Справа № 826/23229/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

29 січня 2016 року 12:10 № 826/23229/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О. за участю секретаря судового засідання Шевченко М.В. вирішив адміністративну справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімагроком"

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління

ДФС у м.Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ексімагроком» (надалі - позивач, ТОВ «Ексімагроком») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.06.2015р. № та № .

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на безпідставність та не обґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення позивачем у перевіряє мий період податкового кредиту з податку на додану вартість та безтоварності господарських операцій між позивачем ТОВ «ПБК «ПІЛОН», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «ТЕХНОТЕСТ» та ТОВ «Будцентр Витязь», а також щодо порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судових засіданнях щодо задоволення заявленого позову заперечував, в обґрунтування правомірності спірного податкового повідомлення-рішення послався на обставини викладені у акті перевірки № 2935/26-58-22-02-18/35115405 від 29.05.2015р. та поданих письмових запереченнях на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімагроком" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р., за результатами перевірки складено акт № 2935/26-58-22-02-18/35115405 від 29.05.2015р., яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме:

п. 190.1 ст. 190, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 201.10, па. 201.12 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ) в результаті чого підприємством завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на загальну суму 1 394 599,00грн., в тому числі : за червень 2013р. на суму 102 521,00грн., за липень 2013р. на суму 127 308,00грн., за серпень 2013р. на суму 69 301,00грн., за жовтень 2013р. на суму 75 196,00грн., за листопад 2013р. на суму 2 136,00грн., за грудень 2013р. на суму 244 212,00грн., за лютий 2014р. на суму 94 862,00грн., за квітень 2014р. на суму 33 554,00 грн., за травень 2014р. на суму 2 162,00грн., за червень 2014р. на суму 667,00грн., за липень 2014р. на суму 2 832,00грн., за серпень 2014р. на суму 77 652,00грн., за вересень 2014р. на суму 489 236,00грн., за жовтень 2014р. на суму 18 547,00грн., за листопад 2014р. на суму 53 384,00грн., за грудень 2014р. на суму 1 029,00 грн. , та завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту на загальну суму 381грн. за грудень 2014року.

п. 160.5 ст. 160 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-УІ із змінами та доповненнями (далі - ПКУ), а саме платником податку не утримано та не сплачено податку з доходу нерезидента, що призвело до заниження податкових зобов'язань за 2013 рік на суму 35 336,00грн.

ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», з урахуванням вимог Постанови НБУ від 16.11.2012р. № 475, в частині несвоєчасного надходження товару по імпорту на суму 425 000,00євро.

Як вбачається із змісту акту перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення слугувало встановлення перевіркою відсутності настання реальних наслідків за правочинами укладеними позивачем з ТОВ «ПБК «ПІЛОН», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «ТЕХНОТЕСТ» та ТОВ «Будцентр Витязь», висновки щодо неутримання та несплати податку з доходів нерезидента «ALP OZELER ULUS LARARASI NAK. TAAHUT TIC.LTD.SIT» (Туреччина), а також висновки щодо несвоєчасної поставки товарів «HALIT UZUN MUHENDISLIK MAKINA INSA AT SANAYI VE DIS TIKARET LTD STI» (Туреччина) за контрактом № С 2138.

На підставі акта перевірки № 2935/26-58-22-02-18/35115405 від 29.05.2015р., відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 24.06.2015р. :

№ , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 381,00грн. ;

№, яким позивачу зменшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 1 394 599,00грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 348 650,00грн.;

№ , яким позивачу нарахована пеня за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 26 863,67грн.;

№ , яким позивача нараховано зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 35 336,00грню та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8 834,00грн.

Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Щодо правомірності винесення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2015р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 381,00грн. та податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2015р., яким позивачу зменшено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в розмірі 1 394 599,00грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 348 650,00грн., суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі-Кодекс), він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.181. п.14.1.ст.14 Кодексу, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту, підстави його виникнення та порядок визначення сум податку на додану вартість, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України, визначено у ст.198 Кодексу.

Згідно пп. «а» п.198.1 ст.198 Кодексу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п.198.2. ст.198 Кодексу).

Відповідно до п.198.3. ст.198 Кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6. ст.198 Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п.201.10. ст. 201 Кодексу, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч.1 ст.9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтвердженням здійснення господарської операції є належним чином оформлені первинні документи, що містять дані про зміст господарських операцій. Відповідно, оформлені належним чином податкові накладні, розрахункові, платіжні та інші первинні документи є документами, які є підставою для нарахування платником податків податкового кредиту підприємства та віднесення ним до складу витрат підприємства витрат, понесених в результаті придбання товарів (робіт, послуг).

В той же час, згідно з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02.06.2011 року за № 742/11/13-11, «будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції також передбачена нормами Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу на позицію Вищого адміністративного суду України, викладену в оглядовому листі від 06.07.2009 року за № 982/13/13-09, в якому зазначено, що правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року також зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Таким чином, поставка товарів, виконання робіт та надання послуг для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість має бути фактично здійснена і підтверджена належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання/реалізації товарів (робіт, послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу доходів/витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкових зобов'язань та податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених документів або сплати грошових коштів.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як зазначалось судом вище, позивачем заперечуються висновки податкового органу лише в частині визнання безпідставним формування у перевіряє мий період податкового кредиту за рахунок взаємовідносин з ТОВ «ПБК «ПІЛОН», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «ТЕХНОТЕСТ» та ТОВ «Будцентр Витязь», оскільки такі мали реальний характер.

Разом з тим суд дослідивши надані позивачем докази товарності правочинів укладених між позивачем та ТОВ «ПБК «ПІЛОН», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «ТЕХНОТЕСТ» та ТОВ «Будцентр Витязь» не погоджується із доводами позивача, виходячи із наступних обставин.

Як вбачається з наявних матеріалів справи між позивачем та ТОВ «ПБК «ПІЛОН» укладено ряд договорів підряду, а саме договір підряду від 18.01.2012 №18/о1-ф, договір підряду від 29.03.201 №29/3-М, договір підряду від 14.08.2013 №14/08-13, договір підряду від 10.09.2013 №10-09/13, які є типовими та не потребують окремого дослідження.

Відповідно до умов вказаних договорів підряду ТОВ «ПБК «ПІЛОН» зобов'язувалось виконати будівельно-монтажні роботи на будівництві масло-екстракційного заводу по вул. Вокзальна, 26-В, м. Чугуїв, Харківської обл. з матеріалів замовника.

Також умовами договорів передбачено передачу підряднику не лише матеріали для виконання робіт, проектну документації,технічне завдання, а також охоронювані територію та приміщення для зберігання матеріалів.

Виконавець в свою чергу, повинен розробити та погодити із замовником проект виконання робіт, сертифікати якості зварювальних матеріалів, дані геодезичних досліджень фундаменту резервуарів, журнали робіт на монтажні та зварювальні роботи та ін.

Зазначена умовами договорів документація позивачем не надана. В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем як до перевірки так і до суду надано лише копії актів приймання виконаних робіт та податкові накладні.

Разом з тим самі по собі податкові накладні та акти прийняв виконаних робіт не можуть безумовно свідчити про настання реальних наслідків за вказаними правочинами, при цьому, решта документації передбачена договорами підряду відсутня.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «БУДЦЕНТР ВИТЯЗЬ» за перевіряємий період укладено численні договори підряду на виконання будівельно-монтажних робіт на будівництві масло-екстракційного заводу по вул. Вокзальна, 26-В, м. Чугуїв, Харківської обл., а саме договори : договір підряду від 24.05.2013 №05/01, договір підряду від 24.05.2013 №05/31, договір підряду від 19.06.2013 №06/19/1, договір підряду від 19.06.2013 №06/19, договір підряду від 01.07.2013 №07/14/1, договір підряду від 01.08.2013 №01/-1, договір підряду від 07.08.2013 №02/-2, договір підряду від 23.09.2013 №01-2309/2, договір підряду від 23.09.2013 №01-2309, договір підряду від 20.09.2013 №20/09/13-6.

Зазначені договори підряду є типовими та не потребують окремого дослідження.

Так умовами договорів підряду укладеними позивачем з ТОВ «БУДЦЕНТР ВИТЯЗЬ» передбачено, що останні зобов'язується виконати, відповідно до технічних завдання замовника будівельно-монтажні роботи.

Умовами договорів на позивача покладено обов'язок з надання підряднику проектної документації, технічного завдання, а також охоронюваних території та приміщень для зберігання матеріалів.

В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем як до перевірки так і суду надано лише копії актів приймання виконаних робіт та податкові накладні.

Іншої підтверджуючої документації позивачем не надано, а відтак встановити реальність настання наслідків за вказаними правочинами не являється можливим.

Слід також зауважити, що із змісту договорів не можливо встановити з чиїх матеріалів повинні проводитись такі роботи, а також не встановлено на кого із сторін покладено обов'язок із забезпечення будівельними механізмами, натомість умовами договору передбачено, що таке забезпечення можливо як замовником так і підрядником.

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «УКРТЕХБУД» укладались договори підряду №оЮ7/2 від 01.07.2014, №10/01-13 від 01.10.2013р.

Відповідно до умов вказаних договорів ТОВ «УКРТЕХБУД» зобов'язується виконати згідно та у відповідності з технічним завданням Замовника обумовлені даним Договором роботи: Улаштування утеплених покрівель та огороджувальних стін будівель на будівництві комплексу будівель та споруджень маслоекстракційного заводу за адресою: вул. Вокзальна, 26-В, м. Чугуїв, Харківської обл.

Умовами договорів на позивача покладено обов'язок з надання підряднику передбачено передачу підряднику проектну документації,технічне завдання, а також охоронювані територію та приміщення для зберігання матеріалів.

В підтвердження виконання умов вказаних договорів позивачем як до перевірки так і суду надано лише копії актів приймання виконаних робіт та податкові накладні.

Іншої підтверджуючої документації позивачем не надано, а відтак встановити реальність настання наслідків за вказаними правочинами не являється можливим.

Крім того судом встановлено, що між позивачем та ПП «ТЕХНОТЕСТ» укладено договір поставки обладнання №8 від 10.01.2014р.

Умовами вказаного договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями, асортимент, кількість і ціна якого визначається окремими специфікаціями, або видатковими накладними(п.2 договору).

Пунктом 3 Договору передбачено, що якість товару повинна відповідати меті використання а також діючим ДСТУ, ДСТ та ТУ, які визначені у відповідних сертифікатах.

Вказані сертифікати якості разом із гарантійними талонами та паспортом товару повинні передаватись замовнику разом із товаром (пп. 2.3 Договору).

В підтвердження настання реальності за вказаним правочином, позивачем до суду не надано жодних доказів, відсутні як податкові накладні так і специфікації та видаткові накладні, також позивачем не надано доказі отримання товару від ПП «ТЕХНОТЕСТ», облік його на складі позивача та ін.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, на надані сторонами докази, суд зазначає, що позивачем не доведено реальності настання наслідків за правочинами укладеними ТОВ «ПБК «ПІЛОН», ТОВ «УКРТЕХБУД», ПП «ТЕХНОТЕСТ» та ТОВ «Будцентр Витязь», а надані позивачем докази свідчать лише про формальне укладання таких без мети їх реального виконання.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про правомірність прийнятих відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень від 24.06.2015р. № та № , та, відповідно, про відсутність підстав для їх скасування.

Щодо правомірності винесення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2015р., яким позивачу нарахована пеня за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 26 863,67грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між позивачем та «HALIT UZUN MUHENDISLIK MAKINA INSA AT SANAYI VE DIS TIKARET LTD STI» (Туреччина) 30.07.2012р. укладено контракт № С2138 на поставку обладнання.

Проведеною перевіркою встановлено, що загалом по даному контракту позивачем сплачено 2 379 999,95 євро та отримано товарів та послуг на суму 2 550 00,00євро, в тому числі з перевищення терміну розрахунків, встановлених законодавством на 2 дні в сумі 425 000 євро.

Саме наведені обставини слугували підставою для нарахування позивачу пені в розмірі 26 863,67 грн. за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Вирішуючи даний спір по суті, суд зазначає наступне.

Розрахунки в іноземній валюті за господарськими операціями регулюються Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті"№ 185/94-ВР від 23.09.1994 (далі - Закон), Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993, № 15-93, Інструкцією про порядок здійснення контролю і отримання ліцензій за експортними та лізинговими операціями, затвердженої постановою Національного Банку України від 24.03.99 N 136 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.05.99 за N 338/3631.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті» підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно ст. 2 вказаного Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

На підставі статті 2 Закону Національним банком України було визначено строки розрахунків інші ніж визначені частиною 1 статті 2 вищевказаного Закону, зокрема, постановами від 16.11.2012 року № 475, від 14.05.2013 року № 163, від 14.11.2013 року № 453.

Відповідно до Постанови Національного банку України №475 від 16.11.2012 року «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Таким чином, враховуючи приведені норми, за експортно-імпортними операціями, які здійснюються починаючи з 19.11.2012 року застосовується 90-денний строк розрахунків.

Але, обмеження строків розрахунків законом встановлено лише для операцій імпорту на умовах попередньої оплати, однак під час розгляду справи судом встановлено, що оплату за товар позивачем здійснено 26.06.2013р., тобто після отримання товару без проведення авансового платежу.

Вказані обставини податковим органом не досліджувались.

Враховуючи наведені фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про безпідставність висновків податкового органу, щодо допущення позивачем порушень ст. 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо правомірності винесення ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2015р., яким позивача нараховано зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 35 336,00грню та застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8 834,00грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, між позивачем та «ALP OZELER ULUS LARARASI NAK. TAAHUT TIC.LTD.SIT» (Туреччина) на отримання транспортно-експедиторських послуг № 100-Т від 15.07.2013р. Вартість вказаних послуг склала 55 000,00євро, що на час здійснення операції еквівалентно 588 930,00грн.

Оплату вказаних послуг позивачем здійснено 01.08.2013р. в розмірі 291 794,00грн. та 25.11.2013р. в розмірі 297 136,00грн., однак податку з доходів іноземних підприємств позивачем утримано та сплачено не було.

Саме не утримання та несплата вказаного зобов'язання при взаємовідносинах з контрагентом «ALP OZELER ULUS LARARASI NAK. TAAHUT TIC.LTD.SIT» (Туреччина) слугувало підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення.

Вирішуючи правомірність винесення такого рішення, суд зазначає, що відповідно до п. 106.1 Податкового Кодексу України будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються:а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов'язаннями, випущеними (виданими) резидентом; б) дивіденди, які сплачуються резидентом; в) роялті; г) фрахт та доходи від інжинірингу; ґ) лізингова/орендна плата, що сплачується резидентами або постійними представництвами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди; д) доходи від продажу нерухомого майна, розташованого на території України, яке належить нерезиденту, у тому числі майна постійного представництва нерезидента; е) прибуток від здійснення операцій із торгівлі цінними паперами, деривативами або іншимикорпоративними правами, визначений відповідно до норм цього розділу; є) доходи, отримані від провадження спільної діяльності на території України, доходи від здійснення довгострокових контрактів на території України; ж) винагорода за провадження нерезидентами або уповноваженими ними особами культурної, освітньої, релігійної, спортивної, розважальної діяльності на території України; з) брокерська, комісійна або агентська винагорода, отримана від резидентів або постійних представництв інших нерезидентів стосовно брокерських, комісійних або агентських послуг, наданих нерезидентом або його постійним представництвом на території України на користь резидентів; и) внески та премії на страхування або перестрахування ризиків в Україні (у тому числі страхування ризиків життя) або страхування резидентів від ризиків за межами України; і) доходи, одержані від діяльності у сфері розваг (крім діяльності з проведення державної грошової лотереї); ї) доходи у вигляді благодійних внесків та пожертв на користь нерезидентів; й) інші доходи від провадження нерезидентом (постійним представництвом цього або іншого нерезидента) господарської діяльності на території України, за винятком доходів у вигляді виручки або інших видів компенсації вартості товарів/виконаних робіт/наданих послуг, переданих/виконаних/наданих резиденту від такого нерезидента (постійного представництва), у тому числі вартості послуг із міжнародного зв'язку чи міжнародного інформаційного забезпечення.

Згідно п. 160.2 Податкового кодексу України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.6 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

У відповідності до п. 160.5 Податкового кодексу України сума фрахту, що сплачується резидентом нерезиденту за договорами фрахту, оподатковується за ставкою 6 відсотків у джерела виплати таких доходів за рахунок цих доходів. При цьому: базою для оподаткування є базова ставка такого фрахту; особами, уповноваженими стягувати цей податок та вносити його до бюджету, є резидент, який виплачує такі доходи, незалежно від того, є він платником цього податку чи ні, а також є він суб'єктом спрощеного оподаткування чи ні.

Законом України «Про ратифікацію Угоди між Урядом України і Урядом Турецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно» № 37/98-ВР від 16.01.1998, ратифікована Угода між Урядом України та Урядом Турецької Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на дохід та майно.

Зокрема частиною 1 статті 8, вказаної угоди встановлено, що прибутки, одержані резидентом Договірної Держави від експлуатації морських, річкових, повітряних суден або дорожніх транспортних засобів у міжнародних перевезеннях, оподатковуються лише в цій Державі.

Враховуючи наведені норми, а також фактичні обставини справи, позивач , у даному випадку, позбавлений обов'язку із сплати податку на прибуток іноземних юридичних осіб, а тому податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2015р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімагроком" задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення N° від 24.06.2015 на загальну суму 44 170,00 (сорок чотири тисячі сто сімдесят) гривень, з яких сума грошового зобов'язання: за основним платежем - 35 336,00 гривень, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 8 834 гривень, № на загальну суму грошового зобов'язання у розмірі 26 868,67 грн., оформлені Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі акта від 29.05.2015 № 2935/26-58-22-02-18/35115405 про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСІМАГРОКОМ» (код за ) запитань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.14, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати в сумі 1378,00 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ексімагроком" за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій