Справа № 1570/5535/12
Суддя: Цвіркун Ю.І.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/13876/14

К/800/16916/14

Вищий адміністративний суд України у складі суддів:

головуючого - Цвіркуна Ю.І. (суддя-доповідач),
Ланченко Л.В.,
Пилипчук Н.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційними скаргами Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року

у справі № 1570/5535/2012

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби,

начальника Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби Кузнецової Лариси Михайлівни

про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби, начальника Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби Кузнецової Лариси Михайлівни про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби від 07.07.2012 року № в частині збільшення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 3 482, 26 гривень та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 474, 72 гривень. В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій начальника Державної податкової інспекції у Суворовському районі міста Одеси Одеської області Державної податкової служби Кузнецової Лариси Михайлівни, які полягають у прийнятті податкового повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № із порушенням встановленого порядку, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Одеської області Державної податкової служби від 10.04.2012 року № відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач та відповідач звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, при цьому, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, позивач просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позову, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, а відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволенні позову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів встановила таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за результатами документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року відповідачем складено акт від 16.03.2012 року № 162/17-1/НОМЕР_3, яким встановлено порушення, зокрема, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб у сумі 7 090, 53 грн.; п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму чистого податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 3 667, 24 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 10.04.2012 року: - № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 4 419, 38 грн., з яких за основним платежем - 3 667, 24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 751, 14 грн.; - № , яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 8 863, 16 грн., з яких за основним платежем - 7 090, 53 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1 772, 63 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням ДПА в Одеській області від 25.06.2012 року № 16018/С/10-2008 про результати розгляду первинної скарги залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № щодо сплати донарахованого податку на доходи фізичних осіб у сумі 7 090, 53 грн. та застосованої штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 1 772, 63 грн., а первинну скаргу ФОП ОСОБА_4 в цій частині - без задоволення; скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № в частині 275, 42 грн. застосованої штрафної (фінансової) санкції (штрафу) з ПДВ, в решті зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

З урахуванням вказаного рішення, рішенням ДПС України від 03.08.2012 року № 21095/7/10-2315 про результати розгляду скарги податкові повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № та № залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

За результатами адміністративного оскарження податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № , яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 4 142, 96 грн., з яких за основним платежем - 3 667, 24 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 475, 72 грн. Вказане податкове повідомлення рішення було підписано начальником ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Одеської області ДПС - Кузнецовою Ларисою Михайлівною.

Предметом оскарження у даній справі є податкові повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № та від 10.04.2012 року № , а також дії начальника ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Одеської області ДПС Кузнецової Л.М., які полягають, на думку позивача, у прийнятті податкового повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № з порушенням встановленого порядку.

Колегія суддів суду касаційної інстанції, з урахуванням норм податкового законодавства, чинних на час виникнення відповідних правовідносин, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову, з огляду на таке.

В силу п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ за перевіряємий період підтверджується видатковими накладними, актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), актами виконаних робіт, виписками з банківського рахунку, податковими накладними.

Встановлено, що відповідні документи, в томі числі і податкові накладні від 28.02.2011 року № 789 на суму 4 000, 00 грн., у т.ч. ПДВ 666, 67 грн. та від 30.03.2011 року № 800 на суму 5 500, 00 грн., у т.ч. ПДВ 916, 67 грн., від 01.08.2011 року № 9/004 на суму 2 296, 26 грн., у т.ч. ПДВ 382, 21 грн., від 30.11.2011 року № 26 на суму 9 100, 00 грн., у т.ч. ПДВ 1 516, 67 грн., на підставі яких позивачем сформований податковий кредит у розмірі 3 482, 26 грн., належним чином оформлені.

З огляду на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум податку у розмірі 3 482, 26 грн.

Посилання податкового органу на відсутність вказаних податкових накладних під час проведення перевірки вірно не прийнято судами до уваги, оскільки право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Разом з тим, судами встановлено, що позивачем включено до податкового кредиту, вказану у реєстрі отриманих податкових накладних податкову накладну від 06.07.2011 року № 135 на загальну суму 1 100, 00 грн., у т.ч. ПДВ 184, 98 грн., виписану ФОП ОСОБА_6, яку ні під час проведення перевірки, розгляду заперечень на акт перевірки, а так само під час судового розгляду справи, надано не було, що позбавляє позивача права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаною податковою накладною.

Таким чином, висновок про те, що податковим органом не доведено правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № в частині збільшення ФОП ОСОБА_4 грошового зобов'язання з ПДВ в розмірі 3 482, 26 грн. - за основним платежем та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 474, 72 грн., є вірним.

Також колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій начальника ДПІ у Суворовському районі м. Одеси Одеської області ДПС Кузнецової Л.М. щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 07.07.2012 року № , оскільки вони не суперечать п. 3.4 розділу 3 Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 року № 985, яким визначено, що якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов'язання, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування, та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень у порядку, передбаченому пунктом 3.3 цього розділу.

Щодо вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 8 863, 16 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України).

В силу п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_4 отримував дохід за реалізований товар у безготівковій формі шляхом зарахування коштів на розрахунковий рахунок, валовий дохід за 2011 рік склав - 780 842, 37 грн. (у т.ч. ПДВ 130 140, 40 грн.). Однак відповідно до даних декларації про доходи ФОП ОСОБА_4 валовий дохід останнього склав 491 647, 00 грн., тобто позивачем було занижено обсяг виручки від реалізації товарів на 159 054, 97 грн.

Крім того, ФОП ОСОБА_4 розраховувався з постачальниками у безготівковій формі шляхом списання коштів з банківського рахунку, витрати за 2011 рік склали - 702 758, 13 грн., в тому числі ПДВ 117 126, 36 грн. Водночас відповідно до даних декларації ФОП ОСОБА_4 витрати склали 473 847, 00 грн. Тобто позивачем занижено у 2011 році витрати на суму 111 784, 77 грн.

Судами встановлено, що під час розгляду справи позивачем та його представником не надано будь-яких пояснень з приводу відповідних порушень, а також не спростовано розрахунки розміру його валового доходу та витрат, здійснені податковим органом.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується із висновками судів попередніх інстанцій щодо неправомірного невключення позивачем до валового доходу та витрат витрачені/отримані від купівлі-продажу товарів доходи/витрати в сумі 159 054, 97 грн. та 111 784, 77 грн. відповідно, які надійшли на його розрахунковий рахунок, з урахуванням чого податковий орган дійшов вірного висновку щодо збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 8 863, 16 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення від 10.04.2012 року № .

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Доводи, викладені в касаційних скаргах, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено законні і обґрунтовані рішення, які постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування не вбачається.

За таких обставин підстави для задоволення касаційних скаргах відсутні.

Стаття 220 Кодексу адміністративного судочинства України визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Касаційні скарги Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2013 року

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року у справі № 1570/5535/2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та на неї може бути подана заява про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Ю.І.Цвіркун

Судді Л.В.Ланченко

Н.Г.Пилипчук