Справа № 428/3233/14-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/7129/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області, в якому просив визнати незаконним рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 968 від 03 грудня 2013 року та зобов'язати відповідача взяти його на облік, як особу, що потребує поліпшення житла з 01 серпня 2013 року.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: зобов'язано виконавчий комітет Сєвєродонецької міської ради Луганської області повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу домоволодіння від 03 березня 2010 року та витягу з Державного реєстру правочинів № 8296252 від 03 березня 2010 року йому на праві власності належить Ѕ частина домоволодіння № 62-А, розташованого на вул. Червоній у селі Павлоград міста Сєвєродонецька Луганської області, - на земельній ділянці, розміром 0,2050 га.

Згідно копії зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд від 08 лютого 2010 року за адресою: вул. Червона, 62-А на вул. Червоній у селі Павлоград міста Сєвєродонецька Луганської області розташовані наступні об'єкти: погріб, літня кухня, гараж, навіс, літній душ, убиральня, прибудова, вимощення, ворота, дві огорожі, хвіртка, колонка питна. Будь- якого житлового будинку чи житлового приміщення не зазначено.

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 968 від 03 грудня 2013 року за результатами розгляду заяви позивача від 01 серпня 2013 року щодо включення його до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, відмовлено позивачу у включенні його до відповідного списку осіб за відсутністю підстав для визнання громадянина таким, що потребує поліпшення житлових умов.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та на їх виконання.

Суд апеляційної інстанції в частині зобов'язання вчинити дії позов задовольнив.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів.

Згідно із частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 грудня 2014 року у справі № 21-530а14.

Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із житлових відносин, розглядають в порядку цивільного судочинства.

Між тим, позивач звернувся до суду за захистом прав, що виникли з житлових правовідносин.

Отже колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим, і для нього встановлений інший порядок судового вирішення, а тому зазначена справа не підлягає розгляду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для закриття провадження у справі.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами допущені порушення норм процесуального та матеріального права, скаргу позивача слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради задовольнити частково.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2014 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року скасувати.

Провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнати незаконним рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області № 968 від 03 грудня 2013 року та зобов'язати відповідача взяти його на облік, як особу, що потребує поліпшення житла з 01 серпня 2013 року закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду в суді цивільної юрисдикції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: