Справа № 138/3456/15-а
Суддя: Головін В. А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Справа138/3456/15-а

Категорія 87

Код суду: 231

Суддя Ямпільського районного суду Вінницької області ГОЛОВІН В.А.

розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом позивача, фізичної особи, ОСОБА_1 до відповідача, державного органу, Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. Вказала, що з 01.03.1994 року вона працювала на посаді судді Могилів-Подільського районного, а з 17.06.2004 року Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Досягнувши 20-річного суддівського стажу роботи, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», 04 березня 2014 року вона звернулася до Вищої ради юстиції з заявою про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її у відставку з посади судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області. Однак виведена зі штату суддів Могилів-Подільського міськрайонного суду була лише 24.07.2015 року на підставі Постанови Верховної Ради України №634-VІІІ від 16.07.2015 року, відповідно до рішення Вищої ради юстиції від 02.07.2015 року №115/0/15-15, тобто через 1 рік і 4 місяці після подання нею заяви про відставку, у звязку з чим протиправна бездіяльність Вищої ради юстиції потягла за собою негативні для неї наслідки матеріального характеру, так як за даний період відбулися значні зміни у законодавстві, що регламентує порядок та розмір призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці, і це стало підставою для відповідача у відмові в задоволенні її вимог щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання. Позивач зазначила, що відповідно до розпорядження УПФУ у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі №144116 від 28.08.2015 року їй призначено пенсію в розмірі 6070 грн 72 коп. На її звернення до УПФУ у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків заробітної плати судді вона отримала письмову відмову від 14.12.2015 року з посиланням на зміни у законодавстві. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, так як заява про відставку була подана нею ще у березні 2014 року під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 07.07.2010 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності 01.04.2014 року, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України від 28.03.2015 року №213-VІІІ, а тому має всі законні підстави на отримання довічного утримання, призначення якого не повинно ставитися в залежність від своєчасності розгляду її заяви про відставку компетентними органами. Тому, у звязку із вищевикладеними обставинами, вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішення, яким визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у місті Могилів-Подільський та Могилів-Подільському районі Вінницької області щодо відмови їй у призначенні щомісячного довічного грошового утримання; зобовязати Управління Пенсійного фонду України у місті Могилів-Подільський та Могилів-Подільському районі Вінницької області призначити та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 25.07.2015 року в розмірі 82 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком, а також зобовязати Управління Пенсійного фонду України у місті Могилів-Подільський та Могилів-Подільському районі Вінницької області Управління Пенсійного фонду України у місті Могилів-Подільський та Могилів-Подільському районі Вінницької області надати суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.03.1994 року працювала на посаді судді Могилів-Подільського районного, а з 17.06.2004 року Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

04 березня 2014 року відповідно до ст.126 Конституції України та ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою до Вищої ради юстиції з заявою про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення її у відставку з посади судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України №634-VІІІ від 16 липня 2015 року (а.с.6-7) позивач ОСОБА_1 була звільнена з посадисудді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області та 24 липня 2015 року була виведена зі штату суддів Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області.

Відповідно до Розпорядження УПФУ у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі №144116 від 28.08.2015 позивачеві ОСОБА_1 призначено пенсію в розмірі 6070 грн 72 коп на підставі Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

10 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася з заявою до УПФУ у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до листа №2656/06-52/02 від 14.12.2015 року (а.с.13) УПФУ у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі позивачеві ОСОБА_1 повідомлено про те, що пенсія їй призначена відповідно до матеріалів пенсійної справи та норм чинного законодавства. Правових підстав призначити їй щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці - немає, так як звернення за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці нею подано після втрати чинності положень ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При визначенні права на пенсійне забезпечення управління керується нормативно-правовими актами, які діють на момент звернення за призначенням пенсії.

Згідно з вимогами ч.3 ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка була чинною на час подачі заяви про відставку позивачем ОСОБА_1, Вища рада юстиції України протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача, тобто до 04 березня 2014 року, повинна була подати до Верховної Ради України подання про звільнення позивача з посади судді у відставку.

Однак, у порушення вимог закону, Вища рада юстиції України лише 02 липня 2015 року внесла подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 у відставку, тобто більше одного року та чотирьох місяців заява позивача про відставку не розглядалася Вищою радою юстиції України.

Відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З 1 жовтня 2011 року вступили в дію зміни до ст.138 вищезазначеного закону, які внесені Законом України №3668-V1 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на

загальнообовязкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді. В частині пятій цієї статті зазначено, що максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Конституційний Суд України рішенням від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 частину третю та перше, друге, третє речення частини пятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 3 червня 2013 року відновлено дію частини третьої та перше, друге, третє речення частини пятої ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

У рішенні від 3 червня 2013 року Конституційний Суд України вказав на те, що Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змінено визначений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного утримання суддів, залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів. Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання і його максимальний розмір, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів.

Ухвалюючи зазначене Рішення, Конституційний Суд України врахував попередні позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, 18.06.2007 року №4-рп/2007, 22 травня 2008 року №10-рп/2008, згідно з якими визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Враховуючи наведене, Конституційний Суд України зазначив, що з моменту ухвалення рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання

збільшується на два відсотки заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

У постановах від 17 березня 2015 року (справа №21-371а14, №21-429а14), від 9 червня 2015 року (справа №21-472а15) Верховний Суд України зробив аналогічний правовий висновок щодо обмеження грошового утримання судді зазначивши, що оскільки за змістом п.4 Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 воно має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень, законів, визнаних неконституційними, то право на одержання довічного грошового утримання без обмеження розміру такого виникає з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Також з цього дня, тобто з 3 червня 2013 року виникає право на перерахунок призначеного щомісячного грошового довічного утримання.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 2 березня 2015 року внесено зміни до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року №191-VІІІ, згідно з якими ч.3 цієї статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону №213-V111 від 2 березня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Змінами, вказаними вище до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року встановлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, ніж це було передбачено законодавством до внесення таких змін і існувало на час набуття позивачем права на відставку та призначення йому довічного грошового утримання в максимальному розмірі 90 відсотків від суддівської винагороди працюючого судді, а приписами п.5 Прикінцевих положень Закону №213-V111 від 2 березня 2015 року фактично скасовано конституційно закріплений інститут відставки судді.

У постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 3 липня 2015 року порушено питання про звернення до Конституційного Суду України з відповідним конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозвязку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу I, пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини пятої статті 126 Конституції України.

У конституційному поданні Пленум Верховного Суду України зазначив, що ухвалення рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційними законів, інших правових актів або окремих положень зумовлює втрату ними чинності з дня ухвалення такого рішення.

Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції.

Відхилення від такого підходу свідчать про порушення конституційних приписів щодо обовязковості виконання рішень Конституційного Суду України.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не може суперечити Рішенню Конституційного суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ст.126 Конституції України є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання, тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Відповідно до п.8 ч.4 ст.47 Закону №2453-V1 незалежність суддів забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням суддів. При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (ч.6 ст.47).

Згідно з пунктом 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Позивач ОСОБА_1, маючи право на відставку, звернулася у встановленому законом порядку з відповідною заявою 04 березня 2014 року та мала всі законні підстави на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначення якого не ставиться в залежність від своєчасності розгляду заяви про відставку компетентними органами.

Крім того, з прийняттям вищезазначеного закону №213-V-III від 2 березня 2015 року та у звязку з неприйняттям до 1 червня 2015 року закону щодо спеціальних пенсій, не скасовано положення ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року, частиною другою якої передбачено щомісячне довічне грошове утримання для судді у відставці.

Тому, при розгляді заяви позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідач повинен був керуватися положеннями вищезазначеної статті, оскільки частина друга ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не втратила чинності в частині права судді на відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що права позивача ОСОБА_1 були порушені, а тому є підстави визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області щодо відмови позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до п.1. 2 постанови Управління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акта Верховної Ради України або Президента України про звільнення у звязку з поданням заяви про відставку.

Оцінюючи у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача і на підставі ст.138 Закону України №2453-V1 «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 3 червня 2013 року слід зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 82 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд на підставі ст.94 КАС України, вважає стягнути їх з відповідача на користь держави.

Суд вважає за необхідне, згідно з ч.1 ст.267 КАС України зобовязати відповідача подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.ст.2, 6, 9, 18, 94, 158-163, 183-2, 256, 267 КАС України, на підставі ст.ст.8,22,55,56, ч.1 ст.126 Конституції України, ст.ст.109,138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.6,8 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», п.13 ст.3 Закону України «Про судовий збір», суд

П О С Т А Н О В И В :

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, починаючи з 25.07.2015 року в розмірі 82 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплаченої пенсії за віком.

Стягнути із Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 974 гривні 40 копійок.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Могилеві-Подільському та Могилів-Подільському районі Вінницької області надати суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення через Ямпільський районний суд Вінницької області.

СУДДЯ ЯМПІЛЬСЬКОГО РАЙСУДУ В.А.ГОЛОВІН