Справа № 812/990/15
Суддя: Сухарьок Михайло Гаврилович
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року справа №812/990/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі судового засідання Святодух О.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

за участю представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015р. у справі №812/990/15 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Кремінського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_6 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила визнати дії ГУМВС України у Луганській області неправомірними стосовно неврахування до вислуги років 2-х років 06 місяців навчання у Луганському педагогічному університеті ім.Т.Г.Шевченка ОСОБА_6, стосовно відмови видати наказ про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ з 12.06.2014р. на 19.05.2015р. ОСОБА_6, стосовно відмови внести зміни до трудової книжки щодо дати звільнення з 12.06.2014р. на 19.05.2015р. ОСОБА_6, стосовно відмови в проведенні розрахунку і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_6 за період з 12.06.2014р. по 19.05.2015р. Також позивачка просила зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ з 12.06.2014р. на дату 19.05.2015р., зобовязати ГУМВС України у Луганській області внести до трудової книжки АЕ №214171 зміну дати звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ з 12.06.2014р. на дату 19.05.2015р., зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про зарахування до вислуги років ОСОБА_6 2 роки 06 місяців - період її навчання у Луганському педагогічному університеті ім. Т. Г. Шевченка та зобовязати ГУМВС України у Луганській області видати наказ про перерахунок і виплату ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014р. по 19.05.2015р.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області щодо відмови ОСОБА_6 у зміні дати звільнення з органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року та внесення відповідних змін до трудової книжки.

Зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області видати наказ про зміну дати звільнення ОСОБА_6 з органів внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 а (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року.

Зобовязано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області внести до трудової книжки ОСОБА_6 запис про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ у відставку за п.65 а (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 12 червня 2014 року на 19 травня 2015 року.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 47700 грн. 62 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області з постановою суду першої інстанції не погодилось та звернулось з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження доказів і встановлення обставин справи, ненадання належної оцінки наявним у справі доказам, просило скасувати постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, відмовивши у задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив наступне. Відповідно до пункту 5.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників зазначено, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділі «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Згідно з пунктом 5.6. Інструкції дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у звязку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника в наслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України або проведення антитерористичної операції на території де працював працівник.

Відповідач також зазначає, що оригінал трудової книжки позивачу був невиданий не з вини ГУМВСУ, а у звязку з тим що 18.05.2014 року незаконними озброєними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю ГУМВСУ у Луганській області, разом з усією документацією, а також особовими справами працівників. Дублікат трудової книжки позиваці був виданий 19 травня 2015 року, вже після того як були надані документи які підтверджували всі періоди цивільної роботи позивачки та проходження її служби в органах внутрішніх справ. Саме відсутність відомостей про її роботу позбавляла відповідача можливості видати дублікат трудової книжки. Враховуючи, що трудова книжка в день звільнення не була видана у звязку з діями непереборної сили, вина відповідача відсутня і тому немає підстав вважати, що мав місце вимушений прогул і відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, на думку апелянта, отримання позивачкою одночасно пенсійних виплат та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не відповідає вимогам ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до вимог ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового засідання, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, вважає за необхідне у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 05.12.1996р. була прийнята на службу в органи внутрішніх справ, що підтверджується записом у дублікаті трудової книжки серії АЕ №214171.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України у Луганській області від 12.06.2014 р. № 165 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_6, старшого інспектора штабу Кремінського районного відділу Головного управління МВС України у Луганській області, звільнено з органів МВС у відставку за п.65 а (за віком) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з зазначенням того, що вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 11 місяців 02 дні, загальний трудовий стаж складає 27 років 08 місяців 04 дні.

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 01.04.2015 р. № 115 о/с відповідно до ст.12 п. б Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.2 наказу ГУМВС України у Луганській області від 22.09.2014 р. № 1972 «Про тимчасовий порядок звільнення працівників з ОВС», на підставі висновку ГУМВСУ від 13.03.2015 р., внесено часткову зміну в пункт наказу Головного управління МВС України у Луганській області від 12.06.2014 р. № 165 о/с: майора міліції ОСОБА_6, старшого інспектора штабу Кремінського районного відділу вважати звільненою у відставку за п.65 а (за віком) з вислугою років:

- 17 років 06 місяців 07 днів у календарному обчисленні;

- 27 років 07 місяців 23 дні загальний трудовий стаж.

Зазначеним наказом також підтверджено наступні періоди служби ОСОБА_6 станом на 12.06.2014 р.:

- 17 років 06 місяців 07 днів час служби у календарному обчисленні;

- 10 років 01 місяць 16 днів загальний трудовий стаж;

- 27 років 07 місяців 23 дні вислуга років для призначення пенсії.

Після звільнення ОСОБА_6 неодноразово зверталася до ГУМВС України у Луганській області з проханням видати їй трудову книжку.

В листах ГУМВС України у Луганській області від 17.11.2014 р. № 6/2-421, від 05.01.2015 р. № 6/1-1, від 14.03.2015 р. № 6/2-908, в довідці від 03.04.2015 р. № 6/2-13-1-1 відповідач повідомляв, що у звязку із захопленням адміністративної будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями особова справа разом з трудовою книжкою ОСОБА_6 втрачена, в силу чого не має можливості видати позивачу трудову книжку.

28.04.2015 р. позивач направила на адресу начальника ГУМВС України у Луганській області генерал-лейтенанта міліції ОСОБА_7 лист з проханням посприяти оформленню та видачі дубліката трудової книжки.

19.05.2015 р. позивачу було видано дублікат трудової книжки серія АЕ №214171 з зазначенням дати звільнення 12.06.2014 р., що підтверджується заявою ОСОБА_6 від 19.05.2015 року.

19.06.2015 р. позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила видати наказ про зміну дати її звільнення з органів внутрішніх справ України, змінивши її з 12.06.2014р. на 19.05.2015р. і зазначену зміну внести до трудової книжки; видати наказ про розрахунок і виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014р. по 19.05.2015р. включно; направити зазначені накази про зміну дати звільнення з органів внутрішніх справ України та про розрахунок і виплату заявнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014р. по 19.05.2015р. до головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області для перерахунку пенсії.

21.07.2015р. ГУМВС України у Луганській області надано відповідь №6/2-3633 на заяву ОСОБА_6 від 19.06.2015р., в якій вказано, що трудову книжку позивачу не було видано у звязку з відсутністю інформації щодо періодів роботи до прийому на службу в органах внутрішніх справ та через відсутність інформації про проходження служби в органах внутрішніх справ у тимчасовому місці дислокації ГУМВСУ (м. Сватове, м. Сєвєродонецьк). У подальшому, після надання позивачем документів на підтвердження попереднього стажу та служби в ОВС, позивачу було підтверджено вислугу років для призначення пенсії по лінії МВС та видано дублікат трудової книжки. Враховуючи викладене, видавати наказ про зміну дати звільнення та вносити будь-які зміни до трудової книжки немає правових підстав.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання, повязані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція № 58).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.12.2005р. № 1276 затверджено Інструкцію з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі Інструкція № 1276), яка визначає порядок організації та здійснення обліку рядового і начальницького (офіцерського) складу, робітників і службовців центрального апарату Міністерства, органів і підрозділів внутрішніх справ, вищих навчальних закладів МВС та установ і підприємств, які безпосередньо підпорядковані МВС України, внутрішніх військ, а також особливості ведення трудової книжки в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до п.2.1.1.6 Інструкції № 1276 основним документом персонального обліку працівників службовців є трудова книжка, яка оформлюється відповідно до Кодексу Законів про працю України та Інструкції № 58.

Аналогічні положення закріплено у п.6.1 Правил оформлення та ведення особових справ працівників органів внутрішніх справ України (додаток №4 до п.2.1.1.4 Інструкції № 1276).

Відповідно до п.1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Аналогічні положення щодо виплати середнього заробітку містить і стаття 235 КЗпП України, відповідно до частини 5 якої у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Правовідносини щодо видачі дубліката трудової книжки також врегульовано Інструкцією № 58.

Відповідно до п.5.1 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Оцінюючи доводи апелянта про те, що його вини у втраті трудової книжки позивача не було, а вказана втрата відбулася внаслідок захоплення будівлі ГУМВС України у Луганській області незаконними озброєними формуваннями, тобто, в результаті дії непереборної сили, суд зазначає наступне.

Згідно з Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей проводиться антитерористична операція.

З 19 травня 2014 року, після захоплення будівлі ГУМВС України у Луганській області, тимчасовим місцем дислокації ГУМВС України у Луганській області було визначено м.Сватове Луганської області.

Згідно з наказом ГУМВС України у Луганській області від 31.07.2014р. №1363 установу апелянта було передислоковано до м.Сєвєродонецька.

Обовязок ведення особової справи позивача відповідно до Інструкції №1276 покладався на ГУМВС України у Луганській області.

Вказані обставини сторонами не заперечувались.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вини апелянта у втраті особової справи та, відповідно, трудової книжки позивача внаслідок захоплення будівлі дійсно не було. Однак після переміщення установи ГУМВС України у Луганській області не вжив жодних заходів щодо видачі позивачу дубліката трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 1996 року та до моменту звільнення 12.06.2014р. проходила службу в Кремінському районному відділі Головного управління МВС України у Луганській області. Документи щодо проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ (особова картка, накази про прийняття, присвоєння спеціальних звань тощо) перебували в Кремінському районному відділі Головного управління МВС України у Луганській області.

Апелянтом не було вжито будь-яких заходів щодо витребування у Кремінського районного відділу Головного управління МВС України у Луганській області вказаних документів на підтвердження інформації про проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ для видачі позивачу дубліката трудової книжки. Натомість, ГУМВС України у Луганській області на численні звернення позивача повідомляв про неможливість видачі трудової книжки внаслідок її втрати.

В статті 235 КЗпП України та пункті 4.1 Інструкції № 58 вказується на вину власника або уповноваженого ним органу не щодо втрати трудової книжки, а щодо затримки в видачі трудової книжки.

Окрім цього, вказані обставини не звільняють ГУМВС України у Луганській області у випадку втрати трудової книжки (вкладишу до неї) з будь-яких причин від обовязку не пізніше 15 днів після заяви особи, яка загубила трудову книжку, а у разі ускладнення в інші строки видати працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат».

Невидачу трудової книжки (дублікату) на вимогу позивачки відповідач мотивує тим, що певний час були відсутні відомості про її цивільну роботу та службу в органах внутрішніх справ, що унеможливлювало проведення відповідних записів.

Ці доводи відповідача не відповідають вимогам закону виходячи з наступного.

В пункті 5.3. Інструкції № 58 вказано, що якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Разом з тим, відповідач не врахував положення абзацу шостого цього ж пункту 5.3. Інструкції № 58 де задекларовано, що у тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

Тобто відповідач в будь-якому разі повинен був використати ті відомості які у нього були на момент звернення позивачки, заповнити і видати дублікат трудової книжки незалежно від обєму існуючої інформації для його заповнення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком, викладеним в оскаржуваній постанові, що вина ГУМВС України у Луганській області полягає саме у протиправній невидачі позивачу трудової книжки протягом майже одного року, яка виникла внаслідок його бездіяльності та невжиття ним жодних заходів для видачі позивачу дубліката трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо позовної вимоги про зобовязання ГУМВС України у Луганській області видати наказ про перерахунок і виплату позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2014 р. по 19.05.2015 р. включно з огляду на наступне.

Відповідно до п.п.4.1.2 п.4.1 Інструкції № 1276 відповідальність за організацію і стан обліку кадрів покладається: у головних управліннях МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві та Київській області, управліннях МВС України в областях, місті Севастополі, на транспорті, навчальних закладах, міськрайонних органах внутрішніх справ на керівників підрозділів роботи з персоналом, а там, де вони штатним розписом не передбачені, - на керівників органів внутрішніх справ, підрозділів, установ, підприємств системи МВС України.

Враховуючи зазначене, а також той факт, що наказ про звільнення ОСОБА_6 було видано апелянтом, саме з нього повинні стягуватися кошти за час вимушеного прогулу позивача.

Безпосередньо розрахунок суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу апелянтом не оскаржується.

Вирішуючи питання щодо вказаної позовної вимоги, суд першої інстанції, керуючись статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства, при обранні належного способу захисту порушеного права позивача, правомірно дійшов висновку про стягнення з ГУМВС України у Луганській області на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 47700 грн. 62 коп.

Стосовно посилання апелянта, що ОСОБА_6 отримувала пенсію за вислугу років з 13.06.2014р. і не може отримати грошове забезпечення, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що чинне законодавство України не містить обмежень щодо працевлаштування осіб, які отримують пенсію, та, відповідно, на отримання оплати своєї праці. Положеннями статті 235 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції № 58 також не встановлено обмежень стосовно виплати працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу за умови отримання ним інших видів доходів.

На підставі викладеного, судова колегія робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015р. у справі №812/990/15 за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, Кремінського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2015р. у справі №812/990/15 залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені в судовому засіданні 16 лютого 2016 року, повний текст виготовлений 17 лютого 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Колегія суддів Сухарьок М.Г.

ОСОБА_2

ОСОБА_3