Справа № 820/11832/14
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/68018/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2014 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 року

у справі № 820/11832/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Південкабель»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

про скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Південкабель» звернулось до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 року, позов задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.06.2014 року № про збільшення ПАТ «Завод «Південкабель» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 440 636, 00 грн. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 19.06.2014 року № в частині зменшення ПАТ «Завод «Південкабель» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 381 240, 30 грн. за основним платежем та 159 915, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволених позовних вимог, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, у якій просить рішення судів попередніх інстанцій у відповідній частині скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судами норм матеріального права.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач з вимогами та доводами скаржника не погоджується, просить залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ПАТ Завод «Південкабель» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток за 2011 рік та з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Синор» за травень, червень, вересень 2011 року відповідачем складено акт від 12.06.2014 року № 188/28-09-40-14/00214534, яким встановлено порушення: - п.п. 200.1, 200.3, 200.4, ст. 200, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту в розмірі 383 161, 59 грн.; - пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України та занижено об'єкт оподаткування по декларації з податку на прибуток за 2011 рік на загальну суму 1 915 807, 97 грн., в результаті чого занижено суму податку на прибуток в загальному розмірі 440 635, 83 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.06.2014 року: - № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток в сумі 440 636, 00 грн.; - № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 383 162, 00 грн. за основним платежем та нараховано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 159 916, 00 грн.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у перевіряємому періоді позивач мав господарські правовідносини із ТОВ «Синор», яке є правонаступником ТОВ «Гал-Кат» на підставі договору купівлі-продажу від 12.05.2011 року № 78, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Виконання відповідного договору підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договору, додаткового договору, рахунків-фактур, реєстрів документів по рах. 3118, видаткових та товарно-транспортних накладних, прибуткових ордерів, податкових накладних, платіжних доручень, журналів реєстрації довіреностей.

Отримані товарно-матеріальні цінності були оприбутковані позивачем, що підтверджується відомостями розрахунків та використані у власній господарській діяльності, що підтверджується копіями лімітно-заборних карток.

Також судами встановлено, що по факту оплати позивачем за катанку марки КМ-ЛП8 згідно із платіжним дорученням № 5305 від 03.08.2011 року ТОВ «Гал-Кат» була виписана податкова накладна від 03.08.2011 року № 33, відповідно до якої сума ПДВ в розмірі 28 661, 59 грн. була включена до податкового кредиту серпня місяця 2011 року.

На адресу постачальника позивач направив листа в якому зазначив, що в рамках договору від 12.05.2011 року № 78 просить відповідну оплату за мідну катанку в розмірі 180 000, 00 грн. рахувати оплатою за смолу ПВХ С-70.

У зв'язку з цим, ТОВ «Гал-Кат» 26.09.2011 року на адресу позивача виписало розрахунок коригування № 165 до податкової накладної № 33 від 03.08.2011 року щодо уточнення номенклатури за знаком «-» на суму ПДВ 28 661, 59 грн., що відповідає п. 18 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 21.12.2010 року, № 969, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якого у разі здійснення коригування сум податкових зобов'язань відповідно до статті 192 розділу V Кодексу постачальник товарів/послуг виписує розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної.

На зазначену суму податку на додану вартість - 28 661, 59 грн. за поставку смоли ПВХ С-70 26.09.2011 року ТОВ «Гал-Кат» на адресу позивача була виписана нова податкова накладна № 166, яку було включено до реєстру отриманих податкових накладних вересня 2011 року.

В результаті таких змін позивачем проведено відповідне коригування у податковій звітності та в подальшому сума ПДВ в розмірі 28 661, 59 грн. була включена до від'ємного значення вересня 2011 року та бюджетного відшкодування жовтня 2011 року.

Таким чином, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у покупця товару відповідно до приписів ст. 198 Податкового кодексу України та не регулюється ст. 187 Податкового кодексу України, тому позивач, при придбанні товару, не порушив приписи статті, яка регулює питання виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг.

Відтак, юридично правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення у відповідній частині прийнято відповідачем необґрунтовано, оскільки останнім не доведено фактів допущення порушень вимог податкового законодавства позивачем.

За таких обставин підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено обґрунтовані рішення, які постановлені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

В частині відмови у задоволенні позову сторони у справі із судовими рішеннями погодилися та їх не оскаржували.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального Головного управління Міндоходів відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2014 року у справі № 820/11832/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук