Справа № 813/7635/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ К/800/25531/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни, Львівського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мельничук Леся Григорівна про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_5 звернулась з позовом до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Є. Ю., Львівського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Мельничук Л. Г., в якому просила:

визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Корнеєєвої Є. Ю. № 15111720, № 15117131 від 13 серпня 2014 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень;

зобов'язати Державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Корнеєєву Є. Ю. ухвалити рішення про державну реєстрацію обтяження - припинення заборони на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - за позивачем, внести відповідний запис до Державного реєстру прав.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Корнєєвої Є. Ю. № 15111720 від 13 серпня 2014 року про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язано державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Корнєєву Є. Ю. ухвалити рішення про державну реєстрацію обтяження - припинення заборони на нерухоме майно, а саме - на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - за позивачем, внести відповідний запис до Державного реєстру прав; у решті позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач - Державний реєстратор Корнеєєва Є. Ю. звернулася з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати в частині задоволення позову, прийняти в цій частині нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Заперечень не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційних скарг, в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що 31 серпня 2007 року між позивачем та іншою особою укладено договір довічного утримання. Даний договір посвідчений 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2628. Згідно договору довічного утримання у відповідності до ст. 744 Цивільного кодексу України позивач передала іншій особі у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1, а взамін цього інша особа зобов'язалася забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно.

Під час нотаріального посвідчення договору приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу накладено заборону відчуження майна, про що вчинено відповідний посвідчувальний напис. А також, як випливає з матеріалів справи та підтверджується поясненнями учасників судового процесу, заборона відчуження майна зареєстрована як обтяження у відповідному реєстрі.

У подальшому, в зв'язку з неналежним виконанням особою своїх обов'язків за вказаним вище договором довічного утримання, такий договір за позовом позивача, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 січня 2014 року в цивільній справі № 2/463/107/14. Судом з посиланням на норму ч. 1 ст. 756 Цивільного кодексу України визнано за позивачем право власності на квартиру: АДРЕСА_1.

Як вбачається із копії рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 січня 2014 року в цивільній справі № 2/463/107/14, на ньому проставлена відмітка про те, що рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Після розірвання договору довічного утримання від 31 серпня 2007 року, з метою ефективного здійснення свого права власності, позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу для зняття заборони на відчуження квартири: АДРЕСА_1.

Приватний нотаріус надала позивачу відмову, у якій вказала, що не має можливості вчинити такі дії, у зв'язку з чим для зняття заборони слід звернутися до державних реєстраторів прав на нерухоме майно Львівського міського управління юстиції.

12 серпня 2014 року позивач звернулася до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції для реєстрації припинення обтяження на майно та реєстрації права власності.

Позивачем подано державному реєстратору заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для припинення заборони на квартиру: АДРЕСА_1, а також заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для реєстрації права власності на цю квартиру. Заяви прийняті та зареєстровані тим же реєстратором в один і той же день.

За результатами розгляду вказаних вище заяв, державним реєстратором відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Львівської області Корнєєвою Є. Ю. прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 15111720 від 13 серпня 2014 року та №15117131 від 13 серпня 2014 року відповідно.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Задовольнивши позов в частині, що є предметом оскарження в суді касаційної інстанції в межах ч. 2 ст. 220 КАС України, суди обох інстанцій виходили з його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками судів.

У відповідності до ч.1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно та обтяження на нього.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Вищевикладене вказує на те, що здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень, у тому числі й їх припинення, провадиться державними реєстраторами.

Виходячи із норми ч. 1 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Абзацом 3 ч. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Окрім того, ч. 9 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. У відповідності до абз. 4 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію.

Згідно із нормою ст. 74 Закону України "Про нотаріат", якою регламентовано дії нотаріуса по зняттю заборони щодо відчуження нерухомого майна, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

У зв'язку із внесеними змінами до даного закону, які набрали чинності 01 січня 2013 року, п. 9 ч. 1 ст. 34 змінено та виключено з переліку нотаріальних дій зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), залишивши серед переліку нотаріальних дій лише накладення такої заборони.

Відтак, у відповідності до приписів чинної редакції ст. 34 Закону України "Про нотаріат" зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна не відноситься до нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси.

За таких обставин колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів, що наведені вище норми абз. 3 ч. 5 ст. 3, ч. 9 ст. 15, абз. 4 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не могли бути застосовані до правовідносин, що склалися у цьому спорі, оскільки зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна не є нотаріальною дією з нерухомим майном.

Такі висновки узгоджуються із ст. 46-1 Закону України "Про нотаріат", де нотаріус має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном і такі дії здійснюються безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

А відтак, за відсутності здійснюваної нотаріальної дії, доступ і користування нотаріусом Державним реєстром речових прав на нерухоме майно з метою зняття обтяження (заборони на майно) не відповідатиме даній нормі закону.

Частиною 2 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено перелік підстав для державної реєстрації обтяжень, серед таких підстав відсутнє зняття заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом, на відміну від накладення такої заборони, яка є підставою для проведення відповідної державної реєстрації та узгоджується з наведеними вище нормами, оскільки така дія є нотаріальною.

Разом із тим, суди вірно взяли до уваги доводи відповідача щодо обов'язку державної реєстрації обтяжень речових прав нотаріусом, який випливає з п. 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року.

Дійсно, п. 78 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року, передбачено, що державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону.

Однак, суди дійшли правильних висновків, що зазначене положення Порядку суперечить наведеним вище приписам нормативно-правових актів вищої юридичної сили, позаяк, при знятті заборони нотаріус не вчиняє нотаріальної дії, а тому й не може провести державну реєстрацію припинення обтяжень речових прав, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім цього, п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року, також визначено, що державна реєстрація прав нотаріусом проводиться виключно у результаті вчинення ним нотаріальної дії з нерухомим майном, чого, як уже було сказано, при знятті заборони не має місце.

Таким чином, виходячи з норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і Закону України "Про нотаріат", суди обох інстанцій обґрунтовано дійшли висновків, що нотаріус, знімаючи заборону щодо відчуження нерухомого майна, не може виконувати функції спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора, й провести державну реєстрацію припинення відповідного обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У той же час, аналізуючи норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, суд не вбачає нормативної заборони на вчинення державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, яка пов'язана із припиненням заборони на нерухоме майно, державним реєстратором органу державної реєстрації прав. Згідно з положеннями відповідного законодавства, така реєстрація може проводитися ним на загальних підставах, безумовно за умови наявності достатніх підстав для вчинення таких дій і дотримання заявником встановлених приписів зі своєї сторони.

За таких обставин колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що чинне законодавство України не встановлює для державного реєстратора органу державної реєстрації прав заборон чи обмежень у здійсненні державної реєстрації обтяження - припинення заборони на нерухоме майно, окрім як тих, які прямо передбачені законом, а зокрема - ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно, відмова в проведенні державної реєстрації з посиланням на можливість проведення державної реєстрації зняття заборони іншим органом (у даному випадку нотаріусом) свідчить про необґрунтоване ухилення державним реєстратором від здійснення дій, повноваження щодо вчинення яких йому надано законом і які він вправі здійснити, зважаючи на звернення до нього особи з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів про задоволення позову в частині.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами не допущені порушення норм матеріального права, то скаргу відповідача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Корнєєвої Євгенії Юріївни відхилити, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: