Справа № 813/1071/15
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р. Справа № 876/5272/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до приватного нотаріуса ОСОБА_1 про застосування адміністративного арешту,

В С Т А Н О В И В:

04.03.2015 року ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області звернулося в суд з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса ОСОБА_1 про застосування адміністративного арешту у вигляді арешту коштів на рахунках платника податків.

Підставами позовної заяви є те, що при виході на фактичну адресу для вручення направлення на перевірку відповідача та наказу про призначення перевірки платник податків відмовився від отримання вищезазначених документів, про що було складено відповідний акт.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що податковий орган у встановлений п.77.4 ст.77 ПК України спосіб не повідомив відповідача про проведення документальної планової перевірки, а тому у контролюючого органу не виникло право на проведення такої.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач - ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на обставини висловлені в позовній заяві та одночасно вказує, що відповідач не повідомляв контролюючий орган про зміну місцезнаходження за адресою м. Львів, вул. вул. Липова Алея,1.

Оскільки від осіб, які беруть участь у справі, не поступило клопотань про розгляд справи за їх участю, апеляційний суд у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України вважає можливим здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.15 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, застосовуючи положення ст.195 КАС України, не виходячи за межі доводів апеляційної скарги, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що Приватний нотаріус ОСОБА_1 взята на облік платника податків ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області 27.09.1996 року за №.

В матеріалах справи наявні наказ про проведення планової документальної виїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 від 13.02.2015 року за №92, повідомлення від 13.02.2015 року за №2596/13-06/17-02/4, квитанція від 13.02.2015 року за №4788 про надіслання наказу та повідомлення відповідачу, направлення на перевірку від 26.02.2015 року за №119 та за №120, акт про відмову від підпису у направленні про проведення планової документальної перевірки від 26.02.2015 року за №66.

У відповідності до положень підп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 77.1 ст.77 ПК України передбачено, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Як передбачено п.77.4 ст.77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків, продовжується у даній нормі, надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Судом першої інстанції встановлено і цього не заперечує сторона позивача, що повідомлення про вручення поштового відправлення, з яким позивач пов'язує надіслання зазначених документів відповідачу було скеровано за поштовою адресою м.Львів, вул.Кутова, 4/1.

У свою чергу відповідач повідомила суд про те, що дана адреса не є адресою її проживання і їй не відомо звідки контролюючий орган пов'язує цю адресу з її місцем проживання.

За приписами положень п.42.2 ст.42 цього ж Кодексу передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Пунктом 45.1 ст.45 згаданого Кодексу передбачено, що платник податків - фізична особа зобов'язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи, продовжується у наведеній нормі, визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

У відповідності до вимог підп.16.1.11 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний повідомляти контролюючі органи про зміну місцезнаходження юридичної особи та зміну місця проживання фізичної особи - підприємця.

Абзацом першим п.65.9 ст.65 ПК України передбачено, що самозайняті особи зобов'язані подавати до контролюючих органів за місцем свого обліку відомості про зміну облікових даних протягом місяця з дня виникнення таких змін.

Аналізуючи дані норми можна прийти до висновку, що саме платник податків повинен повідомити контролюючий орган про своє місцезнаходження чи про свою податкову адресу.

З поданої стороною позивача податкової декларації про майновий стан і дохід ОСОБА_1 за звітний період 2013 рік зазначена податкова адреса останньої м. Львів, вул. Липова Алея, 1.

Отже позивач на виконання вимог п. 77.4 ст.77 ПК України повинен був скерувати відповідачу наказ про проведення перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки за наведеною адресою.

Також необхідно погодитись з стороною позивача, що не може бути доказом про належне повідомлення відповідача про проведення перевірки і акт №108 від 14.04.2015 року, оскільки такий вказує на неможливість вручення, а не про вручення, як передбачено п.77.4 ст.77 ПК України.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання наведених вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Цей висновок узгоджується з рішенням Верховного Суду України у справі №21-425а14 від 27.01.2015 року.

Одночасно колегія суддів вважає, що для накладення арешту на кошти платника податків необхідною умовою є прийняття рішення про застосування арешту майна.

Згідно з п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Відповідно до абзац.2 підп.94.6.2 п.94.6 ст.94 цього ж Закону, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Згідно з підп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.

Відповідно до рішення ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 27.02.2015 року №3433/17-02/НОМЕР_1 о 16 год. 20 хв. застосувано умовний адміністративного арешту коштів на рахунках платника податків ОСОБА_1

Пунктом 94.10 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Отже, арешт коштів законодавець пов'язує із обставинами, визначеними ст. 94 Податкового кодексу України, що виникли між платником податків та податковим органом, а тому за відсутності обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків унеможливлює ДПІ з цих підстав просити суд застосувати арешт коштів на рахунку платника податків.

Відповідно до п.п. 94.19.1 пункту 94.19. ст. 94 ПК України припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється, зокрема у зв'язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10. рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

Враховуючи, що арешт майна відповідача не був підтверджений у судовому порядку протягом 96 годин згідно з пунктом 94.10 ст. 94 ПК України, то такий станом на 04.03.2015 року (дата звернення позивача до суду з даним позовом) є припиненим.

З врахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий орган у встановлений п.77.4 ст.77 ПК України спосіб не повідомив відповідача про проведення документальної планової перевірки, а також встановлено і те, що адміністративний арешт припинено, оскільки позивач не виконав вимоги п.п. 94.19.1 пункту 94.19. ст. 94 ПК України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В звязку з цим, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та обєктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи та прийшов до вірного висновку.

З огляду на таке, наведені в апеляційній скарзі доводи не викликають сумнівів щодо правильності висновків суду першої інстанції та застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2015 року у справі №813/1071/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після надіслання копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_2