Справа № 367/6739/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" лютого 2016 р. м. Київ К/800/27375/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Шведа Е.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Загородньої М.О.,

прокурора Кузнєцова Ю.В.,

представника відповідача Попчук Т.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Прокуратури м. Києва та Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенерго" до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, за участю: Прокуратури міста Києва, про визнання недійсним та скасування наказу,

ВСТАНОВИЛА:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Техенерго» з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, в якому просило визнати недійсним та скасувати наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 20.08.2014р. № 50 «д» «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року, позов задоволено. Визнано недійсним та скасовано наказ Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві від 20.08.2014 року № 50 «д» «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт».

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Прокуратура м. Києва та Державна архітектурно-будівельна інспекція України подали до Вищого адміністративного суду України касаційні скарги у яких, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять скасувати вказані судові рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.03.2014 року відповідач зареєстрував замовнику будівництва ТОВ "Техенерго" Декларацію про початок виконання будівельних робіт № КВ 77 щодо будівництва житлового будинку з діловим і культурним центром та підземною автостоянкою по вул. Ракетній, 24, у Голосіївському районі м. Києва.

11 серпня 2014 року від Прокуратури міста Києва до відповідача надійшло подання № 07/1/5-228 вих.-14 про усунення порушень вимог законодавства про регулювання містобудівної діяльності, в якому вимагалось від Інспекції ДАБК у місті Києві розглянути подання, усунути порушення вимог законодавства про регулювання містобудівної діяльності, приведення будівельних робіт у відповідність до вимог чинного законодавства і притягнення винних осіб до передбаченої ч. 2 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» відповідальності, шляхом скасування реєстрації декларації №КВ 77 від 21.03.2014 року. Підставою направлення подання Прокуратура міста Києва зазначила, що відповідно до листа ДП «Укрдержбудекспертиза» від 30.07.2014 року № 1190 ТОВ «Техенерго» занижено категорію складності об'єкта, окрім того не отримано в Державній авіаційній службі України погодження місця розташування та висоти об'єкта на приаеродромних територіях.

20 серпня 2014 року Інспекцією ДАБК міста Києва прийнято наказ № 50 «д» «Про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт», яким скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт за № КВ 77 від 21.03.2014 року по об'єкту «Будівництво житлового будинку з діловим і культурним центром та підземною автостоянкою по вул. Ракетній, 24 у Голосіївському районі м. Києва».

Частиною другою статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461 вказує, що, у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією.

Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п'яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом.

Підставою скасування відповідачем декларації про початок будівельних робіт позивача стало те, що у Декларації № КВ 77 зазначено недостовірні дані, а саме необхідність віднесення об'єкта будівництва до V категорії складності та не отримання погодження від Державіаслужби України. Такий висновок відповідач зробив за наслідками розгляду подання Прокуратури міста Києва.

Як встановлено, підставою направлення подання Прокуратура міста Києва зазначила, зокрема, лист ДП «Укрдержбудекспертиза» від 30.07.2014 року № 1190 щодо категорії складності.

Проте, копія листа ДП «Укрдержбудекспертиза» від 30.07.2014 року № 1190 у матеріалах справи відсутня.

При цьому, у поданні Прокуратури міста Києва від 15.08.2014 року зазначено, що відповідно до інформації ДП «Укрдержбудекспертиза» від 30.07.2014 року № 1190, визначені ТОВ «Техенерго» у декларації техніко-економічні показники об'єкта будівництва по вул. Ракетній, 24 свідчать про необхідність віднесення його до V категорії складності.

Проте, процедуру віднесення відповідачем об'єкта будівництва до V категорії складності суди належним чином не з'ясували.

Відповідно до статті 32 Закону України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) усі об'єкти будівництва за складністю архітектурно-будівельного рішення та/або інженерного обладнання поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до будівельних норм та державних стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Аналіз приписів наведеної статті у системному зв'язку з іншими нормами Закону № 3038-VI та Порядку дає підстави для висновку, що вона встановлює загальне правило визначення категорії складності об'єкта будівництва. У випадках же, коли проектна документація на об'єкт будівництва відсутня чи об'єкт їй не відповідає, віднесення такого об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності належало до компетенції органу державного архітектурно-будівельного контролю, а саме Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальних органів.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (на сьогодні - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю) за змістом статей 6, 7 Закону № 3038-VI здійснює управління у сфері містобудівної діяльності, зокрема контроль за дотриманням законодавства, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Частиною третьою статті 41 Закону № 3038-VI та частиною другою статті 3 Закону України від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (у редакції Закону України від 22 грудня 2011 року № 4220-VI; далі - Закон № 208/94-ВР) до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування санкцій за ці правопорушення, наприклад, накладення штрафу за експлуатацію неприйнятого в експлуатацію об'єкта будівництва. Розмір штрафу за таке правопорушення залежить від категорії складності об'єкта будівництва (пункт 6 частини другої статті 2 Закону № 208/94-ВР).

Визначення категорії складності об'єкта будівництва за відсутності проектної документації, у якій би було зазначено відповідну категорію, не віднесено до компетенції жодного іншого державного органу.

Вказане свідчить про наявність у Інспекції повноважень на віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності, за встановлених судами обставин.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Проте, судами попередніх інстанцій в порушення вказаних норм процесуального права не було враховано всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 221, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційні скарги Прокуратури м. Києва та Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.12.2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.03.2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: