Справа № 813/5701/15
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року № 813/5701/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Щур В. Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, органу опіки і піклування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Львівській області, в якому з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.11.2015р., просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22584599 від 03.07.2015р.

Ухвалою від 10.11.2015р. суд залучив до участі в справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та орган опіки і піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Ухвалою від 25.12.2015р. суд залучив до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється органом державної реєстрації прав. Нотаріус вправі здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно лише тоді, коли права на нерухоме майно виникають в результаті вчинення нотаріальної дії. Позивач вважає, що відповідач не мав повноважень для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вказує, що відповідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013р. у разі подання до територіальних органів Мінюсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до вказаного наказу. Позивач також посилається на те, що постановою Франківського ВДВС ЛМУЮ від 15.03.2012р. накладено арешт на зазначену квартиру, відомості про що внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна . Тому, на його думку, наявність запису у вказаному реєстрі є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до моменту зняття такого арешту. Крім того, позивач зазначає, що статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено обовязкове надсилання іпотекодержателем іпотекодавцю (боржнику) письмової вимоги про усунення порушення. Позивач вказує, що така вимога на його адресу не надходила, а тому, державна реєстрація права власності на майно здійснена з порушенням вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку». Позивач також посилається на те, що відповідач при прийнятті рішення не перевірив відсутність прав дитини на користування відповідною квартирою. Крім цього, позивач стверджує, що на спірні відносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено примусове звернення стягнення на майно.

З врахуванням наведеного, позивач вважає, що відповідач не мав повноважень для винесення оскарженого рішення №22584599 від 03.07.2015р., а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції письмових пояснень по суті позову не подав.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що нотаріус є спеціальним субєктом, на якого покладаються функції держаного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідач зазначає, що він правомірно вчинив дії щодо державної реєстрації права власності на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Тому, підстави для скасування рішення №22584599 від 03.07.2015р. щодо реєстрації права власності на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ ФК «Вектор Плюс» подала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до договору факторингу №15 від 28.11.2012р. та договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» відступило третій особі ТзОВ ФК «Вектор Плюс» своє право вимоги до позивача за зобовязаннями по кредитному договору №1304/0308/98/-001 від 03.03.2008р. та іпотечному договору від 03.03.2008р. У звязку з переходом усіх прав та обовязків за іпотечним договором, ТзОВ ФК «Вектор Плюс», скориставшись добровільним (позасудовим) порядком вирішення спору, звернулося до нотаріуса як спеціального субєкта, що здійснює функції державного реєстратора з заявою про реєстрацію прав на нерухоме майно. Третя особа спростовує доводи позивача про наявність в нотаріуса обовязку перевіряти відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування спірною квартирою тим, що така перевірка здійснюється під час укладення договору іпотеки, а не під час реєстрації права власності третьої особи на спірне майно. Третя особа також зазначала, що оскільки звернення стягнення на спірне майно здійснене на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника, а, отже, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних відносин не застосовуються.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача орган опіки і піклування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради та управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Львівській області письмових пояснень по суті позову не подали.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та уточненнях до неї. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції явку уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника третьої особи до суду не надходило.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТзОВ ФК «Вектор Плюс» проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених в письмовому запереченні, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління державної реєстрації Головного управління юстиції у Львівській області в судовому засіданні пояснив, що відповідачем допущені порушення при державній реєстрації права власності на нерухоме майно, тому позов підлягає задоволенню.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача орган опіки і піклування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради явку уповноваженого представника не забезпечила, хоча належним чином повідомлялася про дату, час і місце проведення судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі уповноваженого представника третьої особи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір №1304/0308/98-001 від 03.08.2008р. про надання кредиту в сумі 83 000 дол. США (т.1 а.с. 64-72).

На забезпечення виконання основного зобовязання за вказаним договором між позивачем та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір від 03.03.2008р., зареєстрований в реєстрі за №1717, відповідно до умов якого іпотекодавець (позивач) передає в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») належне йому на праві власності майно: квартиру №7 в будинку №38, що знаходиться в м.Львові по вул. Л.Кобилиці (т.1 а.с. 73-78). Заборона на відчуження зазначеної в договорі квартири зареєстрована в реєстрі для реєстрації заборон приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №1718.

20.03.2009р. між ОСОБА_4 та ВАТ «Сведбанк» укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №1304/0308/98-001 від 03.08.2008р. про зміну графіку погашення боргу (т.1 а.с. 127).

Відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28.11.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №6970, ПАТ «Сведбанк» (правонаступник ВАТ «Сведбанк») та ТзОВ ФК «Вектор Плюс» домовились про відступлення первісним іпотекодержателем (ПАТ «Сведбанк») новому іпотекодержателю (ТзОВ ФК «Вектор Плюс») прав за іпотечними договорами, зокрема, за іпотечним договором від 03.03.2008р., зареєстрований в реєстрі за №1717 укладеним між позивачем та ВАТ «Сведбанк» (т. 1 а.с. 139).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.07.2007р., виданого на підставі договору купівлі - продажу №2197 від 16.07.2007р.(т.1 а.с.185), квартира №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Кобилиці Л., буд 38, належала на момент виникнення спірних правовідносин на праві приватної власності позивачу ОСОБА_4, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15271158 від 18.07.2007р. (т.1 а.с. 13).

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 06.11.2015р №7640, виданої відділом житлового господарства ЛКП «Сонячне» за вказаною адресою проживають: позивач ОСОБА_4, дочка ОСОБА_7С.(1981р.н.) та внук ОСОБА_8О.(2005 р.н.) (т.1 а.с. 62).

03.07.2015р. уповноважена особа ТзОВ ФК «Вектор Плюс» звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 із заявами про реєстрацію за ТзОВ ФК «Вектор Плюс» права власності на квартиру №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Кобилиці Л., буд 38 та проведення державної реєстрації іншого речового права іпотека нерухомого майна за адресою: м.Львів, вул. Кобилиці Л.АДРЕСА_2 за ТзОВ ФК «Вектор Плюс» та виключення іпотеки нерухомого майна з Державного реєстру речових прав нерухомого майна. (т.1 а.с. 114, 199, 202).

До своєї заяви ТзОВ ФК «Вектор Плюс» про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2015р. №12170026 додав наступні документи: виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 13.12.2011р.; відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) щодо ТзОВ ФК «Вектор Плюс»; статут ТзОВ ФК «Вектор Плюс», зареєстрований 07.07.2014р. за №015313; звіт про оцінку 2-кімнатної житлової квартири №7, загальною площею 48,3 кв.м., що розташована у Львівській області, м.Львів, вул. Кобилиці Л.,38; додатки до звіту; технічний паспорт на приватизовану квартиру; іпотечний договір від 03.03.2008р., зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в реєстрі за №1717; копію паспорта ОСОБА_4; копію кваліфікаційного свідоцтва оцінювача.

На підставі зазначених документів відповідач прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22584599 від 03.07.2015р. про державну реєстрацію права приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул.Л. КобилиціАДРЕСА_3 (т.1 а.с. 200).

Не погоджуючись з рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав власності, позивач звернулась з позовом до суду про визнання рішення протиправним та його скасування.

При вирішенні спору по суті суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Особливості реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Абзацом 2 частини 1 статті 9 вказаного Закону передбачено, що у випадку, передбаченому вказаним Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.7 ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених вказаним Законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог вказаного Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Порядок взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб затверджений наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013р. №607/5.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених у пункті 1 вказаного наказу, проводиться державними реєстраторами прав на нерухоме майно Мінюсту відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Згідно з п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену у встановленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Позивач в позовній заяві та його представник в судових засіданнях заперечили факт отримання відповідної письмової вимоги від ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

З метою зясування вказаних обставин судом досліджено свідоцтво, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 від 04.06.2015р., зареєстроване в реєстрі за №6699. У свідоцтві зазначено, що нотаріус посвідчує, що ним 24.02.2015р. заяву ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» передано позивачу, в якій містились відомості щодо письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором №1304/0308/98-001 від 03.03.2008р., права вимоги за яким відступлені на користь вказаного товариства, суму розрахунку відповідної заборгованості та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Також у свідоцтві зазначено, заява передана цінним листом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу через КМА УАППЗ «Укрпошта».

Проте, відповідач та третя особа ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в ході розгляду справи не надали доказів надіслання та отримання позивачем відповідної заяви від ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

З метою додаткової перевірки вказаних обставин, судом 25.12.2015р. винесено ухвалу про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 належним чином засвідчених копій всіх документів, повязаних з направленням ОСОБА_4 вимоги за кредитним договором №1304/0308/98-001 від 03.03.2008р., докази направлення такої та отримання вказаної вимоги. Проте, ухвала залишена без виконання, причини її невиконання суду не повідомлено.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем (ТзОВ ФК «Вектор Плюс») вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. З огляду на відсутність таких доказів, в суду не має підстав вважати, що вимоги ст.35 Закону України «Про іпотеку» дотримані в частині направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушення.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» №607/5 від 02.04.2013р. у разі подання до територіальних органів Мінюсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно, що виникають на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до вказаного наказу.

Як вже встановлено судом, оскаржене рішення винесене державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5

З врахуванням наведеного суд вважає, що при прийнятті оскарженого рішення №22584599 від 03.07.2015р. відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень, оскільки прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів.

Також суд враховує, що згідно з п.55 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, державний реєстратор органу державної реєстрації прав на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відкриває реєстраційну справу.

У разі прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нотаріусом реєстраційну справу відкриває державний реєстратор органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна на підставі документів, що були видані, оформлені або отримані нотаріусом, які він передає органу державної реєстрації прав у порядку, встановленому Мінюстом.

Державний реєстратор, який відкриває реєстраційну справу на підставі переданих нотаріусом документів, вносить до розділу Державного реєстру прав, відкритого на відповідний обєкт нерухомого майна, відомості про найменування органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого ведеться реєстраційна справа.

Відповідно до п.56 вказаного Порядку реєстраційна справа є формою групування документів, що були видані, оформлені або отримані під час проведення державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна, на який відкрито таку реєстраційну справу, яка включає, зокрема:

- заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про скасування запису Державного реєстру прав тощо;

- копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, в інших нормативно-правових актах, прийнятих відповідно до зазначеного Порядку;

- рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без розгляду у зв'язку з її відкликанням; про відмову в задоволенні заяви про відкликання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень тощо;

- інші документи, що були видані, оформлені або отримані під час проведення державної реєстрації прав (крім відомостей, які були отримані державним реєстратором з Державного реєстру прав).

З рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2015р. №22584599 вбачається, що відповідач провів державну реєстрацію права власності ТзОВ ФК «Вектор Плюс» на квартиру №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кобилиці Л., 38, з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна ( т.1 а.с.200).

Суд враховує, що відповідно до п.55 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (далі Порядок №1141), відкриття реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна належить до повноважень державного реєстратора органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна на підставі документів, що були видані, оформлені або отримані нотаріусом, які він передає органу державної реєстрації прав у порядку, встановленому Мінюстом.

З огляду на наведене, суд вважає, що при прийнятті оскарженого рішення від 03.07.2015р. №22584599 відповідач вийшов за межі наданих йому повноважень в частині відкриття реєстраційної справи на обєкт нерухомого майна.

Суд також зазначає, що п. 56 Порядку №1141, передбачено, що в разі проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно не за місцем розташування такого майна державний реєстратор, який провів відповідні реєстраційні дії, з оригіналів поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів та копій документів, які предявляються для державної реєстрації прав, виготовляє електронні копії шляхом сканування, які розміщує у відповідному розділі Державного реєстру прав (крім документів, які були ним видані або оформлені під час проведення державної реєстрації прав).

Відповідно до п.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011р. №3502/5 (далі Порядок №3502/5), орган державної реєстрації прав за місцезнаходженням обєкта нерухомого майна після прийняття рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно Мінюсту забезпечує:

- внесення запису про державну реєстрацію на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Мінюсту;

- виготовлення за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та видачу або направлення рекомендованим листом з описом вкладення заявникові документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно та/або витяг про реєстрацію речових прав на таке майно), крім випадків, коли такі документи виготовляються особою, яка прийняла заяву;

- виготовлення за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав у паперовому вигляді з проставленням напису «Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» для подальшого долучення до реєстраційної справи. Напис скріплюється підписом державного реєстратора прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав, який прийняв відповідну заяву, із зазначенням прізвища та ініціалів і засвідчується в установленому порядку печаткою;

- відкриття реєстраційної або облікової справи в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

У разі якщо заяву подано за принципом екстериторіальності, внесення запису про державну реєстрацію на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Мінюсту, та видачу документів заявнику забезпечує орган державної реєстрації прав, який прийняв заяву.

Відповідач не надав суду доказів направлення на виконання вимог п.56 Порядку №1146 та п.5 Порядку №3502/5 до державного реєстратора за місцем знаходження спірного майна електронних копій документів реєстраційної справи щодо такого обєкта нерухомості (квартири №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кобилиці Л., 38).

Відповідно до п.1.3 Порядку №3502/5 в разі прийняття рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав нотаріусом як спеціальним субєктом, на якого покладаються функції державного реєстратора (далі - нотаріус), один примірник рішення нотаріус видає або надсилає рекомендованим листом заявнику, а другий примірник передає органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна у порядку, встановленому Мінюстом України, для долучення його до реєстраційної справи.

Відповідач не надав суду доказів направлення оскарженого рішення від 03.07.2015р. №22584599 до органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна в порядку, встановленому Мінюстом України, для долучення його до реєстраційної справи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не направив електронні копії документів реєстраційної справи щодо обєкта нерухомості (квартири №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кобилиці Л., 38), а також копію оскарженого позивачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2015р. №22584599 до державного реєстратора за місцем знаходження спірного майна, а саме до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Суд також констатує, що відповідачем при прийнятті оскарженого рішення порушено також вимоги ч.5 ст. 3 та ст.15 Закону України «Про нотаріат», згідно з якими державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. При цьому, державна реєстрація прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови у ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Щодо доводів позивача про державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомості за наявності заборони внесеної в Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, суд зазначає наступне.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, 03.03.2008р. реєстратором приватним нотаріусом ОСОБА_6 накладено заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6708977, а саме: квартири №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кобилиці Л., 38, на підставі зазначеного вище договору іпотеки. Крім того, в реєстрі міститься арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 12368345, зареєстрований 06.04.2012р., підстава обтяження постанова про відкриття виконавчого провадження №31666005 від 15.03.2012р., обтяжувач Франківський ВДВС ЛМУЮ (т.1 а.с. 131,132).

Таким чином, судом встановлено, що на момент прийняття оскарженого рішення, відомості про зняття заборони відчуження вказаного нерухомого майна, у зазначеному реєстрі відсутні, тому дії відповідача суперечать вимогам п. 71 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМ України від 17.10.2013р. №868.

В цьому контексті суд також враховує правову позицію Верховного Суду України викладену в постановах від 11.11.2014р. (справа №21-357а14) та від 19.05.2015р. (справа №21-122а15), згідно з якою, наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде знято.

Судом при розгляді справи також береться до уваги відповідь Міністерства юстиції України від 30.10.2015р. №НО-20575/13.1. за результатами розгляду заяви, зокрема, позивача щодо оскарженого рішення відповідача. Згідно з вказаним листом Міністерством юстиції України встановлені порушення при здійснення відповідачем державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості, а саме: квартиру №7, яка знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кобилиці Л., 38 за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (т.1 а.с. 227,228). У звязку з виявленими порушеннями відповідача зобовязано підвищити кваліфікацію, а також Головним управлінням юстиції у м.Києві прийнято рішення про проведення планової перевірки організації його нотаріальної діяльності.

Щодо доводів позивача про те, що на спірні відносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазнає наступне.

Відповідно до п.1 вказаного Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 вказаного пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 вказаного пункту, на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення основного зобовязання прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п.12.3 іпотечного договору від 03.03.2008р., зареєстрованого в реєстрі за №1717, передбачено відповідне застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязання за кредитним договором.

Виходячи з того, що у спірних правовідносинах звернення стягнення здійснено на підставі застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, то відповідне відчуження вважається таким, що здійснене за згодою власника. З огляду на це, суд дійшов висновку, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірних відносин не підлягають застосуванню.

Тому, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо доводів позивача про те, що при прийнятті рішення відповідачем не перевірено відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування спірною квартирою, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Таким чином, відповідними нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором.

Відповідно до ст. 32 Цивільного кодексу України, ст.177 Сімейного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про охорону прав дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що перевірка дотримання прав малолітніх та неповнолітніх дітей повинна проводитись під час вчинення того правочину, який є підставою для реєстрації права власності, тобто договору іпотеки.

З огляду на вказане, доводи позивача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням встановлених фактичних обставин та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від №22584599 від 03 липня 2015 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при поданні позовної заяви, що містила три позовних вимоги немайнового характеру, сплатив судовий збір у розмірі 487,2 грн., що підтверджується квитанцією від 05.10.2015р. №53 та 974,4 грн., що підтверджується квитанцією від 19.10.2015р. №232. В подальшому, позивач подав заяву про уточнення позовних вимог від 26.11.2015р., якою зменшив позовні вимоги, та залишив лише одну позовну вимогу немайнового характеру. Позивач у відповідності до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» не подав клопотання про повернення судового збору у звязку із зменшенням позовних вимог.

З врахуванням наведеного на користь позивача з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №22584599 від 03 липня 2015 року.

Стягнути з державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 16 лютого 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик