Справа № 744/91/16-а
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/91/16-а
Провадження № 2-а/744/3/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, предявила адміністративний позов до відповідача, Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області, в якому позивач просить: 1. визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України у Семенівському районі Чернігівської області щодо призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства; 2. зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Семенівському районі Чернігівської області призначити пенсію за віком як матері інваліда з дитинства відповідно до пункту 3 розділу XV Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В обґрунтування позовних вимог у адміністративному позові ОСОБА_1 зазначено про те, що вона є матірю дитини інваліда з дитинства ОСОБА_3, який народився 28 травня 1998 року та котрого вона виховала до шестирічного віку. Ця дитина знаходиться на її утриманні по сьогоднішній день. 18 грудня 2012 року протоколом ЛКК № 98 Чернігівської обласної дитячої консультативної поліклініки встановлено, що згадана дитина має медичні показання для оформлення державної соціальної допомоги до 18 років. Діагностовано суттєве захворювання. 28 грудня 2012 року медичним висновком № 19 Семенівської центральної районної лікарні Чернігівської області встановлено, що наявне захворювання дитини відповідає наказу МОЗ України № 342 від 11 липня 2005 року та наказу МОЗ України № 454/471/516 від 08 листопада 2001 року, та призначено державну соціальну допомогу строком до 18-ти років. Відповідно до пункту 3 Прикінцевих Положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років. Ураховуючи цю норму та те, що позивач виховує сина до шестирічного віку й має стаж роботи понад 15 років, позивач має право вийти на пенсію у 2015 році. Скориставшись своїм правом, вона звернулася із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про призначення їй дострокової пенсії за віком. 04 жовтня 2015 року рішенням № 5 Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком достроково, оскільки не надано документи про наявність медичних показань для визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або консультативний висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). За цим рішенням відповідач посилається на норми постанови Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій. При призначенні пенсій жінкам, які народили пятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання пятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть. Згідно Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Разом з тим, 25 листопада 2014 року Центральною дитячою спеціалізованою лікарсько-консультативною комісією видано експертний висновок №4242 щодо причинного звязку хвороби, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників, що виникли в наслідок Чорнобильської АЕС. Таким чином, даний висновок дає позивачеві право стверджувати, що саме під тривалим впливом хвороботворчого агента настали порушення обмінних процесів і різноманітних функцій клітин, тканин і органів її сина, які впливали від народження та призвели до невідворотного процесу. Негативний вплив іонізуючих променів нанесли руйнівні наслідки для її сина. Однак, відповідач не взяв до уваги даний висновок та прийняв рішення, яке суперечить чинному законодавству, що в свою чергу порушує конституційні права позивача. У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до восьмирічного віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» ст. 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (ст. 94 цього закону). Ураховуючи наведені норми, позивач вважає спірне рішення незаконним та таким що не відповідає дійсності, адже відсутність висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її інвалідом з дитинства не передбачені законом України, а лише нормативно-правовим актом державного органу. Пленумом Верховного Суду України у пункті 5 своєї постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», судам при розгляді справи необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону. Відповідно до частини четвертої ст. 9 Кодексу про адміністративне судочинство України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу. Отже, позивач вважає, що із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, відповідач повинен був застосувати норми Законів № 1788-ХІІ та № 1058-ІУ, а не названий Порядок.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 адміністративний позов підтримала повністю та пояснила про те, що, на її переконання, позов підлягає задоволенню по суті за обставин, викладених у адміністративному позові.

Представник відповідача, за довіреністю ОСОБА_2, у судовому засіданні адміністративний позов не визнала повністю та пояснила про те, що оскаржувану позивачем відмову відповідача вона вважає правомірною.

Суд, вислухавши позивача та представника відповідача, допитавши свідків, вивчивши матеріали адміністративної справи, вважає за необхідне в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю за наступних обставин.

27 листопада 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства. Під час розгляду цієї заяви та наданих документів відповідачем було зясовано, що вперше хвороба, яка призвела до інвалідності дитини позивача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була діагностована 18 грудня 2012 року, тобто після досягнення дитиною шестирічного віку, коли їй було вже 14 років (копія медичного висновку від 18 грудня 2012 року та копії свідоцтва про народження дитини на а.с. 5, 11).

За приписами пункту 3 розділу XV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та наявності не менше 15 років страхового стажу мають жінки, які народили пятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, а також матері інвалідів з дитинства, які виховати їх до цього віку.

При цьому до числа інвалідів з дитинства належать діти-інваліди віком до 16 років, як це обумовлено затвердженим 25 листопада 2005 року за № 22-1 Постановою Правління Пенсійного фонду України (у редакції Постанови Правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-2) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Визначення особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Отже, якщо дитина визнається дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку, мати дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише в разі наявності висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що ця дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Таким чином, позивачем до прийняття оспорюваного рішення відповідачем, не було надано документів, а саме висновку лікарсько-консультаційної комісії про наявність медичних показань для визнання її дитини дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

З огляду на викладене, відповідач, відмовляючи в задоволенні заяви позивачеві про призначення дострокової пенсії, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому які-небудь правові підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Доводи позивача, наведені у адміністративному позові та висловлені у судовому засіданні, не спростовують установлених судом обставин, а тому при прийнятті цієї постанови судом до уваги не беруться та відкидаються.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання в цей строк апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі протягом десяти днів з дня отримання копії постанови апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Семенівський районний суд Чернігівської області з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя: О. І. Гнип