Справа № 825/99/16
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/99/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Ульяничеві М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача Хряпа А.М, Шпака Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до прокуратури Чернігівської області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача; поновити позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15.12.2015; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по дату фактичного поновлення на посаді, виходячи з розрахунку середнього заробітку в розмірі 8825,00 грн.; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по 14.12.2015 - дату фактичного звільнення, та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32890,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 її було звільнено з посади прокурора прокуратури міста Чернігова у зв'язку з скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, не запропоновано та не переведено на іншу роботу, а також не враховано переважне право на залишення на роботі, передбачене статтею 42 Кодексу законів про працю України, як особі, що має двох неповнолітніх дітей. Крім того, вказує, що відповідачем в порушення вимог частини третьої статті 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 15.07.2015 по 14.12.2015, не була виплачена заробітна плата в повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просили відмовити в повному обсязі та пояснили, що за результатами проходження тестування, передбаченого Законом України «Про прокуратуру», позивач набрала 61,3 бали, які не дозволяли згідно рейтингового списку претендувати на подальшу роботу у Чернігівській місцевій прокуратурі, а тому вважають, що відповідачем правомірно було звільнено позивача з займаної посади. Також стверджують, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалася відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 № 505, а тому дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 06.06.2013 позивач працювала в органах прокуратури, зокрема, на посаді прокурора прокуратури міста Чернігова, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10).

Наказом Генерального прокурора України від 23.09.2015 № 97ш, у зв'язку з утворенням з 15.12.2015 місцевих прокуратур та припинення діяльності шляхом реорганізації міських, районних, районних у містах та міжрайонних прокуратур внесені зміни до структури та штатного розпису прокуратури Чернігівської області шляхом виключення штатного розпису, зокрема, прокуратури м. Чернігова та встановлення у штатному розписі Чернігівській міській прокуратурі 61 одиницю, в тому числі 46 посад прокурорів (а.с. 48-52).

25.09.2015 позивачу було вручено попередження про звільнення з 14.12.2015 з посади та органів прокуратури у зв'язку з ліквідацією органу прокуратури у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі з 14.12.2015 (а.с. 7).

В подальшому, у зв'язку з утворенням місцевих прокуратур та припинення діяльності міських прокуратур, прокуратурою Чернігівської області прийнято наказ № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області з 14.12.2015 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 11).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу XII «Прикінцеві положення» цього Закону, прокурорами місцевих прокуратур призначаються, зокрема, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

Умови і процедуру проведення тестування на посади прокурорів місцевих прокуратур визначено Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 № 98 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 31.07.2015 за № 928/27373 (далі - Порядок).

Так, згідно пунктів 1.2, 1.3, 3.16, 3.17 Порядку на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування. Тестування забезпечує умови для об'єктивного і неупередженого з'ясування спроможності кандидатів за своїми професійними та особистісними якостями виконувати службові обов'язки на посадах прокурорів місцевих прокуратур. На підставі відомостей про результати тестування робоча група регіонального центру формує рейтинговий список по кожній місцевій прокуратурі окремо. Рейтинговий список затверджується на засіданні робочої групи простою більшістю голосів, про що складається відповідний протокол, який підписується керівником та секретарем.

Керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі (пункт 9.5 Порядку).

З аналізу наведених правових норм слідує, що на посаду прокурора в місцевій прокуратурі призначаються лише особи, які успішно пройшли тестування та за наявності штатних одиниць.

Відповідно до рейтингового списку Чернігівської місцевої прокуратури за результатами проходження двох рівнів тестування на знання законодавчої бази та на загальні здібності ОСОБА_1 набрала 61,3 балів та зайняла 64 позицію (а.с. 53-54).

Результати тестування (кількість одержаних балів), згідно пункту 8.1 Порядку, не оскаржувалися позивачем.

Таким чином, враховуючи наявність лише 46 вакантних посад в Чернігівській місцевій прокуратурі, рейтинговий список, згідно якого позивач отримав низький підсумковий бал, що не дозволив претендувати на зайняття посади, у зв'язку з чим останній залишився поза штатом працівників прокуратури, а тому відповідачем правомірно звільнено позивача з посади прокурора прокуратури міста Чернігова та органів прокуратури Чернігівської області на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання позивача на те, що у неї на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей і вона, згідно статті 42 Кодексу законів про працю України, має переважне право на залишення на роботі, судом не приймаються до уваги, оскільки таке право не передбачено ні Законом України «Про прокуратуру», який є спеціальним законом по відношенню до Кодексу законів про працю України, ні Порядком проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури.

Крім того, суд звертає, увагу, що призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур здійснюється виключно за результатами конкурсного відбору (тестування) і під час проведення тестування всі кандидати знаходяться в рівних умовах і правах, без надання будь-яких переваг, обмеження у конкурсі передбачено лише для певної категорії осіб, визначених в пункті 1.6 Порядку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача прийнятий правомірно, у межах наданих повноважень, та у спосіб, передбачений законодавством України, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу прокуратури Чернігівської області № 553 від 14.12.2015 про звільнення позивача, необхідно відмовити.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді прокурора Чернігівської місцевої прокуратури з 15.12.2015; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15.12.2015 по дату фактичного поновлення на посаді, виходячи з розрахунку середнього заробітку в розмірі 8825,00 грн., також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від попередньої, у задоволенні якої судом було відмовлено.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати з 15.07.2015 по дату фактичного звільнення, 14.12.2015, та виплатити позивачу недоотриману заробітну плату в розмірі 32890 грн., суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 81 Закону України «Про прокуратуру», який набрав законної сили 15.07.2015, передбачено, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно, зокрема, з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат.

В свою чергу, Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» в абзаці третьому пункту 9 Прикінцевих положень установлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» затверджено, зокрема, схему посадових окладів працівників прокуратур міст, згідно якої розмір посадового окладу прокурора прокуратури складає 1375 - 1415 грн.

З аналізу вказаних норм слідує, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання Кабінетом Міністрів України та фінансової можливості Державного бюджету України здійснювати перерахунок заробітної плати позивачу.

Таким чином, нарахування та виплата заробітної плати позивачу за період з 15.07.2015 по 14.12.2015 здійснено відповідачем відповідно до нормативних актів, які регулювали порядок оплати праці працівників прокуратури.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Чернігівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.О. Непочатих