Справа № 2-а-54/12
Суддя: Нікушин В. В.
Дата ухвалення: 2012-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-54/12
Провадження № 2-а/1015/5534/11
ПОСТАНОВА

іменем України

11.06.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

за участю секретаря Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Київ адміністративну справу за адміністративним позовом заступника прокурора Києво-Святошинського району Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Київській області до Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання недійсними, протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року заступник прокурора Києво-Святошинського району Київської області звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Київській області до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства з позовом до Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання недійсними, протиправними та скасування рішень.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що в ході здійсненої на виконання завдання Прокуратури Київської області перевірки дотримання вимог земельного законодавства відповідачем було встановлено, що у 2011 року відповідачем були прийняті рішення 4, 5 сесій 6 скликання від 21 лютого 2011 року № 63/7 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській, загальною площею 0,35 га гр. ОСОБА_2І.», від 21 лютого 2011 року № 63/6 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе, загальною площею 0,4000 га гр. ОСОБА_1О.», від 01 квітня 2011 року № 88/1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,35 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській гр. ОСОБА_2І.», від 01 квітня 2011 року № 88/4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,4000 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе гр. ОСОБА_1О.».

Дані рішення були прийняті всупереч вимогам законодавства, так як відповідно до Генерального плану села Ходосівка, затвердженого 22 квітня 2008 року рішенням сесії Ходосівської сільської ради, спірні земельні ділянки знаходяться у зоні територій комерційного використання. Разом з тим, відповідачем щодо віднесення зазначених земельних ділянок до земель комерційного призначення не приймалось, а отже, існує невідповідність місця розташування цих ділянок Генеральному плану населеного пункту.

До того ж, земельні ділянки, передані у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до Генерального плану с. Ходосівка розташовані вздовж національної автомобільної дороги загального користування державного значення Н-01 Київ-Знам'янка, яка з км 14+740 до км 43+375 відноситься до 1-б категорії.

На даний час проходять роботи по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування Службі автомобільних доріг у Київській області під існуючу автомобільну дорогу Н-01 Київ-Знам'янка, по попередніх даних смуга відводу в межах Ходосівської сільської ради на км 23+555 (праворуч) становитиме 20 метрів. А отже, при відведенні земельних ділянок у власність, які розташовані вздовж автомобільних доріг загального користування, необхідне обовязкове погодження зі Службою автомобільних доріг у Київській області як суміжником. Проте, треті особи у справі за погодженням до Служби автомобільних доріг у Київській області не звертались.

Також відповідно до інформації відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 119 від 21 вересня 2011 року викопіювання з Генерального плану села Ходосівка, що є складовою частиною проекту землеустрою, не було підписано начальником відділу, оскільки потребувало обовязкового попереднього погодження зі Службою автомобільних доріг у Київській області, що не було зроблено.

Зважаючи на викладене та посилаючись на норми закону, позивач просив: визнати недійсними, протиправними та скасувати рішення 4, 5 сесій 6 скликання Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21 лютого 2011 року № 63/7 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській, загальною площею 0,35 га гр. ОСОБА_2І.», від 21 лютого 2011 року № 63/6 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе, загальною площею 0,4000 га гр. ОСОБА_1О.», від 01 квітня 2011 року № 88/1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,35 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській гр. ОСОБА_2І.», від 01 квітня 2011 року № 88/4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,4000 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе гр. ОСОБА_1О.».

Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проти позову заперечував у письмовій формі, посилаючись на те, що: позов безпідставний; Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», на який посилається позивач, не може бути застосований, оскільки на час прийняття оскаржуваних рішень не набрав чинності; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а не генеральним планом; розташування земельних ділянок повністю відповідає відображенню їх розташування на Генеральному плані; правомірність надання ділянок повністю підтверджуються протестами прокуратури Київської області, де зазначено, що дані земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення; посилання позивача на ДБН неправомірні, так як відстань від придорожньої смуги до спірних земельних ділянок складає 4-5 м, а тому Служба автомобільних доріг в Київській області не є суміжником, і тому проект землеустрою не підлягає погодженню з нею.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проти позову заперечував у письмовій формі з підстав, аналогічних тим, що були викладені представником відповідача.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що у 2011 відповідачем були прийняті рішення 4, 5 сесій 6 скликання від 21 лютого 2011 року № 63/7 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській, загальною площею 0,35 га гр. ОСОБА_2І.», від 21 лютого 2011 року № 63/6 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе, загальною площею 0,4000 га гр. ОСОБА_1О.», від 01 квітня 2011 року № 88/1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,35 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській гр. ОСОБА_2І.», від 01 квітня 2011 року № 88/4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,4000 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе гр. ОСОБА_1О.».

Службою автомобільних доріг у Київській області на запит позивача № 6497 від 17 серпня 2011 року в листі за № 06с/2109 від 26 серпня 2011 року було надано інформацію, що автомобільна дорога Н-01 Київ-Знам'янка згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року № 865 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» відноситься до національних доріг загального користування державного значення, з км 14+740 до км 43+375 відноситься до 1-б категорії. У даний час ведуться роботи по виготовленню проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування Службі автомобільних доріг у Київській області під існуючу автомобільну дорогу Н-01 Київ-Знам'янка, по попередніх даних смуга відводу в межах Ходосівської сільської ради на км 23+555 (праворуч) становитиме 20 метрів. Крім того, згідно з п. 5.1.23 ДБН В.2.3-4:2007 в усіх випадках, коли за місцевими умовами можлива поява на дорозі людей або тварин, слід забезпечувати бокову видимість придорожньої смуги на відстані 25 м від крайки проїзної частини для доріг 1-б, ІІ і ІІІ категорій та 15 м для доріг IV і V категорій. При відведенні земельних ділянок у власність, які розташовані вздовж автомобільних доріг загального користування, необхідне обовязкове погодження зі Службою автомобільних доріг у Київській області як суміжником. Громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за погодженням до Служби автомобільних доріг у Київській області не звертались.

На підставі оскаржуваних рішень ОСОБА_1 отримав Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку Серії ЯЛ № 431717 від 18 квітня 2011 року, кадастровий номер :01:003:0262.

02 червня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 2055.

05 серпня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу даної земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 2223.

У відповідності до листа ДП «УкрНДІпроцивільсільбуд» за № 1624 від 05 грудня 2011 року земельні ділянки вздовж житлової вулиці Обухівське шосе-2, які було відведено у власність громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 із земель сільської ради для ведення особистого селянського господарства, не є суміжними з автомобільною дорогою державного значення Н-01 Київ-Знам'янка, мінімальна відстань між межами земельних ділянок громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та землями Служби автомобільних доріг у Київській області становить 3,83 м або 23,83 м від осі автодороги, а максимальна відстань становить 6,07 м або 26,07 м від осі автодороги.

Відповідно до листа відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 119 від 21 вересня 2011 року викопіювання з Генерального плану села Ходосівка, що є складовою частиною проекту землеустрою, не було підписано начальником відділу, оскільки потребувало обовязкового попереднього погодження зі Службою автомобільних доріг у Київській області, що не було зроблено.

Дійсно, з проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 вбачається, що викопіювання із генерального плану місцерозташування земельних ділянок не погоджено керівником відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Також з наданого у судовому засіданні 11 червня 2012 року та долученого до матеріалів справи Генерального плану села Ходосівка Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що спірні землі відносяться до земель комерційного призначення.

Зважаючи на встановлені обставини та зміст позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність проаналізувати наступні правові норми.

Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Зважаючи на зміст ст. 144 Конституції України, рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 цього ж Закону передбачено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У відповідності до ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Виходячи зі змісту ст. 20 ЗК України (в редакції станом на час прийняття оскаржуваних рішень від 21 лютого 2011 року), віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

У ст. 21 ЗК України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Зважаючи на ст. 71 ЗК України, до земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг, а саме: а) паралельні об'їзні дороги, поромні переправи, снігозахисні споруди і насадження, протилавинні та протисельові споруди, вловлюючі з'їзди; б) майданчики для стоянки транспорту і відпочинку, підприємства та об'єкти служби дорожнього сервісу; в) будинки (в тому числі жилі) та споруди дорожньої служби з виробничими базами; г) захисні насадження.

Зважаючи на ст. 112 ЗК України охоронні зони створюються: а) навколо особливо цінних природних об'єктів, об'єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів; б) уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України.

Відповідно до ст. 118 ЗК України (в редакції станом на прийняття оскаржуваних рішень від 21 лютого 2011 року) районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

У відповідності до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 5 ст. 158 ЗК України визначено, що у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Виходячи зі змісту ст.ст. 193, 194 ЗК України, державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів. Державний земельний кадастр є основою для ведення кадастрів інших природних ресурсів. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Відповідно до ст. 196 ЗК України державний земельний кадастр включає: а) кадастрове зонування; б) кадастрові зйомки; в) бонітування ґрунтів; г) економічну оцінку земель; ґ) грошову оцінку земельних ділянок; д) державну реєстрацію земельних ділянок; е) облік кількості та якості земель.

Зважаючи на ст. 198 ЗК України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

У ст. 58 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що врахування державних інтересів при здійсненні землеустрою на місцевому рівні полягає у виконанні заходів, передбачених загальнодержавними програмами щодо використання та охорони земель, схемами землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель, проведення державної експертизи і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про планування і забудову територій» (який діяв станом на дату прийняття оскаржуваних рішень від 21 лютого 2011 року) планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації. Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством. Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням ради, яка затвердила містобудівну документацію, після погодження з відповідним спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ст. 20 цього ж Закону нормативне регулювання планування, забудови та іншого використання територій полягає у прийнятті нормативно-правових актів, зокрема державних будівельних норм, відомчих нормативних документів, регіональних і місцевих правил забудови. Державні будівельні норми щодо планування і забудови та іншого використання територій розробляє та затверджує спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань містобудування та архітектури за погодженням з іншими центральними органами виконавчої влади з питань, які належать до їх повноважень. Нормативно-правові акти інших центральних органів виконавчої влади щодо планування, забудови та іншого використання територій, що видаються в межах їх компетенції, затверджуються цими органами після погодження із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури і реєструються в установленому законодавством порядку. Державні будівельні норми та інші нормативно-правові акти з питань планування і забудови територій є обов'язковими для суб'єктів містобудування.

Статтею 17 «Про регулювання містобудівної діяльності» (що діяв вже на час прийняття оскаржуваних рішень від 01 квітня 2011 року) визначено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада. Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п'ять років. Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією. Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Зважаючи на ч. 3 ст. 8 зазначеного Закону, рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільськими, селищними, міськими, районними, обласними радами та їх виконавчими органами, місцевими державними адміністраціями міст Києва та Севастополя в межах визначених законом повноважень з урахуванням вимог містобудівної документації.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року № 865 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» автомобільна дорога Н-01 Київ-Знам'янка відноситься до національних доріг загального користування державного значення, з км 14+740 до км 43+375 відноситься до 1-б категорії.

Статтею 9 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що складовими автомобільної дороги загального користування у межах смуги відведення є: земляне полотно, проїзна частина, дорожнє покриття, смуга руху, споруди дорожнього водовідводу, штучні споруди, інженерне облаштування: спеціальні споруди та засоби, призначені для забезпечення безпечних та зручних умов руху (освітлення, технологічного зв'язку, вимірювання вагових і габаритних параметрів транспортних засобів, примусового зниження швидкості руху), об'єкти дорожнього сервісу та архітектурне облаштування: архітектурні споруди та декоративні насадження, що призначені для забезпечення естетичного вигляду автомобільних доріг; технічні засоби організації дорожнього руху, автопавільйони, лінійні споруди і комплекси, що забезпечують функціонування і збереження доріг; зелені насадження. Розміщення інших об'єктів у межах смуги відведення без погодження з власниками доріг не допускається.

У відповідності до п. 3.26 ДБН В.2.3-4:2007 «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ» узбіччя це смуга земляного полотна, розташована між крайкою проїзної частини та брівкою земляного полотна з кожного боку дороги, яка може використовуватись для вимушеної зупинки транспортних засобів та проїзду спеціального транспорту при виникненні надзвичайних ситуацій на автомобільній дорозі.

Враховуючи п. 4 таблиці 5.1 ДБН В.2.3-4:2007 «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ», ширина узбіччя автомобільної дороги категорії І-б повинна складати 3,75 м від крайки проїзної частини.

Пунктом 5.1.23 вказаних ДБН визначено, що в усіх випадках, коли за місцевими умовами можлива поява на дорозі людей або тварин, слід забезпечувати бокову видимість придорожньої смуги на відстані 25 м від крайки проїзної частини для доріг І-б, II і ІІІ категорій та 15 м для доріг IV і V категорій.

Також, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги положення частини 2 статті 71 КАС України, відповідно до яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 162 КАС України, адміністративний суд має право у разі задоволення адміністративного позову прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач мав всі підстави, а також право звернутися до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Київській області.

Відповідачем же в ході судового розгляду не було доведено правомірність його рішень, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Посилання відповідача та третьої особи на протест заступника прокурора Київської області за № 07/4-702вих від 16 березня 2010 року суд не може прийняти до уваги, так як з його змісту не вбачається, що даний документ стосується саме земельних ділянок, щодо яких ухвалювались оскаржувані рішення. До того ж, ці посилання спростовуються поданим суду Генеральним планом с. Ходосівки, про що згадувалось вище.

Щодо листа ДП «УкрНДІпроцивільсільбуд» в частині, де категорично стверджено, що землі Служби автомобільних доріг у Київській області не являються суміжними по відношенню до спірних земельних ділянок, то суд критично ставиться до цієї інформації, бо вихідною адресою розміщення цих ділянок у листі є вулиця Обухівське шосе-2, а предметом спору є рішення відповідача щодо земельних ділянок, розміщених на вул. Піонерській та вул. Обухівське шосе.

До того ж, як вбачається з цього листа, то у будь-якому випадку землі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебувають у відповідності до п. 5.1.23 вище згаданих ДБН у зоні, яка повинна забезпечувати бокову видимість придорожньої смуги на відстані 25 м від крайки проїзної частини.

Зважаючи, що в силу ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і кожен має право користуватися, розпоряджатися та володіти своєю власністю, то в результаті ухвалення оскаржуваних рішень треті особи мають право на даний час оформити своє право власності і в подальшому встановлювати в межах своїх ділянок огорожі, конструкції, будівлі, насаджувати високорослі дерева, рослини, що унеможливить бокову видимість придорожньої смуги на відстані 25 м від крайки проїзної частини, що, в свою чергу, може призвести до аварійних ситуацій на дорозі.

Тобто, з врахуванням забезпечення безпеки на дорозі відповідач не мав права передавати охоронну зону поблизу автомобільної дороги у власність третіх осіб, а повинен був залишити цю землю або у власності громади села, або передати її в постійне користування розпоряднику дороги Службі автомобільних доріг Київській області.

Також, оскільки відповідно до діючого Генерального плану села Ходосівка спірні земельні ділянки знаходяться у зоні земель комерційного призначення, то відповідач не мав права без попереднього внесення відповідних змін до Генерального плану надавати у цій зоні земельні ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства.

Важливе значення має й те, що проекти землеустрою на спірні земельні ділянки не були погоджені у повному обсязі: викопіювання із генерального плану місце розташування земельних ділянок не погоджено керівником відділу містобудування та архітектури Києво-Святошинської районної державної адміністрації, що не давало право відповідачу погоджувати їх та передавати третім особам у власність земельні ділянки.

А отже, суд з врахуванням всіх вище перелічених порушень, вчинених відповідачем під час прийняття оскаржуваних рішень, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зважаючи на викладене вище та керуючись ст.ст. 14, 19, 121, 144 Конституції України, ст.ст. 19, 20, 21, 71, 112, 118, 152, 155, 158, 193, 194, 196, 198 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 21 ЦК України, ст. 58 Закону України «Про землеустрій», ст. 9 Закону України «Про автомобільні дороги», ст.ст. 10, 20 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.ст. 8, 17 «Про регулювання містобудівної діяльності», Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2006 року № 865 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення», ДБН В.2.3-4:2007 «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ», ст.ст. 6, 9-12, 17, 18, 60, 69, 71, 86, 94, 160, 162, 163, 167, 172, 177 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсними, протиправними та скасувати рішення 4, 5 сесій 6 скликання Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області:

від 21 лютого 2011 року № 63/7 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській, загальною площею 0,35 га гр. ОСОБА_2І.»,

від 21 лютого 2011 року № 63/6 «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе, загальною площею 0,4000 га гр. ОСОБА_1О.»,

від 01 квітня 2011 року № 88/1 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,35 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Піонерській гр. ОСОБА_2І.»,

від 01 квітня 2011 року № 88/4 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,4000 га у власність для ведення особистого селянського господарства в с. Ходосівка по вул. Обухівське шосе гр. ОСОБА_1О.»

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ В.В.Нікушин