Справа № 809/1976/13-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/12241/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
головуючого: Мороз Л.Л.,
суддів: Горбатюка С.А.,
Шведа Е.Ю.

розглянула у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про стягнення заборгованості в сумі 158783,62 грн.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року, у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просять скасувати вказані судові рішення, позов задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до витягу з Наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 01.08.2005 року № 469 полковника ОСОБА_1 , заступника військового комісара з гуманітарних питань-начальника відділення з гуманітарних питань Івано-Франківського обласного військового комісаріату Західного оперативного командування, звільнено з військової служби у відставку за пунктом 67, підпункт «б» (за станом здоров`я).
У 1984 році позивач під час проходження військової служби в Республіці Афганістан, переніс ряд захворювань та операцію, що в подальшому призвело до втрати працездатності.
Згідно Свідоцтва про хворобу № 25 від 06.06.2005 року Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_1 , позивачу поставлено експертний діагноз з висновком ВЛК про те, що захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Відповідно до довідок МСЕК від 14.09.2005 року, від 15.04.2013 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, та встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60%.
Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (посвідчення серії НОМЕР_2 ).
Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік пільг, який державою надано інвалідам війни.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у відповідності до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах та сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі (далі - Закон).
Статтею 1 Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
У спірних правовідносинах, які виникли між позивачем та державою, шкода, завдана здоров`ю позивача, мала місце у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. Внаслідок завдання здоров`ю позивача шкоди, йому було встановлено третю групу інвалідності та надано статус інваліда війни.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що правовідносини у цій справі не регулюються нормами Цивільного законодавства України, а застосуванню підлягають спеціальні норми Закону, а саме: Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про загальний військовий обов`язок та військову службу».
Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(далі-Закон) врегульовано питання щодо відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди.
Відповідно до статті 17 Закону відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році» від 21.02.2007 року № 284.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році» від 21.02.2007 р. № 284, передбачалась виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям в разі отримання інвалідності, каліцтва, що сталася тільки в 2006 році. Цим законом була прийнята нова редакція статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка набула чинності з 12.05.2006 року та якою було передбачено виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям та членам загиблих військовослужбовців. Раніше чинним законодавством така виплата не передбачалась.
Крім того, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям передбачається у разі настання інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби. Зазначену норму до статті 16 Закону було внесено Законом України від 03.11.2006 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» та відповідно до прикінцевих положень дана норма вступила в законну силу з 01.01.2007 року.
На виконання зазначеної норми Закону, Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» від 28.05.2008 року № 499. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним і резервістам, призваним на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільненим з військової служби (зборів) особам, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Отже, норми вказаних правових актів поширюються тільки на військовослужбовців, які отримали інвалідність або каліцтво в 2006 році - після 12.05.2006 року (в порядку Постанови КМУ від 21.02.2007 р. № 284) та з 01.01.2007 року на військовослужбовців або звільнених з військової служби осіб, які отримали інвалідність або каліцтво в 2007 році та звільнені з військової служби після 01.01.2007 року або продовжують проходити військову службу на даний час (в порядку визначеному Постановою КМУ від 28.05.2008 р. № 499).
Враховуючи те, що позивач був звільнений 01.08.2005р., на нього поширювалася норма статті 16 Закону у редакції, що діяла на момент його звільнення з військової служби, та, відповідно, дія Постанови Кабінету Міністрів України «Про умови державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплати їм та членам їх сімей страхових сум» від 19.08.1992 р. № 488, що передбачала отримання страхової суми від НАСК «Оранта» в порядку державного обов`язкового особистого страхування.
Як встановлено, позивачу виплачено 13.02.2006 року страхову суму 5100,00 грн., що підтверджується записом у журналі реєстрації заяв і виплат страхових сум по страхуванню військовослужбовців, призваних на збори.
Таким чином, вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по відшкодуванню шкоди на підставі статті 1195 ЦК України є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, відповідач-1 вжив усіх заходів щодо виплати позивачу передбачених вищевказаними нормами законодавства, чинного на час звільнення ОСОБА_1 , з військової служби, щодо відшкодування йому всіх виплат пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, підстави для призначення справи до розгляду в судовому засіданні відсутні.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.11.2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: