Справа № 607/12831/13а
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/2230/15

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2015р. по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міське бюро технічної інвентаризації", третя особа: Тернопільська міська рада про визнання нечинними і скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

16.03.2010р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень від 05 серпня 2014 року просила визнати нечинним рішення ТзОВ «Міське БТІ» щодо проведення державної реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно від 27 грудня 2005 року з моменту його винесення; скасувати рішення ТзОВ «Міське БТІ» від 27 грудня 2005 року про державну реєстрацію права комунальної власності за ТМР на нежитлові приміщення у житловому будинку по АДРЕСА_1 визнати нечинним рішення ТзОВ «Міське БТІ» від 24 травня 2007 року щодо проведення державної реєстрації права комунальної власності на нерухоме майно з моменту його прийняття; скасувати рішення ТзОВ «Міське БТІ» від 24 травня 2007 року про державну реєстрацію права комунальної власності за ТМР на нежитлові приміщення у житловому будинку АДРЕСА_1, яке прийняте на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 24 травня 2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що свідоцтво про право власності від 27 грудня 2005 року на приміщення у будинку АДРЕСА_1 за ТМР виготовлене на бланку, який не відповідає вимогам, передбаченим наказом Міністерства юстиції України №55/5 від 20 червня 2002 року, а тому є недійсним. Також, 24 травня 2007 року відповідачем прийнято рішення про реєстрацію права власності на підставі правовстановлюючого документу - дублікату свідоцтва про право власності від 24 травня 2007 року. Даний дублікат виданий взамін недійсного свідоцтва про право власності від 27 грудня 2005 року, а тому не породжує правових наслідків і на підставі останнього прийняти рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідач права не мав. Окрім цього, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» відповідачу не делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов'язаних із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2015р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з підстав порушення норм матеріального права позивач, подала апеляційну скаргу.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що в матеріалах справи відсутні докази правомірності дій відповідача щодо державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції чинній станом на 27.12.2005р., встановлено вичерпний перелік документів для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Рішення №645 «Про оформлення права власності» від 11.06.2003р. не є правовстановлюючим документом. На підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради реєстрація права власності на об'єкт нерухомості не проводиться.

Відповідачем не надано суду даних про площу вбудовано-прибудованої аптеки по АДРЕСА_1 станом на 27.12.2005р.

Отримання власником дублікату правовстановлюючого документу не тягне за собою проведення державної реєстрації права власності на нерухомість.

Свідоцтво про право власності на приміщення від 27.12.2005р. не відповідає вимогам пункту 6 преамбули наказу Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002р. «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав», оскільки свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виконане з 1 жовтня 2002 року не на спеціальному бланку є недійсними.

Дублікат недійсного правовстановлюючого документу є також недійсним правовстановлюючим документом, тому останній не несе жодних юридичних наслідків.

Просить скасувати постанову та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку, яка просить задоволити апеляційну скаргу, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2005 року ТзОВ «Міське БТІ» видало свідоцтво про право власності на приміщення, котрі розташовані по АДРЕСА_1 і дійсно належать Тернопільській міській раді на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №645 від 11 червня 2003 року, що стверджується наявною у справі фотокопією (а.с.8).

25 квітня 2007 року Тернопільською міською радою винесено рішення №507 «Про видачу дубліката свідоцтва про право власності» на приміщення комунальної власності, площею 521,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення, 24 травня 2007 року виконкомом Тернопільської міської ради було посвідчено, що приміщення, загальною площею 521,4 кв.м, розташовані по АДРЕСА_1 дійсно належать Тернопільській міській раді на праві комунальної власності і перебувають у повному господарському віданні КП ЖЕК-1 згідно свідоцтва, виданого 27 грудня 2005 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №645 від 11 червня 2003 року.

Відповідно до цього дублікату свідоцтва про право власності, ТзОВ «Міське БТІ» 24 травня 2007 року зареєструвало право власності на нежиле приміщення по АДРЕСА_1, котре на праві комунальної власності належить Тернопільській міській раді, що стверджується фотокопією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 травня 2007 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, і з таким погоджується колегія суддів, що вимоги позивачки є безпідставними, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивачкою не представлено доказів, що свідоцтво від 27 грудня 2005 року виготовлено на бланку, який не відповідає вимогам закону, оскільки в матеріалах справи наявна фотокопія такого.

Пунктом 6 Тимчасового положення про порядок ведення реєстру прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 7/5 від 07 лютого 2002 та зареєстрованого за № 157/6445 в Міністерстві юстиції України 18 литого 2002 року (в редакції від 19 травня 2005 року яка діяла на час винесення свідоцтва від 27 грудня 2005 року (далі - Положення), установлено, що видача витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно з 1 жовтня 2002 року БТІ здійснюються тільки на спеціальних бланках установленої форми. Витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виконані з 1 жовтня 2002 року не на спеціальному бланку, є недійсними.

Таким чином, дублікат свідоцтва від 27 грудня 2005 року не можна вважати таким, що не породжує правових наслідків, а тому на його підставі законно виданого свідоцтво про право власності від 24 травня 2007 року.

Покликання апелянта на відсутність у відповідача делегованих державою повноважень на реєстрацію речових прав, спростовується п.1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке діяло на момент прийняття рішення відповідачем - 27.12.2005р., яким передбачено, що реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти, а не лише комунальної, як зазначає позивачка.

Колегія суддів обумовлює і ту обставину, що такий спосіб захисту (вимога про визнання акта нечинним), як випливає з системного аналізу статей 105, 162, 171 КАС України, може стосуватися лише випадків оскарження нормативно-правових актів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми ч.1 ст.28 КАС України щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи, оскільки ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.06.2013р. (а.с.83 - 86) скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.05.2010р. про закриття провадження у даній справі, постановлено суддею Процько Я.В. (а.с. 52 - 55).

Оскаржуване рішення суду прийнято тим же суддею Процько Я.В.(а.с.184 - 185)

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України - підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є розгляд і вирішення справи неповноважним судом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду підлягає до скасування з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, ч.4 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 січня 2015р. по справі №607/12831/13-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

А.Р.Курилець

Повний текст виготовлено 18.02.16р.