Справа № П/811/3488/15
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 року Справа № П/811/3488/15

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1 до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Одеській області за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, Одеської філії Державного підприємства міністерства внутрішніх справ України Інформ-Ресурси та публічного акціонерного товариства Північтранс про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування матеріальної та моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, щодо не перерахування коштів за зберігання автомобіля NISSAN LAUREL, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та зняття його з обліку при передачі на реалізацію при виконання виконавчого провадження 41520527 про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра заборгованості у розмірі 383077,06 грн., згідно виконавчого листа Суворівського районного суду міста Одеси від 17.12.2013 року;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача кошти в сумі 11274,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивача кошти в сумі 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 73500 від 16.04.2015 року був визначений переможцем торгів по реалізації автомобіля «NISSAN LAUREL», 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в звязку з чим 22.04.2015 року були перераховані кошти в розмірі 19737,20 грн. на рахунок другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та 508,80 грн. додаткової винагороди організатору торгів.

09.06.2015 року ОСОБА_1 отримав поштою акт проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна 15.05.2015 року. Позивач в м. Одеса звернувся за місцезнаходженням автомобіля з вимогою його видати, однак отримав відмову та рахунок на оплату коштів за збереження транспортного засобу.

Позивач вважає, що кошти за збереження автомобіля мали бути перераховані з коштів, які були ним сплачені 22.04.2015 року на рахунок другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

ОСОБА_1 зазначає, що в звязку з порушенням його прав та неправомірних дій відповідачів ним були понесені збитки, які просить відшкодувати разом з моральною шкодою.

Позивач до суду надав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, де зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача - другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, до суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, зазначивши що твердження позивача про порушення державним виконавцем другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції норм чинного законодавства щодо передачі на реалізацію автомобіля без зняття його з обліку не відповідають дійсності та чинному законодавству. Просить в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Одеській області в судове засідання не зявився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду та міститься в матеріалах справи. Причина неявки суду невідома.

Представник третьої особи головного територіальне Управління юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, до суду надав письмові пояснення, де зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представники третьої особи - публічного акціонерного товариства Північтранс в судове засідання не зявився, про місце день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду. Причина неявки суду невідома.

Представники третьої особи - Державного підприємства міністерства внутрішніх справ України Інформ-Ресурси в судове засідання не зявився, про місце день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт. У відповідності до ч.11 ст.35 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 2.1 Порядку реалізації арештованого майна, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 15.07.99 р. N 42/5 (який діяв на момент виникнення правовідносин) арештоване майно (надалі - майно) - майно боржника, на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Згідно з п.п. 8.1 п.1 розділу І Тимчасового порядку з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 № 656/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 р. за № 427/25204 (який був чинний на момент виникнення даних правовідносин) електронні торги - прилюдні торги (аукціон), що здійснюються в електронній формі в Системі.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Тимчасового порядку з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було придбано автомобіль «NISSAN LAUREL», 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на офіційному сайті Міністерства юстиції України в системі електронних торгів арештованим майном.

Протоколом проведення електронних торгів № 73500 від 16.04.2015 року позивач був визнаний переможцем торгів по реалізації автомобіля «NISSAN LAUREL», 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 1 розділу IX Тимчасового порядку з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня формування протоколу здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно в такому порядку: зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби; сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів; різниця між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди Організатору перераховується переможцем на рахунок Організатора, у разі якщо майно реалізовано за ціною, вищою від стартової.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, після визнання його переможцем торгів, 22.04.2015 року перерахував на рахунок другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції кошти в розмірі 19737,20 грн. та 508,80 грн. було перераховано позивачем, як додаткова винагорода організатору торгів (а.с. 10).

Відповідно до п. 4 розділу IX Тимчасового порядку з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом пяти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

Не пізніше наступного робочого дня з дня затвердження акта про проведені електронні торги державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з реалізованого майна, накладеного органами державної виконавчої служби (крім арешту, накладеного на виконання рішення суду про вжиття заходів для забезпечення позову).

Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з реалізованого майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення переможцю та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Акт державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, постанова про звільнення майна боржника з-під арешту були винесені другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції лише 15.05.2015 року, хоча кошти позивачем було перераховано 22.04.2015 року.

Позивачем зазначено, що 09.06.2015 року поштою він отримав акт проведення аукціону з реалізації арештованого рухомого майна від 15.05.2015 року.

Відповідно до пункту 10 розділу VIII Тимчасового порядку з реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 № 656/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 р. за № 427/25204, переможець електронних торгів зобов'язаний отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акта. У разі отримання майна пізніше семи робочих днів з дати отримання акта витрати на зберігання майна в період, що перевищує вказані вище сім робочих днів, покладаються на переможця електронних торгів.

Як зазначено позивачем, 16.06.2015 року він прибув до міста Одеса, що підтверджується копією посадочного документу ДП «ГІОЦ Укрзалізниці» (а.с. 34) та звернувся за місцезнаходженням автомобіля з вимогою видати належний йому автомобіль. Однак у видачі автомобіля ОСОБА_1 було відмовлено та проінформовано про необхідність оплати зберігання автомобіля.

Відповідно до п. 12, 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17 грудня 2008 р. № 1102, повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця. За транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці справляється плата у встановленому спільним наказом МВС, Мінфіну та Мінекономіки розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених законодавством заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 7 Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п. 4 Розділу II Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, державний виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зберігачами можуть бути боржник, член його сім'ї або інші особи, у тому числі Організатор та/або особи, визначені головними управліннями юстиції у місті Києві та областях, що беруть участь в експерименті, шляхом проведення відкритого конкурсу. Зберігач зобов'язаний забезпечити зберігання майна у приміщенні, яке відповідає торговельно-технологічним, санітарно-гігієнічним і протипожежним нормам, його демонстрацію та передачу переможцю електронних торгів. Зберігачем нерухомого майна, об'єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не потребує передачі на зберігання з об'єктивних причин (верстати, механізми, станки, устаткування тощо), призначається боржник або член його сім'ї, які забезпечують зберігання майна безоплатно. В інших випадках з метою забезпечення схоронності майна це питання врегульовується відповідною угодою між зберігачем, регіональним органом державної виконавчої служби та Організатором. У цьому разі оплата послуг зберігача здійснюється Організатором у межах коштів, отриманих як винагорода Організатору. У разі якщо зберігачем є Організатор, угода укладається між регіональним органом державної виконавчої служби та Організатором. При передачі майна складається акт приймання-передавання, який є невід'ємною частиною угоди.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.15.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158. витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: перевезення, зберігання і реалізації майна боржника.

Відповідно до п. 5.8.1, 5.8.2, 5.8.3, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/41585.8. майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в пункті 5.6.4 цієї Інструкції, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем (далі - зберігач), під розписку в акті опису і арешту майна. Копія акта опису і арешту майна видається боржникові та стягувачу, а у випадках, коли обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачеві. Зберігач, якщо ним призначено не боржника або члена його сім'ї, має право на одержання за зберігання майна винагороду або прибуток від зберігання майна, розмір яких установлюється за угодою зберігача з державним виконавцем, укладеною відповідно до вимог глави 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про виконавче провадження», розподіл стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника) здійснюється у такому порядку: у першу чергу повертається авансовий внесок сторін та інших осіб на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, не покриті авансовим внеском сторін та інших осіб у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми; у четверту чергу стягуються штрафи, накладені державним виконавцем відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до п. 12.22. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженого наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, при задоволенні вимог стягувачів зведеного виконавчого провадження стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження і закінчився встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення, на день зарахування стягнутої суми на депозитний рахунок органу ДВС. Державний виконавець складає розрахунок про розподіл грошових коштів і здійснює їх перерахування у міру їх стягнення. Розрахунок про розподіл грошових коштів долучається до матеріалів зведеного виконавчого провадження. У разі надходження суми, яка не задовольняє вимог усіх стягувачів, а також за необхідності відрахування виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій складається розрахунок, який повинен містити загальну суму стягнених коштів, що залишилась після відрахування авансового внеску сторін (інших осіб) на проведення виконавчих дій та витрат на організацію та проведення виконавчих дій, перелік стягувачів кожної черги, визначених статтею 44 Закону, та суму коштів, яка перераховується кожному стягувачу, суму стягненого виконавчого збору, штрафів у разі винесення відповідних постанов. Розрахунок затверджується начальником відділу та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Тобто, кошти за зберігання автомобіля NISSAN LAUREL, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1, мали бути перераховані публічному акціонерному товариству «ПІВНІЧТРАНС» та Одеській філії Державного підприємства «Інформ-Ресурси» міністерства внутрішніх справ з коштів, які були перераховані ОСОБА_1 22.04.2015 року на рахунок другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Стосовно стягнення з Державного бюджету України на користь позивача кошти в сумі 11274,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції суд зазначає наступне.

Відповідно до п.7.1 Порядку реалізації арештованого майна, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 15.07.99 N 42/5, право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно.

Тобто право власності на автомобіль NISSAN LAUREL, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_1 виникло 22.04.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України встановлено, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зіч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 3 ст. 22 Цивільного кодексу України, Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції підлягають задоволенню.

Стосовно стягнення моральної шкоди на користь позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, немайнових витрат, які зазнав позивач.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 вказаної постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Отже, суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, зокрема позивачем не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірною бездіяльністю відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати в розмірі 974,40 грн. здійснені позивачем, підлягають стягненню з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Керуючись ст.,ст. 94, 162, 163 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, щодо не перерахування коштів за зберігання автомобіля NISSAN LAUREL, 1983 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та зняття його з обліку при передачі на реалізацію при виконання виконавчого провадження 41520527 про стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра заборгованості у розмірі 383077,06 грн., згідно виконавчого листа Суворівського районного суду міста Одеси від 17.12.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача кошти в сумі 11274,57 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої неправомірними діями другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції судовий збір в розмірі 974,40 грн. на користь ОСОБА_1.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4