Справа № 201/14082/15-а(2-а/201/159/2015)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2016 рокусправа № 201/14082/15-а(2-а/201/159/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ :

31 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з відповідача одноразову компенсацію за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 60 мінімальних заробітних плат в сумі 73080,00 грн. на користь позивача.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач звернулася не з оскарженням відмови відповідача в призначенні компенсації, а з вимогами про стягнення грошових коштів.

Не погодившись з рішенням суду, позивач оскаржила його в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач має право на отримання одноразової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник відповідача заперечував проти її задоволення, просив рішення суду першої інстанції залити без змін.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є вдовою ОСОБА_2, учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, смерть якого, відповідно до експертного висновку, повязана з Чорнобильською катастрофою.

25 березня 2015 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради із заявою про виплату одноразової компенсації за втрату годувальника ОСОБА_2, померлого 11 серпня 2014 року, який за життя був учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС категорія 1.

Листом № К-12 (15) від 02 квітня 2015 року УПСЗН Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради було відмолено у виплаті такої компенсації, оскільки до відповідної заяви заявником не було додано повного пакету документів, передбачених п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року № 649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною четвертою статті 105 КАС України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло, а саме адміністративний позов може містити вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої дії;

6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Частиною другою статті 106 КАС України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

У даній позовній заяві позивачем не зазначено чітко і зрозуміло зміст позовних вимог згідно з наведеними законодавчими нормами, зокрема, не вказано в чому полягає незаконність прийнятого рішення, дії або бездіяльності суб'єкта владних повноважень з викладенням обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не надано доказів на підтвердження порушення його прав з боку суб'єкта вданих повноважень та не зазначено причини неможливості їх надання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

В той же час, враховуючи те, що позивач у позовній заяві ставить питання щодо наявності права на отримання одноразової компенсації у розмірі 60 мінімальних заробітних плат, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», колегія суддів вважає за необхідне надати правову оцінку доводам, викладеним у ній.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», одноразова компенсація сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою виплачується у розмірі 7 586 гривень. Право на отримання одноразової компенсації у звязку з втратою годувальника має сімя, в якій є непрацездатні члени, що були на утриманні померлого годувальника.

Таким чином, враховуючи те, що Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності законних підстав для виплати позивачу компенсації в розмірі 60 мінімальних заробітних плат.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивач із заявою про отримання одноразової компенсації у звязку із втратою годувальника згідно п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2007 року №649 «Про встановлення розмірів виплат деяким категоріям громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із наданням відповідних документів не зверталась. Рішення по цьому питанню Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради не приймалось.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування постанови суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. 183-2, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

В повному обсязі ухвала складена 12 лютого 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова