Справа № 818/1219/15
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/40265/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування постанов,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду із позовом до відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування постанов державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції про закінчення виконавчих проваджень від 16 квітня 2014 року № 22933571, № 22939187 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 13 жовтня 2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржувані постанови порушують його права та законні інтереси, оскільки закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» позбавляє його права на повторне пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та направлення справи на новий розгляд.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 28 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 5875880 з додатковою угодою до нього від 3 липня 2009 року № 7788039, згідно якого позивач надав позичальнику грошові кошти в розмірі 359840 грн. 45 коп. Того ж дня, 28 листопада 2007 року укладено договір іпотеки № 5876390 з додатковим договором до нього від 3 липня 2009 року № 1, відповідно до якого в іпотеку банку передано належну ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартиру, що знаходиться АДРЕСА_1.

13 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. вчинено виконавчий напис на договорі іпотеки за реєстровим номером № 4099 про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Постановами державного виконавця від 28 листопада 2010 року ВП №22933571 та ВП №22939187 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 13 жовтня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу у розмірі 459183 грн. 44 коп. на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк».

3 жовтня 2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту нерухомого майна - двокімнатної квартири, що є предметом іпотеки.

18 березня 2014 року Філією 19 Приватного підприємства НИВА-В.Ш. проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 переможцем яких стала ОСОБА_7, яка придбала зазначене майно за 136000 грн. 00 коп.

24 березня 2014 року складено акт про реалізацію предмета іпотеки, затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції. Отримані від реалізації іпотечного майна кошти в сумі 104909 грн. 09 коп. надійшли на рахунок банку.

16 квітня 2014 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції прийнято постанови про закінчення виконавчих проваджень № 22933571, № 22939187 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 13 жовтня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки на час винесення оскаржуваних постанов було реалізоване усе наявне майно боржника, яке перебувало в заставі відповідно до договору іпотеки та на яке звернено стягнення, то іпотека вважалася припиненою, а виконавчий напис нотаріуса таким, що виконаний у повному обсязі, а тому державним виконавцем правомірно закінчено виконавче провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 цього Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що однією з підстав припинення іпотеки є реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо коштів, які надійшли від реалізації заставленого майна недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що на час винесення оскаржуваних постанов виконавчий документ фактично виконано у повному обсязі, предмет іпотеки реалізований на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № 5875880, іншого нерухомого майна, яке перебувало б в іпотеці, крім квартири АДРЕСА_1 не існує, тому оскаржувані постанови державним виконавцем прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень з тих підстав, що після прийняття державним виконавцем оскаржуваних постанов прилюдні торги були скасовані 11 грудня 2014 року в судовому порядку, не заслуговують на увагу. За змістом ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження може бути визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби. Оскільки на час прийняття оскаржуваних постанов у зв'язку з завершенням дій по виконанню виконавчого напису нотаріуса вони були законними, а доказів того, що після визнання недійсними прилюдних торгів позивач звертався до державної виконавчої служби з вимогами про вчинення будь-яких дій, немає, то суди обґрунтовано відмовили у задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 224 цього Кодексу, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення, а постанову Сумського окружного адміністративного суду від 21 травня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк