Справа № 816/4226/15
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р.Справа № 816/4226/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Яковенка М.М.

Суддів: Лях О.П., Старосуда М.І.

секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представника відповідача Пилипенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі № 816/4226/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року позов (з урахуванням збільшення позовних вимог) ФОП ОСОБА_2 задоволено частково. (254, 256-261)

Визнано протиправною та скасована вимога Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 №Ф-/1395 в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22386 грн. 10 копійок.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.09.2015 №/675 в частині визначення штрафної санкції в розмірі 1449 гривень 96 копійок.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 21.09.2015 №/673.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 №/671 в частині визначення штрафної (фінансової) санкції в розмірі 1679 гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Відповідач не погодився з судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість, прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апелянт наголошує на правомірності ППР, вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій. Зазначав, що перевіркою встановлено, що позивач неправомірно віднесено до складу витрат за період 2013-2014 роки суму витрат на оплату послуг оренди, в тому числі комунальних платежів у розмірі 19057, 49 грн, які не повязані із вдалим розміщенням товарів у торговому залі, оригінальним оформленням прилавків та вітрин, а також суму витрат на оплату вартості нереалізованих товарно-матеріальних цінностей у розмірі 45455, 87 грн, які не пов'язані з одержанням валового доходу від провадження виду економічної діяльності 82.99 - "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у.", а саме з наданням послуг по просуванню товару. Відтак, ФОП ОСОБА_2 завищено витрати на загальну суму 64513, 36 грн за наступні періоди: 2013 рік - 19057,49 грн, 2014 рік - 45455,87 грн, чим порушено п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Також в акті перевірки зафіксовано порушення позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, що виразилося у неоприбуткуванні (не своєчасному оприбуткуванні) готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних чеків РРО на загальну суму 478, 75 грн, що послугувало підставою для застосування штрафних санкцій на підставі Указу Президента "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.

Під час апеляційного провадження було встановлено, що позивач, ФОП ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрована у виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради Полтавської області, отримала свідоцтво про державну реєстрацію від 23.04.2007, номер запису про реєстрацію 0010208, код основного виду економічної діяльності - 47.11. Позивача взято на облік у контролюючому органі 25.04.2007 за №6357, перебуває на обліку в Кременчуцькій ОДПІ.

Кременчуцькою ОДПІ на підставі наказів №41 від 23.07.2015 та №137 від 14.08.2015 (на продовження термінів перевірки) проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено акт від 31.08.2015 №73/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 /а.с. 8-41/, в якому зафіксовано порушення, зокрема:

- п.4 ч.1 ст.4, п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано суму єдиного соціального внеску за перевіряємий період у розмірі 27288,63 грн, в тому числі по періодах: за 2013 рік у сумі 6612,95 грн; за 2014 рік у сумі 20675,68 грн;

- п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкові зобов'язання по ПДФО на суму 9677,00 грн, в тому числі по періодах: за 2013 рік у розмірі 2858,62 грн, за 2014 рік у розмірі 6818,38 грн;

- п.2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, а саме не оприбуткування готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітніх чеків РРО на загальну суму 478,75 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 31.08.2015 №73/16-03-17-01-10/НОМЕР_1 Кременчуцькою ОДПІ прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 №/673, відповідно до якого ФО-П ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 12096,25 грн, в тому числі за основним платежем - 9677,00 грн, та штрафними (фінансовими) санкціями - 2419,25 грн /а.с. 153/;

- рішення від 21.09.2015 №/675 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 1695,08 грн /а.с.151/;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 №Ф-/395, якою визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 27288,63 грн /а.с. 50/;

- податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 №/671, відповідно до якого до ФО-П ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2393,75 грн /а.с. 152/.

Позивач не погодилася із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій, а також вимогою про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22386,10 грн, у зв'язку з чим оскаржила їх до суду.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із змісту акта перевірки від 31.08.2015, підставою для збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб послугував висновок контролюючого органу про завищення позивачем валових витрат за 2013 рік в сумі 19057, 49 грн та за 2014 рік у сумі 45455, 87 грн.

При перевірці правильності формування валового доходу за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 заниження валового доходу не встановлено.

В ході перевірки ФО-П ОСОБА_2 податківцями було досліджено правильність визначення одержаних валових доходів за звітні податкові періоди 2013-2014 роки в розрізі кожного виду економічної діяльності, оскільки підприємцем було об'єднано та задекларовано одержані доходи від зареєстрованих видів економічної діяльності 47.11 "Роздрібна торгівля ..." та 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у", які нею впроваджувалися при здійсненні підприємницької діяльності в один - 47.11 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах з перевагою продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами".

В акті перевірки зазначено, що ФО-П ОСОБА_2 в результаті провадження виду діяльності 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у" включала до складу валового доходу за 2013 рік дохід від Підприємства з іноземними інвестиціями "Імперіал Тобако Юкрейн" та від ПП "Парадігм Консалтінг Група" за надані послуги з безпосереднього сприяння інтенсивному просуванню товарів у роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу - вдалого розміщення їх товарів у торговому залі, оригінального оформлення прилавків та вітрин, при цьому, перевіркою правильності визначення валових витрат за період 2013 року встановлено порушення п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України та завищення валових витрат на 19057, 49 грн. у зв'язку з неправомірним віднесенням витрат на оплату послуг з оренди, в тому числі комунальних платежів у сумі 19057,49 грн. до складу задекларованих валових витрат, які жодним чином не пов'язані із вдалим розміщенням товарів у торговому залі, оригінальним оформленням прилавків та вітрин.

Також, перевіркою встановлено, що націнка реалізованого товару відповідно до отриманих видаткових накладних від постачальників та касових стрічок складає не більше 5% на тютюнові вироби та 20-25% на алкогольні, слабоалкогольні напої, при цьому, ФО-П ОСОБА_2 сформувала та задекларувала витрати по ТМЦ за 2014 рік у сумі 1939313, 64 грн. та одержала дохід від реалізації даних ТМЦ у сумі 2205042,96 грн., де середня націнка на реалізований товар склала 13,70%, що не відповідає реальній націнці, встановленій перевіркою на реалізацію товару. Даний факт свідчить про те, що підприємцем неправомірно було включено до складу валових витрат за 2014 рік в статтю "Вартість ТМЦ..." вартість нереалізованого товару на загальну суму 45455, 87 грн по виду економічної діяльності 47.11 "Роздрібна торгівля...", які не пов'язані з одержанням валового доходу від впровадження виду економічної діяльності 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у", а саме надання послуг по просуванню товару, чим порушено п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Так, згідно з пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.177.1. ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2. ст.177 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу приписів п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, аналіз наведених норм свідчить про те, що розмір чистого оподатковуваного доходу фізичної особи-підприємця залежить від суми витрат, які мають бути документально підтверджені, пов'язані з провадженням господарської діяльності платника податків, а також відноситися до категорії витрат операційної діяльності згідно із розділом ІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 138.2. статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В акті перевірки зауважень щодо документального підтвердження задекларованих позивачем витрат за 2013-2014 рік не зазначено.

Натомість контролюючим органом завищення валових витрат позивача за 2014 рік на суму 45455, 87 грн мотивовано неправомірним віднесенням до складу витрат 2014 року вартості нереалізованих ТМЦ у сумі 45455, 87 грн, не пов'язаних з одержанням валового доходу від провадження виду економічної діяльності 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у", а саме надання послуг по просуванню товару.

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що позивачем подано до Кременчуцької ОДПІ уточнюючу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік /а.с. 46-49/, у якій відображено суму загального річного оподатковуваного доходу - 2239562, 32 грн, суму податкових зобовязань з податку на доходи - 7858, 00 грн. У додатку №5 до уточнюючої декларації "Розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності" визначено види економічної діяльності, за здійснення яких одержано дохід: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (код 47.11), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код 68.20); а також вартість документально підтверджених витрат, у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг.

Під час розгляду справи, було надано суду бухгалтерську довідку щодо сум витрат за 2014 рік, відповідно до якої вартість придбаних та реалізованих за звітний період товарно-матеріальних цінностей становить 1939313, 64 грн /а.с. 180/, що спростовує включення позивачем до складу витрат операційної діяльності за 2014 рік вартості нереалізованих ТМЦ у сумі 45455, 87 грн,

Як було встановлено судом першої інстанції, що саме сума 1939313, 64 грн відображена платником податків у підпункті "Вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції" графи "Вартість документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю (грн, коп.)" додатку 5 до уточнюючої декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік /а.с. 49/.

В ході розгляду справи представник Кременчуцької ОДПІ не зміг пояснити суду, на підставі яких саме документів та відомостей контролюючим органом сформовано висновок про завищення позивачем витрат операційної діяльності за 2014 рік на суму 45455, 87 грн.

З метою необхідності перевірки обставин справи та підтвердження факту включення платником податків до складу витрат операційної діяльності за 2014 рік вартості нереалізованих товарів, ухвалою суду першої інстанції зобов'язано Кременчуцьку ОДПІ надати докази, на підтвердження наявності у ФО-П ОСОБА_2 товарів, витрати по придбанню яких були включені останньою до складу витрат операційної діяльності за 2014 рік, документи, що підтверджують перелік та місцезнаходження вказаних товарів, а також докази наявності та переліку товарів, які не були реалізовані, але включені ФО-П ОСОБА_2 до складу витрат 2014 року.

На виконання вимог ухвали суду представником Кременчуцької ОДПІ надано лише детальний розрахунок щодо суми витрат по нереалізованих товарах /а.с. 232/, зі змісту якого не можливо встановити наявність у Позивача нереалізованих товарів, витрати по придбанню яких були включені останньою до складу витрат операційної діяльності за 2014 рік, їх конкретний перелік та місцезнаходження.

Відтак, з огляду на відсутність у матеріалах справи документів, які б підтверджували включення платником податків до складу витрат операційної діяльності за 2014 рік витрат на оплату вартості нереалізованих ТМЦ на суму 45455,87 грн, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про безпідставність висновків контролюючого органу щодо завищення платником податків витрат операційної діяльності за 2014 рік на суму 45455, 87 грн, та як наслідок заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 6818, 38 грн.

Щодо висновку контролюючого органу про неправомірне віднесення ФО-П ОСОБА_2 до складу валових витрат за 2013 рік витрат на оплату послуг оренди, в тому числі комунальних платежів у сумі 19057, 49 грн., оскільки останні жодним чином не пов'язані із вдалим розміщенням товарів у торговому залі, оригінальним оформленням прилавків та вітрин, суд першої інстанції виходив з наступного.

Як було встановлено, Позивачем подано до Кременчуцької ОДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, у якій відображено суму загального річного оподатковуваного доходу - 638397,00 грн., суму податкових зобовязань з податку на доходи - 3268,00 грн. /а.с. 742-45/. У додатку №5 до декларації "Розрахунок податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності" визначено: 1) види економічної діяльності, за здійснення яких одержано дохід (роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами /код 47.11/ сума одержаного доходу 620989,00 грн; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна /код 68.20/ сума одержаного доходу 17408,00 грн; 2) вартість документально підтверджених витрат, у тому числі вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - 422691,00 грн; витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату - 144236,00 грн; інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг - 20398,00 грн; 3) суми чистого оподатковуваного доходу за видами діяльності 47.11 - 33664,00 грн, 68.20 - 17408,00 грн /а.с. 45/.

Відповідач не заперечує факту понесення позивачем у 2013 році витрат на оплату комунальних послуг (водопостачання, каналізація, електроенергія, теплоенергія, вивезення та захоронення твердих побутових відходів, інтернет зв'язок) у сумі 19057, 49 грн. згідно з документами, наданими на перевірку, та визнає пов'язаність зазначених витрат з господарською діяльністю ФО-П ОСОБА_2. При цьому, вказує на не пов'язаність вказаних витрат із вдалим розміщенням товарів у торговому залі, оригінальним оформленням прилавків та вітрин, тобто з одержанням валового доходу від впровадження виду економічної діяльності 82.99 "Надання інших допоміжних комерційних послуг н.в.і.у.".

В той же час, звернуто судом увагу, що в силу вимог підпункту 138.1.1. пункту 138.1. статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно пункту 138.8. статті 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема: загальновиробничих витрат, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

Підпунктом 138.8.5. пункту 138.8. статті 138 Податкового кодексу України визначено, що до складу загальновиробничих витрат включаються, в тому числі: витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення; витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інші послуги з утримання виробничих приміщень.

За приписами підпункту 138.10.2 пункту 138.10. статті 138 Податкового кодексу України адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, які належать до витрат операційної діяльності, включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона).

Відповідно до підпункту 138.10.3 пункту 138.10 ст.138 ПКУкраїни передбачено, що витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг включають витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона).

Таким чином, суд першої інстанції дійшлов правильного висновку, що витрати на оплату комунальних послуг, спрямованих на утримання основних засобів, які використовуються у господарській діяльності, послуг оренди основних засобів, є витратами операційної діяльності, які можуть бути включені фізичною особою-підприємцем до складу витрат згідно із вимогами пункту 177.4. статті 177 Податкового кодексу України.

Пунктом 179.1. статті 179 ПК України встановлено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.9. статті 179 ПК України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Форму податкової декларації про майновий стан і доходи та Інструкцію щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 №793 (чинним на час спірних правовідносин).

Інструкцією щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, визначено, що у додатку 5 до декларації "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності": 1) доходи, отримані від провадження кожного виду економічної діяльності, відображаються в окремому рядку розділу I із зазначенням у колонці 2 назви і коду виду економічної діяльності згідно з КВЕД, за здійснення якого одержано дохід; 2) у колонці 3 вказується сума одержаного доходу від провадження окремого виду економічної діяльності; 3) у колонках 4, 5 та 6 відображається сума документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції, витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату, інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг). Значення колонок 4, 5 та 6 дорівнюють значенням відповідних граф Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці згідно з пунктом 177.10 статті 177 розділу IV Кодексу; 4) у колонці 7 відображається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується за такою формулою: колонка 3 - колонка 4 - колонка 5 - колонка 6 (пункт 6 розділу 4 Інструкції).

Аналіз вказаного розділу Інструкції дає підстави вважати, що пунктом 3, яким передбачено порядок декларування документально підтверджених витрат, не встановлено імперативної норми щодо відображення сум документально підтверджених витрат по здійсненню кожного виду економічної діяльності окремо, тим паче щодо визначення (розподілу) у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному такому виду діяльності окремо. Натомість зазначено про відображення документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, згідно даних Книги обліку доходів і витрат.

Дослідивши зміст податкової декларації про майновий стан і доходи позивача за 2013 рік та розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності /а.с. 42-45/, колегія суддів також не знаходить порушень позивачем норм чинного законодавства та завищення витрат, про які стверджує контролюючий орган, що б спричинило заниження оподаткованого доходу у колонці 7, та відповідно, заниження податку на доходи фізичних осіб.

Доводи відповідача-апелянта щодо обов'язку платника визначати розмір документально підтверджених витрат при здійсненні окремого виду господарської діяльності у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному виду господарської діяльності окремо, є необґрунтованими та не підкріпленими нормами Податкового кодексу України.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про помилковість висновку контролюючого органу про завищення позивачем витрат за 2013 рік на 19057, 49 грн., що спричинило заниження оподаткованого доходу, та відповідно, заниження податку з доходів фізичних осіб.

Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 №/673, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 12096, 25 грн., в тому числі за основним платежем - 9677, 00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2419, 25 грн., є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 №Ф-/395 в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в загальному розмірі 22386,10 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до п.11 ст.8 вказаного Закону, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За змістом акту перевірки висновок про заниження позивачем суми єдиного внеску на 22386, 10 грн. ґрунтується лише на твердженні про заниження позивачем суми доходу за період, що перевірявся, в сумі 64513, 36 грн., в тому числі за 2013 рік на суму 19057, 49 грн., за 2014 рік на суму 45455, 87 грн.

Враховуючи, що в ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження факту заниження позивачем суми доходу за період, що перевірявся, в розмірі 64513, 36 грн., тому донарахування позивачу єдиного внеску у сумі 22386, 10 грн. є безпідставним.

За таких обставин, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.08.2015 №Ф-/395 в частині визначення суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 22386,10 грн є необґрунтованою, у звязку з чим в цій частині підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

З огляду на те, що рішення від 21.09.2015 №/675 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 1449, 96 грн. прийняте Кременчуцькою ОДПІ у звязку з донарахуванням суми єдиного внеску в розмірі 22386, 10 грн. згідно статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому останнє в цій частині безпідставним та таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

В той же час, судом першої інстанції вирішене питання щодо правомірності прийнятого відповідачем рішення від 21.09.2015 №/675 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 245,12 грн., оскільки позивач в ході розгляду справи не заперечував факту заниження ним суми чистого доходу у розмірі 14128,23 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції, 31.07.2015 року ФО-П ОСОБА_2 було подано уточнюючу податкову декларацію за 2014 рік з додатком №5 до неї, згідно з якими збільшено суму чистого доходу на 14128, 23 грн., що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7%. Як наслідок, контролюючий орган здійснив донарахування платнику податків на суму заниженого чистого доходу у розмірі 14128, 23 грн. своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 4902, 49 грн. та застосував до підприємця рішенням від 21.09.2015 №/675 відповідні штрафні санкції за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 245,12 грн. За викладених обставин, суд не вбачав підстав для визнання протиправним та скасування рішення від 21.09.2015 №/675 в частині застосування до платника податків штрафних санкцій в сумі 245,12 грн.

Надаючи оцінку ППР від 21.09.2015 №/671, відповідно до якого до ФО-П ОСОБА_2 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2393,75 грн., суд першої інстанції виходив з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, штрафні санкції згідно із вказаним податковим повідомленням-рішенням застосовано до позивача на підставі п.1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 за порушення пункту 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

В акті перевірки зазначено, що в порушення пункту 2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні перевіркою встановлено не оприбуткування (несвоєчасне оприбуткування) готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО на загальну суму 478,75 грн., а саме в ІІ розділі КОРО відсутні записи щодо оприбуткування готівкових коштів на підставі фіскальних звітних чеків №563 від 05.06.2013 в сумі 142,95 грн., №533 від 07.05.2013 в сумі 110,20 грн., №657 від 07.09.2013 в сумі 94,70 грн., фіскальний чек №656 від 06.09.2013 оприбутковано 09.09.2013 в сумі 67,70 грн., а на підставі фіскального чеку №658 від 08.09.2013 в сумі 63,20 грн. запис зроблено після 09.09.2013 року.

Визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств і організацій віднесено до повноважень Національного Банку України (пункт 6 статті 33 Закону України "Про Національний Банк України").

Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

За приписами пункту 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних розрахункової книжки).

Відповідно до статті 2 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Пунктом 1 Указу Президента від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Нацбанком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітніх чеках РРО (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у КОРО. Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абзац 3 пункту 1 Указу Президента від 12.06.1995 №436/95).

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 11.12.2012 у справі за позовом Республіканського підприємства "Курортно-оздоровчий комплекс "Росія".

Згідно із пунктом 7.5. Порядку реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, затвердженогонаказом ДПАУ від 01.12.2000 №614 (чинного до 18.10.2013), використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Пунктом 6 розділу 4 Порядку реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, затвердженогонаказом Міністерства доходів і зборів України від 28.08.2013 №417, який набрав чинності з 18.10.2013, також встановлено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає: наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо; у разі виходу з ладу РРО чи відключення електроенергії здійснення записів за обліком розрахункових квитанцій; ведення обліку ремонтів, робіт з технічного обслуговування, а також перевірок конструкції та програмного забезпечення РРО у відповідному розділі книги ОРО.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі долученою до матеріалів справи копії витягу з книги обліку розрахункових операцій (КОРО) фіскальний номер №/2 підтверджено, що позивачем забезпечено вклеювання у вказаній книзі фіскальних звітних чеків №658 від 08.09.2013 на суму 63,20 грн., №656 від 06.09.2013 на суму 67,70 грн., №657 від 07.09.2013 на суму 94,70 грн., №533 від 07.05.2013 на суму 110,20 грн., а також виконання у КОРО записів щодо оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 335, 80 грн. на підставі зазначених фіскальних звітних чеків /а.с. 198-209/.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необґрунтоване застосування до позивача штрафних санкцій за порушення п.2.6. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні в сумі 1679,00 (335,80 грн х 5).

Разом з тим, судовим розглядом було встановлено, що розділ 2 КОРО №/2 /а.с. 210-213/ не містить запису за 05.06.2013 щодо оприбуткування готівкових коштів в сумі 142,95 грн. на підставі фіскального звітного чеку №563 від 05.06.2013 р..

Отже, з огляду на відсутність в 2 розділі КОРО запису за 05.06.2013 щодо оприбуткування готівкових коштів в сумі 142,95 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку про допущення ФО-П ОСОБА_2 в цій частині порушення пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, за яке передбачена відповідальність у вигляді застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми (142,95 грн. х 5 = 714,75 грн.).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновки суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 21.09.2015 р. №/671 в частині застосування штрафних санкцій у сумі 1679, 00 грн. підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Водночас, в частині, що стосується застосування податковим повідомленням-рішенням від 21.09.2015 №/671 штрафних санкцій в сумі 714,75 грн. останнє є таким, що прийняте контролюючим органом правомірно та не підлягає скасуванню.

В той же час, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з надісланих до суду апеляційної інстанції документів від колишнього представника позивача, фізична особа - підприємець ОСОБА_2 інд.НОМЕР_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначенене підтверджується представленої копією Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2, про що складений Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького управління юстиції Полтавської області відповідний актовий запис №119.

Відповідно до ст.203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідностаттями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанціївизнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 157 КАС України, суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства,установи, організації, які були стороною у справі.

На підставі викладеного, враховуючи що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, а позивач по справі ФОП ОСОБА_2 померла, тому постанова суду першої інстанції підлягає визнанню нечиною, а провадження по справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст.2, 11, 157, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 209, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області - задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року по справі № 816/4226/15 - визнати не чинною, а провадження у справі №816/4226/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - закрити, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 157 КАС України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів, - з дня складення в повному обсязі, - з 18.02.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Яковенко М.М.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Старосуд М.І.