Справа № 2а-384/11/1070
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-384/11/1070 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача Олексієнка О.О., представника відповідача Хітька В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Фастівського комбінату комунальних підприємств, Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року по справі за позовом Фастівського комбінату комунальних підприємств до Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області, третя особа: Фастівська міська рада Київської області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області від 07.12.2009 № /0.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2011 позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Фастівської ОДПІ Київської області від 07.12.2009 № /0 та від 11.02.2010 № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 8468,75 грн. за основним платежем та в сумі 4084,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. У задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Фастівської ОДПІ Київської області від 07.12.2009 № /0 та від 11.02.2010 № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 42 031,48 грн. за основним платежем та в сумі 21 165,74 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями відмовлено.

Фастівський комбінат комунальних підприємств та Фастівська ОДПІ в Київській області подали апеляційні скарги на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2011.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову суду першої інстанції в частині визнання чинними податкових повідомлень-рішень від 07.12.2009 № /0 та від 11.02.2010 № /1 та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2012 апеляційну скаргу Фастівської ОДПІ Київської області задоволено частково. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2011 скасовано. Адміністративний позов Фастівського комбінату комунальних підприємств залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2012 закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фастівського комбінату комунальних підприємств на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28.10.2011.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.11.2015 ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2012 та від 18.04.2012 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Київського апеляційного адміністративного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача - задовольнити з таких підстав.

В ухвалі від 13.11.2015 Вищий адміністративний суд України зазначив, що якщо право на звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення про визначення податкових зобов'язань виникло у позивача до 30.07.2010 включно, то строк звернення до суду для такої особи, незалежно від того, що позов подано до суду 11.01.2011 (згідно з відтиском поштового штампу на конверті), тобто після 30.07.2010, визначається за правилами спеціального законодавства, чинного на час виникнення у позивача такого права на позов, а саме: на підставі п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5, ст. 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ. Якщо ж право на звернення до суду з позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення виникло у позивача у період з 30.07.2010 по 31.12.2010 включно, застосуванню підлягає місячний строк звернення до суду, визначений у частині п'ятій статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податкове повідомлення-рішення від 07.12.2009 № /0 отримано позивачем 07.12.2015, що підтверджується відміткою про вручення (т. 1 а.с. 193).

Разом з цим, в силу ч. 4 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було застосовано досудовий порядок оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.12.2009 № /0 та подано відповідну скаргу (т. 1 а.с. 52), розглянувши яку відповідачем прийнято рішення від 11.02.2010 № 862/10/25-013/29 (т. 1 а.с. 56-60).

Таким чином, обчислення строку оскарження податкового повідомлення-рішення від 07.12.2009 № /0 починається з дня отримання позивачем рішення Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області від 11.02.2010 № 862/10/25-013/29 про результати розгляду первинної скарги.

Відомості про застосування позивачем досудової процедури оскарження податкового повідомлення-рішення від 11.02.2010 № /1 (т. 1 а.с. 9) в апеляційного суду відсутні, а тому обчислення строку оскарження вказаного рішення починається з дня отримання його позивачем.

З метою з'ясування викладених обставин, апеляційнийм судом позивачу та відповідачу було направлено запит від 22.01.2016 № 02.3-13/365.

На виконання вказного запиту, позивач надіслав заяву, в якій зазначалося, що докази отримання наведених вище рішень надати неможливо, оскільки журнали реєстрації вхідної кореспонденції за 2006-2011 роки було знищено. При цьому, у судовому засіданні представником позивача зазначалося, що про наявність наведених рішень підприємство дізналося до 30.07.2010.

Відповідач у свою чергу також надіслав до апеляційного суду відповідь на судовий запит, з якої вбачається, що у Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області відсутні докази вручення рішення Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області від 11.02.2010 № 862/10/25-013/29 про результати розгляду первинної скарги та повідомлення-рішення від 11.02.2010 № /1.

За таких обставин, враховуючи, що в силу ч. 2 ст. 71 КАС обов'язок доказування покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, то колегія суддів приймає позицію позивача про те, що право на оскарження спірних рішень виникло до 30.07.2010.

Відповідно до п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» № 2181-III від 21.12.2000 (далі - Закон № 2181-III, у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню.

Строки давності встановлені, зокрема, пп. 15.1.1 п. 15.1 ст. 15 Закону № 2181-III та складають 1095 днів.

З огляду на це позивачем строк звернення до адміністративного суду пропущено не було, а тому колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду даної справи по суті.

Судом першої інстанції встановлено, що Фастівський комбінат комунальних підприємств є юридичною особою, зареєстрований 12.05.1992 Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області та взятий на облік як платник податків 20.05.1997 №113.

У листопаді 2009 року посадовими особами Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області проведено виїзну планову документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.07.2006 по 30.06.2009, за результатами якої складено акт від 24.11.2009 № 543/53/2301-03346414 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено, що відповідно до рішень господарського суду Київської області 19.02.2008 позивачем перераховано на рахунок TOB «Аквітас Консалтінг» заборгованість зі сплати договірного зобов'язання щодо проведення ремонту дороги у сумі 146 613,00 грн, пеню за несвоєчасну сплату коштів у сумі 126 255,07 грн та виконавчий збір у сумі 43 070,86 грн.

Кошти, сплачені позивачем в рахунок погашення пені та виконавчого збору, що разом становить 169 325,93 грн було включено до валових витрат за 2 квартал 2008 року.

У ході перевірки також виявлено, що у період з 2006 по 2008 рік позивачем було укладено правочин з TOB «Шляховик», предметом якого було виконання вказаним підприємством ремонту доріг та відповідно до умов якого замовником виступав Фастівський комбінат комунальних підприємств, а підрядником TOB «Шляховик». При цьому, кошти на виконання вказаних робіт виділялись Фастівською міською радою Київської області згідно програми благоустрою міста за рахунок коштів місцевого бюджету та надходили на казначейський рахунок по коду бюджетної класифікації 1310.

Перевіркою показників податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємства за 3-4 квартали 2006 року, 1-4 квартали 2007-2008 років та за 1-2 квартали 2009 року встановлено заниження задекларованих показників за 4 квартал 2008 року в сумі 32 675,90 грн. Такого висновку відповідач дійшов у зв'язку з тим, що позивач не включив до валових доходів у 4 кварталі 2008 року отримані бюджетні кошти на ремонт доріг в сумі 32 675,90 грн.

За наслідками перевірки податковий орган встановив порушення позивачем приписів абзацу 10 підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 підпункту 5.3.5 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 50 500,23 грн, у тому числі за 2 квартал 2008 року в сумі 42 331,48 грн та у 4 кварталі 2008 року в сумі 8 168,75 грн.

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.12.2009 № /0, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 75750,34 грн., з них: 50500,23 грн. - за основним платежем та 25250,11 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з вказаним, рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Однак, рішенням Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області від 07.02.2010 № 862/10/25-013/29 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 07.12.2009 № /0 - без змін. Також у зв'язку з цим відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.02.2010 № /1, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 75 750,34 грн., з них: 50 500,23 грн. - за основним платежем та 25 250,11 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що кошти, які були отримані Фастівським комбінатом комунальних підприємств у рамках рішення Фастівської міської ради Київської області від 22.04.2008 № 2-ХХХV-V, які у подальшому витрачені на проведення робіт, пов'язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом та утриманням автомобільних доріг, є трансфертом, а саме, невідплатним і безповоротнім платежем, який не є придбанням товарів чи послуг, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу. При наданні трансферту з бюджету виглядає економічно недоцільним оподатковувати дані суму та відносити їх до складу валових доходів одержувача цих коштів, оскільки за своїм змістом трансферт це фактично витрати, що здійснені державою, а не платником податку. Кошти у сумі 32 675,90 грн. не є доходом від будь-якого виду господарської діяльності позивача, і у повному обсязі були спрямовані на оплату послуг виконавця відповідних робіт, що виключає їх віднесення до складу валових доходів, а тому твердження податкового органу про заниження позивачем валового доходу у 4 кварталі 2008 року на вказану суму коштів є безпідставними.

Також суд першої інстанції зазначив, що підприємство не має права включати до складу валових витрат суми штрафів та пені за рішенням суду, а також судові витрати, оскільки такі витрати не пов'язані з господарською діяльністю підприємства, а отже податковий орган дійшов вірного висновку про завищення позивачем валових витрат у 2 кварталі 2008 року в сумі 169 325,93 грн. (126 255,06 грн. + 43 070,86 грн.) та донарахував податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 42 331,48 грн.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було віднесено до валових витрат сплачені за рішеннями судів суми інфляційних втрат, 3% річних, судових витрат (держмито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення) та виконавчого збору.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 Закону № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) наведено перелік витрат на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, які не включаються до складу валових витрат.

З аналізу наведених норм вбачається, що до валових витрат відносяться виключно витрати, пов'язані зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до пп. 5.3.5 пункту 5.3 Закону № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу валових витрат витрати на сплату штрафів та/або неустойки чи пені за рішенням сторін договору або за рішенням відповідних державних органів, суду.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що інфляційні втрати, 3% річних, судові витрати, виконавчий збір, поряд зі штрафом та/або неустойкою чи пенею не відносяться до складу валових витрат, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в частині донарахування спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу податкових зобов'язань у розмірі 42 331,48 грн (основний платіж) та 21 165,74 грн (штрафні санкції).

Відповідно до пункту 4.1 ст.4 Закону № 334/94-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) валовий дохід - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Підпунктом 4.1.6 пункту 4.1 цієї статті встановлено, що валовий дохід включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум дотацій і субсидій з фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отриманих платником податку.

Відповідно до Роз'яснень щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Роз'яснень щодо застосування класифікації кредитування бюджету, затверджених наказом Державного казначейства України від 04.11.2004 № 194, під субсидіями розуміють всі невідплатні поточні виплати підприємствам, які не передбачають компенсації у вигляді спеціально обумовлених виплат або товарів і послуг в обмін на проведені платежі, а також видатки, пов'язані з відшкодуванням збитків державних підприємств.

Трансфертні платежі (дотації, субсидії, субвенції) є невідплатними і безповоротними і не є компенсацією за товари чи послуги, наданням кредиту або виплатою непогашеного боргу. Трансферти можуть надаватись як у готівковій формі, так і шляхом оплати рахунків. За кодом економічної класифікації видатків бюджету 1310 передбачені субсидії та поточні трансферти підприємствам (установам, організаціям) як поточні платежі юридичним особам, які включають субсидії госпрозрахунковим підприємствам, установам та організаціям; субсидії підприємствам і організаціям сільського господарства; субсидії на покриття збитків підприємств; державна підтримка підприємств; приріст обігових коштів, державна підтримка громадських організацій інші субсидії. За зазначеним кодом одержувачі бюджетних коштів здійснюють тільки поточні видатки, а капітальні видатки - за кодом 2410.

З наведеного вбачається, що позивач зобов'язаний збільшити валовий дохід на суму отриманих коштів з місцевого бюджету за кодом економічної класифікації видатків бюджету 1310.

Аналогічного висновку дотримується Вищий адміністративний суд України у постанові від 12.08.2014 по справі № 2а-574/08/0970.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають частковому скасуванню, оскільки, як зазначено вище, позивач правомірно відобразив отримані з місцевого бюджету кошти за кодом економічної класифікації видатків бюджету 1310 у складі сум валового доходу підприємства.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на часткове задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Фастівської ОДПІ Київської області від 07.12.2009 № /0 та від 11.02.2010 № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 8468,75 грн. за основним платежем та в сумі 4084,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями та в цій частині відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фастівського комбінату комунальних підприємств залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Фастівської об'єднаної державної податкової інспекції в Київській області задовольнити.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2011 року в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Фастівської ОДПІ Київської області від 07.12.2009 № /0 та від 11.02.2010 № /1 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств в сумі 8468,75 грн. за основним платежем та в сумі 4084,37 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У скасованій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 18.02.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.