Справа № 805/5007/15-а
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 р. Справа № 805/5007/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі колегії суддів: головуючого судді Тарасенка І.М., суддів: Крилової М.М., Алябєва І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначила, що 25 грудня 2009 року вона була прийнята на посаду оперуповноваженого відділення КМСД Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України. З 28 лютого 2012 року позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. 16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з рапортом про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном з 09.11.2015 року по 08.11.2016 року. 08 листопада 2015 року позивачу подзвонив начальник відділу кадрів Словянського МУ ГУ МВС України в Донецькій області ОСОБА_2 та повідомив, що вона звільнена за скороченню штатів, у звязку з ліквідацією структурного підрозділу МВС України міліції.

Не погодившись із цим ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду із позовом, у якому просила визнати незаконним звільнення з посади оперуповноваженого відділення КМСД Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, поновити її на посаді оперуповноваженого відділення КМСД Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позивач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 1 Міністерства внутрішніх справ України до суду не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Через канцелярію суду надав заперечення, у якому посилались на норми Закону України «Про Національну поліцію», в яких просили відмовити у задоволені позову, а також розглянути справу без їх участі у порядку письмового провадження.

Представник відповідача 2 Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області через канцелярію суду надав заперечення проти адміністративного позову, в яких висловив свою позицію щодо правомірності дій ГУ МВС України в Донецькій області та необґрунтованості позову ОСОБА_1 Просив розглядати справу у порядку письмового провадження без його участі.

Представник відповідача 3 Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Згідно ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, на підставі ст. 128 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд встановив.

25.12.2009 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду оперуповноваженого відділення КМСД Макіївського міського управління Головного управління МВС України в Донецькій області Міністерства внутрішніх справ України.

28 лютого 2012 року відповідно до наказу № 82 о/с ОСОБА_1 була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

09 листопада 2014 року позивачу надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку терміном до 08.11.2015 року, у звязку з тим, що дитина потребує домашнього догляду.

У вересні 2015 року, ОСОБА_1 переведено на посаду оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах дітей Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.

16 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з рапортом про надання їй відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з терміном з 09.11.2015 року по 08.11.2016 року, у звязку з тим, що дитина потребує домашнього догляду.

06.11.2015 року Наказом № 385 по особовому складу ОСОБА_1 звільнено, у звязку із скороченням штату.

08.11.2015 року позивачу в режимі телефонної розмови повідомлено про звільнення за скороченню штатів, у звязку з ліквідацією структурного підрозділу МВС України міліції.

09.11.2015 року у відділі кадрів ГУ МВС України в Донецькій області в м. Маріуполі позивачу повідомили, що рапорт ОСОБА_1 на продовження декретної відпустки до досягнення дитини шестирічного віку від 16.10.2015 року не підписаний, у звязку з «зупиненням підписаних декретних відпусток».

10.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась у відділ кадрів ГУ МВС України в Донецькій області, де їй повідомили про її звільнення через скорочення кадрів.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Керуючись статтею 21 Закону України «Про міліцію» працівник міліції має право оскаржити до суду прийняті щодо нього рішення службових осіб органів внутрішніх справ, якщо вважає, що вони ущемляють його гідність і особисті права.

Позивач не погоджується із вказаним наказам відповідача та вважає, що спірним наказом порушуються його права, свободи та інтереси, у звязку з чим звернувся до суду із даним позовом.

Правовідносини, повязані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про міліцію», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), Дисциплінарним Статутом органів внутрішніх справ, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про міліцію» міліція в Україні державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до статті 18 названого Закону порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

07.10.2015 року набув чинності Закону України «Про національну поліцію» прикінцевими та перехідними положеннями якого, зокрема, передбачено повне припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Словянське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області.

Відповідно до п. 8 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Позивач у позовній заяві посилається на дію Кодексу законів про працю України, проте суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі, про що неодноразово вказував Верховний Суд України в своїх рішеннях.

Отже, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Відповідно до ст. 104 Цивільного Кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 року ліквідація юридичної особи це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обовязки. У разі ліквідації уся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь - якому органі (закладів, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовились від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Отже, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» був опублікований 06.08.2015 року в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015 року.

16.09.2015 року ОСОБА_1 особисто була ознайомлена з вимогами Закону України «Про Національну поліцію», зокрема з п. 8-11 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень», із можливим майбутнім звільненням через скорочення штатів, про що свідчить лист ознайомлення з її особистим підписом.

Проте, позивач так і не звернувся із заявою про прийняття на службу до поліції.

Крім того, Словянським міським відділом (з обслуговування м. Словянськ та Словянського району) 07.09.2015 року до територіального органу Державної служби зайнятості м. Словянськ надано інформацію про заплановане масове вивільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, передбачене на листопад 2015 року.

ОСОБА_1 для вирішення питання щодо подальшого проходження служби до міського відділу не прибула, з рапортами не зверталась, тому наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 385 о/с звільнена з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби.

Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством.

Отже, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 385 о/с про звільнення лейтенанта міліції з посади оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах дітей Словянського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області через скорочення штатів на підставі п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ не підлягають задоволенню.

Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно у Розясненнях Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» також зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ч. 1 ст. 30 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Національна поліція України за своїм статусом є новоствореним органом державної влади та не є правонаступником органів внутрішніх справ, що діяли на підставі положень Закону України «Про міліцію».

Законом України «Про Національну поліцію» передбачено, що комплектування поліції здійснюється на підставі конкурсного набору за рахунок осіб, які відповідають категоріям вимог, необхідних та встановлених для служби в поліції, внаслідок чого набір до поліції здійснюється на конкурсних засадах, автоматичного перепризначення колишніх працівників міліції не передбачено.

Як свідчить правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові Пленуму від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» не можна поновлювати особу на підприємстві (установі, організації), що ліквідовані або перебувають в стані ліквідаційної процедури, навіть за умови встановлення порушення порядку її звільнення.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730, було прийнято рішення про ліквідацію, як юридичної особи публічного права, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та його структурних підрозділів, у тому числі Словянського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, усі посади якого скорочено, відповідно до вимог законодавства.

Щодо вимог позивача про стягнення з Міністерства внутрішніх справ України середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача проведено відповідно до законодавства, що регламентувало діяльність органів внутрішніх справ на момент виникнення правовідносин.

Крім того, на день звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_1 не отримувала грошового забезпечення, оскільки знаходилась у відпустці для догляду за дитиною.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у відповідності до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Донецький окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 8 - 11, 94, 99, 158-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Словянського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області про поновлення на роботі відмовити.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає до Донецького апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Тарасенко І.М.

Судді Крилова М.М.

ОСОБА_3