Справа № 809/3757/13-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Справа № 876/4018/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді Большакової О.О.,
суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,
з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, начальника Івано-Франківського гарнізону про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, начальника Івано-Франківського гарнізону про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії начальника Івано-Франківського гарнізону та Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини району щодо відмови подати до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано начальника Івано-Франківського гарнізону та Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину району у встановленому законом порядку подати на розгляд виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири. Зобов`язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вирішити у встановленому законом порядку питання щодо виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 -франківську. Зобов`язано виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вирішити у встановленому законом порядку питання щодо оформлення права постійного проживання (користування) квартирою за ОСОБА_1 та членами його сім`ї, які на даний час зареєстровані та проживають у вказаному житловому приміщенні.
Із таким судовим рішенням не погодився виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову й відмовити у задоволенні позову. Апелянт зазначив, що виключення житлового приміщення з числа житлових провадиться згідно рішення виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Згідно абзацу 3 пункту 3.5. Наказу Міноброни № 737 від 30 листопада 2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» службові приміщення не підлягають обміну, розділу, бронюванню і здачі в оренду, найму (піднайму), виключенню з числа службових, крім випадків, коли його виключено з числа житлових приміщень. На момент вирішення справи в суді відсутній правовий механізм, що регламентує порядок зняття статусу «службове» з жилих приміщень, крім випадків виключення таких приміщень з числа житлових, а до 2005 року забезпечення військовослужбовців житлом шляхом виключення квартир з числа службових не було передбачено. Вважає, що підстав для задоволення позову немає.
У судовому засіданні ОСОБА_1 просив закрити провадження у справі.
Інші учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Розглядаючи та вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.
Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно ч. 2 ст. 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини» в контексті змісту наведеної норми включає і право особи на одержання житла, а також відносини щодо зняття з квартири статусу «службового житла», оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.
Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року у справі № 21-530а14. Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України такий висновок Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
На підставі ч. 1 ст. 203 КАС України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Із врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі, оскільки заявлені по справі вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ч. 3 ст. 160 ст. ст. 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити частково, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2014 року по справі № 809/3757/13-а скасувати, а провадження у справі закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик
Повний текст виготовлено 16 лютого 2016 року