Справа № 823/5349/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року справа № 823/5349/15

м. Черкаси

16 год. 34 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Цаплі І.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 (за договором),

представника відповідачів ОСОБА_3 (за довіреностями),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Управління внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції у Черкаській області, третя особа кінологічний центр УМВС України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та зобовязання вчинити дії,

встановив:

04 грудня 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1, в якій просить:

1) визнати протиправним і скасувати наказ Управління МВС України в Черкаській області №311 о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 63 З (через скорочення штатів);

2) зобовязати Ліквідаційну комісію Управління внутрішніх справ України в Черкаській області поновити ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора кінолога кінологічного центру УМВС України в Черкаській області шляхом видання наказу про призначення за його згодою на посаду молодшого інспектора кінолога кінологічного центру Головного управління Національної поліції в Черкаській області, а за відсутності такої посади працевлаштувати на іншу посаду;

3) зобовязати Ліквідаційну комісію Управління внутрішніх справ України в Черкаській області виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що позивача звільнено за відсутності правових підстав і з порушенням вимог законодавства.

Представник відповідачів щодо задоволення адміністративного позову заперечувала з підстав викладених у письмових запереченнях, зазначивши що його звільнено з огляду на набуття чинності Законом України «Про Національну поліцію» у звязку зі скороченням штатів через ліквідації органу державної влади є правомірним.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.

Наказом ВДСО при УМВС України в Черкаській області від 18.12.2007 № 233 о/с ОСОБА_1 з 10.12.2007 призначений міліціонером по охороні обєктів батальйону міліції Черкаського міжрайонного відділу ДСО ВДСО при УМВС (а.с.54), що підтверджується копією трудової книжки АА № 682952 від 27.07.2005 (а.с.12) та копією особової справи.

06.11.2015 наказом УМВС України в Черкаській області № 311 о/с старшину міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 63 «З» (через скорочення штатів), що підтверджується витягом з наказу (а.с.55).

Не погоджуючись з наказом з підстав недотримання процедури звільнення відповідно до Кодексу законів про працю України ст. 40 п.1 ч. 1 , ст. 49-2, Конституції України (ст. ст. 38, 43), позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає таке.

Частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» (далі - Закон) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення про проходження служби).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» передбачено, що територіальний орган Міністерства внутрішніх справ України Управління МВС в Черкаській області перебуває в стадії припинення.

Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Наказом МВС від 06.11.2015 № 1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Відповідно до зазначеного 06.11.2015 всі працівники УМВС України в Черкаській області вважаються звільненими.

02.07.2015 Верховною радою України прийнятий Закон України № 580-VIІI «Про Національну поліцію». Набрання чинності вищевказаного закону відтерміновано до 07.11.2015, що визначено розділом ХІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Відповідно до статті 1 Закону передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону із моменту опублікування закону (06 серпня 2015 року), за три місяці.

Приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI.

Натомість, з пояснень позивача вбачається, що він написав рапорт про звільнення та 05 листопада 2015 року передав його через ОСОБА_4, оскільки самостійно не міг його доставити через перебування в добовому наряді. ОСОБА_4 доставив рапорт позивача до постового міліціонера, який ніс службу біля входу в приміщення УМВС і передав рапорт у відділ кадрового забезпечення УМВС. Про передачу рапорту позивач в цей же день повідомив т.в.о. начальника кінологічного центру ОСОБА_5, а той підтвердив, що з 05 листопада 2015 року його рапорт знаходиться в кадровика відділу кадрового забезпечення, але даний рапорт ним не подавався безпосередньому керівнику, не реєструвався, не надходив до сектору кадрового забезпечення УМВС України в Черкаській області.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 10.02.2016 №14/9-59 рапорт ОСОБА_1 про звільнення з ОВС України у звязку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції до відділу кадрового забезпечення Управління МВС України в Черкаській області не надходив та в журналі вихідної кореспонденції не реєструвався (а.с. 90) та довідки від 10.02.2016 №294/12/9/01-2016, в якій зазначено, що заява ОСОБА_1 про прийняття на службу до Національної поліції до відділу кадрового забезпечення Управління МВС України в Черкаській області не надходила та в журналі вихідної кореспонденції не реєструвались (а.с. 100).

Суд критично оцінює посилання позивача на порушення відповідачем процедури його звільнення, а саме неврахування відповідачем приписів ст. 40 п.1 ч.1 , ст. 49-2 Кодексу законів про працю України виходячи з такого.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ).

Статтею 18 Закону № 565-ХІІ передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини першої та другої статті 49-2 цього ж Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Верховний Суд України в своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 Верховний Суд України зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

У правовій позиції, висловленій постанові Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зазначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

У листі від 23 березня 1998 року № 1-4/83 Верховний суд України також звертає увагу, що проходження служби рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюється не Кодексом законів про працю, а законодавством про ці органи.

Поряд з цим суд враховує, що Закон України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» втратив чинність та 07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію».

У роз'ясненні Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» чітко зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч.1 ст. 40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Оскільки позивачем не надано докази щодо його переведення та призначення у новоутвореному органі, тому підстави для його поновлення відсутні.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги порушення відповідачем процедури звільнення, однак як встановлено судом зазначене не знайшло свого реального підтвердження, будь-яких інших доводів не наведено.

При цьому суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що УМВС в Черкаській області діяло на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу УМВС України в Черкаській області №311 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 63 З (через скорочення штатів) задоволенню не підлягають.

Щодо вимог про поновлення на службі в органах внутрішніх справ України та зобовязання УМВС України в Черкаській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу, то вони не підлягають задоволенню оскільки вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не його обовязком, і дана вимога не підлягає задоволенню з підстав законності звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п. 63 «З» (через скорочення штатів) Положення

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Відповідно до статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання проходити службу у поліції (не доведення до відома такого бажання до УМВС України в Черкаській області), суд дійшов висновку, що УМВС України в Черкаській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги: про визнання протиправним та скасування наказу Управління МВС України в Черкаській області №311 о/с від 06.11.2015 про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п. 63 З (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», поновлення на службі та зобовязання вчинити дії, задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-165,167,254КАСУкраїни, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволення адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2016 року