Справа № 607/9303/15-а
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 876/7761/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді: Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2015 року по справі № 607/9303/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі з її пенсії неправомірно було вирішено стягнути кошти в розмірі 3540,67 грн., як переплату пенсії за період з липня 2013 року по березень 2014 року у зв'язку з оформленням нею підприємницької діяльності.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2015 року позов задоволено.

Рішення міжвідомчої комісії управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 12 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 переплати в розмірі 3540 грн. 67 коп. - скасовано.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в м. Тернопіль в користь ОСОБА_1 3540 грн. 67 коп., як незаконно стягнуті з пенсійної виплати.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, її оскаржив відповідач управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі, яке покликаючись на те, що вказана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено те, що позивачці з 12 березня 2013 року призначено пенсію по III групі інвалідності загального захворювання відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із середньомісячного заробітку за період роботи з 01 липня 2000 року по 07 січня 2013 року при стажі роботи 41 рік 05 місяців 10 днів.

Як вбачається з заяви про призначення/перерахунок пенсії та пам'ятки пенсіонеру, ОСОБА_1 повідомлена про обов'язок повідомляти органи Пенсійного фонду про зміни, які впливають на розмір пенсії (поступлення на роботу та звільнення з роботи).

25.07.2013 року ОСОБА_1 (НОМЕР_1) зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців серії НОМЕР_2.

Згідно з повідомленням реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 06 березня 2014 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

При опрацюванні списків працюючих пенсіонерів за листопад 2013 року за даними СПОВ, які надіслані Інформаційним центром Пенсійного фонду України встановлено, що з 25 липня 2013 року позивачка зареєстрована як фізична особа - підприємець, про що не повідомила управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі.

Рішенням міжвідомчої комісії управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі від 12 березня 2014 року встановлено порушення ОСОБА_2 вимог ст. 33 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а саме неповідомлення пенсіонером про працевлаштування та переплату позивачці пенсії в розмірі 3540 грн. 67 коп., як непрацюючому пенсіонеру з 25 липня 2013 року по 31 березня 2014 року.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 в період з 25 липня 2013 року по 06 березня 2014 року була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності, однак підприємницької діяльності не здійснювала, доходу не отримувала, страхові внески та податки не сплачувала, а тому її страховий стаж залишався незмінним і не впливав на її пенсійне забезпечення.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 102 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсіонери зобов'язані повідомити органи пенсійного забезпечення про обставини , що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Згідно зі ст. 43 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців" дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Відповідно до вимог ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою - підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності та інше.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Твердження позивачки про те, що нею не подавалися до органу Пенсійного фонду України неправдиві дані, а також про те, що протягом вказаного періоду нею не здійснювалася підприємницька діяльність і відповідно не отримувався дохід, не заслуговують на увагу, оскільки покладений на пенсіонера обов'язок повідомити орган, що призначив пенсію, про обставини що припиняють чи змінюють виплату пенсії і позивачка не виконала.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що позивачка самостійно зобов'язувалась повідомляти органи Пенсійного фонду України про обставини, що можуть вплинути на її пенсійне забезпечення, однак допустила зловживання своїм правом на отримання пенсійних виплат, яке полягало в неповідомленні органів Пенсійного фонду про обставини, які впливають на призначення йому пенсії, а саме про її реєстрацію як суб'єкта підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 23 січня 2014 року (справа № К/9991/73818/12).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги відповідача є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2015 року по справі № 607/9303/15-а скасувати та прийняти нову постанову, відповідно до якої в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Повний текст постанови складено 19 лютого 2016 року