Справа № 826/16758/15
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Оксененка О.М.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про недосягнення податкового компромісу від 13 лютого 2015 року № 1799/10/26-52-17-01-53, прийняте Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві; податкову вимогу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 27 квітня 2015 року № 5240-23; рішення Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 27 квітня 2015 року № 39/26-52-25-37 про опис майна у податкову заставу та зобов'язати Державну податкову інспекцію у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві вивести з облікової картки ФОП ОСОБА_3 відомості про наявність податкового боргу з ПДВ в розмірі 124999,22 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві на підставі направлень від 14 липня 2014 року № 700/26-52-17-01, № 701/26-52-17-01, № 702/26-52-17-01, наказу від 27 червня 2014 року № 1027, згідно зі статтею 77 Податкового кодексу, проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування ФОП ОСОБА_3 за період з 01.01.2011 по 31.12.2013, за результатами якої складно Акт від 31 липня 2014 року № 2156/26-52-17-01/.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, а саме при перевищенні суми отриманого доходу (обсягу оподатковуваних операцій) більше 300000,00 грн. не подав заяву про реєстрацію платником ПДВ в період з 01-10 січня 2013 року та не визначив обсяг поставок з ПДВ за період з 11 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року на загальну суму 474250,00 грн., в результаті чого не визначив (занизив) податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 94850,00 грн.

На підставі Акта перевірки ДПІ у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесла податкове повідомлення - рішення від 07 серпня 2014 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 118562,50 грн., з яких за основним платежем - 94850,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 23712,50 грн.

02 лютого 2015 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві із заявою про намір досягнення податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню від 07 серпня 2014 року № , а квитанцією № 61 від 03 лютого 2015 року він сплатив 5 % від суми податкового зобов'язання, що становить 4799,51 грн.

13 лютого 2015 року Державною податковою інспекцією у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено рішення № 1799/10/26-52-17-01-53 щодо непогодження застосування податкового компромісу з посиланням на те, що, відповідно до Акту перевірки від 31 липня 2014 року № 2156/26-52-17-01/ занижено податкові зобов'язання, що не підпадає під дію Закону "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей уточнення податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та податку додану вартість у разі застосування податкового компромісу.

27 квітня 2015 року контролюючим органом сформовано податкову вимогу № 5240-23 на суму 245666,62 грн. та винесено рішення про опис майна у податкову заставу № 39/26-52-25-37.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про протиправність дій та рішень податкового органу, при цьому, виходив з наступного.

Так, відповідно пункту 1 підрозділу 9-2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01 квітня 2014 року з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 цього Кодексу.

За загальним правилом, платник податків, який вирішив скористатися процедурою податкового компромісу, під час дії податкового компромісу за такі податкові періоди має право подати відповідні уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, в яких визначає суму завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств та/або суму завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість подаються за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Разом з уточнюючим розрахунком подається перелік (опис) господарських операцій, щодо яких здійснено уточнення показників податкової декларації.

Між тим, відповідно до пункту 7 підрозділу 9-2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

При цьому, пунктом 8 підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податків узгоджених податкових зобов'язань згідно із цим підрозділом.

Відтак, відносно визначених у податкових повідомленнях-рішенням податкових зобов'язань діє спеціальне правило, яке передбачає, що для цілей застосування податкового компромісу, визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями податкові зобов'язання мають бути неузгодженими, а саме: знаходиться у процедурі судового та/або адміністративного оскарження. При цьому, визначення «також на неузгоджені суми податкових зобов'язань», слід розуміти в контексті положень підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України так, що для цілей застосування податкового компромісу податкове зобов'язання у всіх випадках має бути неузгодженим.

Як наголошувалось вище, 02.02.2015 року позивачем до відповідача подано заяву про намір досягнення податкового компромісу, з цією метою 03.02.2015 року ним сплачено 5 відсотків суми грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням.

При цьому, станом на час подання заяви та сплати 5% від суми податкового зобов'язання податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2014 року було неузгодженим, оскільки оскаржувалось в судовому порядку, а 09.02.2015 року провадження у справі щодо оскарження вказаного ППР було закрито за заявою позивача про відмову від позову.

Отже, оскільки усі законодавчо встановлені умови позивачем дотримано, податковий компроміс вважається таким, що досягнутий.

Водночас, чинне законодавство не ставить в залежність право платника податку скористатись процедурою податкового компромісу, від підстав, з яких виникли податкові зобов'язання з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях.

Так само і будь-яких повноважень контролюючого органу щодо відмови в застосуванні податкового компромісу у таких випадках Законом не передбачено.

Відтак, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача про недосягнення податкового компромісу від 13 лютого 2015 року № 1799/10/26-52-17-01-53, з огляду на відсутність для цього правових підстав у контролюючого органу.

При цьому, встановлення протиправності зазначеного рішення податкового органу є підставою для визнання неправомірними усіх наступних дій та рішень ДПІ, які є похідними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Оскільки, ухвалою від 27.01.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення, він підлягає стягненню за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м.Києві несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 5359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 20 (двадцять) коп. на рахунок - 1007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, банк - ГУДКСУ у м. Києві, Код класифікації доходів бюджету 22030001.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 17 лютого 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді О.М.Оксененко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Федотов І.В.