моральні страждання через оскарження відповідачем судових рішень про поновлення на роботі суд вважає безпідставними, оскільки право на оскарження рішення суду є процесуальним правом особи, яка бере участь у справі, та не є винною дією цієї особи, яка завдає моральних страждань іншій стороні по справі, а тому оскарження судового рішення не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Також є безпідставними посилання позивача в обгрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди на приниження її особистої гідності та ділової репутації, оскільки питання відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з захистом честі, гідності та ділової репутації особи підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди також належить відмовити.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, і в позові належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлений 16.02.2016 року.

Суддя: В.В.Андрухів

у позові відмовлено.

16 лютого 2016 року.