Справа № 813/7716/14
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. Справа № 876/4509/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 р. по справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

12.11.2014 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Сортнасіннєовоч-Львів" (далі-ПрАТ "Сортнасіннєовоч-Львів") звернулось до суду із позовом до відповідача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 03.06.2014 р. №/8211.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що реальність виконання господарських операцій з контрагентами підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами. Усі придбані товари використані ПрАТ "Сортнасіннєовоч-Львів" у власній господарській діяльності, реалізовані контрагентам, за операціями нараховано валові доходи, які відображені у податкових деклараціях. Жодних зауважень, щодо вказаних доходів відповідачем в ОСОБА_1 не висловлено.

Протиправними, на думку позивача, слід вважати доводи контролюючого органу з посиланням на акти інших податкових інспекцій щодо неможливості проведення зустрічних перевірок контрагентів позивача, оскільки такі не містять жодних відомостей про операції з позивачем.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 р. адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 03.06.2014 р. №/8211.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами підтверджуються первинними документами, які повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Про дійсність правочинів позивача з вказаними контрагентами свідчить також те, що всі розрахунки між ними мають реальний грошовий характер та підтверджені відповідними первинними документами, зокрема, податковими накладними.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області зокрема покликається на фіктивний характер правочинів, укладених позивачем із контрагентами. При оформленні матеріалів перевірки податковим органом використано матеріали перевірок, які проводилися щодо контрагентів позивача та іншу податкову інформацію, відповідно до яких встановлено неправомірне формування даних податкового обліку шляхом відображення у них господарських операцій з субєктами господарювання, які товари, роботи, послуги фактично для зазначених субєктів господарювання не постачали, а відтак такі в подальшому не могли бути реалізовані іншим особам, в тому числі і позивачеві. А тому, апелянт просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 28.04.2014 року по 06.05.2014 року ДПІ у Шевченківському районі м.Львова проведено позапланову виїзну перевірку ПрАТ Сортнасіннєовоч, за наслідками якої складено ОСОБА_1 від 14.05.2014 р. № 195/162/13-07-22-01-10/00492302 Про результати позапланової виїзної перевірки ПрАТ Сортнасіннєовоч, з питань правомірності формування доходів та витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по взаєморозрахунках з ІП Віндекс Проджект Україна (36032854), ПП Західбудстиль (37072919), ТзОВ Дельта-Принт (32948301), ТОВ ОСОБА_1 Транс (34469324) за період з квітня 2011 року по грудень 2011 року та січень-березень 2012 року. Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, п.п. 139.1.9 п.139.1, ст.139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 228 546 грн., в тому числі за 2 квартал 2011 року 20125 грн., за 3 квартал 2011 року - 562 грн., за 4 квартал 2011 року 176464 грн., за 1 квартал 2012 року 26330 грн.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 податковим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 03.06.2014 р. № /8211 на суму 241711 грн., у т.ч. 228546 грн. основний платіж, 13165 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Порушення вимог податкового законодавства відповідач вбачає в оформленні результатів взаємовідносин позивача із ІП Віндекс Проджект Україна, ПП Західбудстиль, ТОВ Дельта-Принт, ТОВ ОСОБА_1 Транс, посилаючись на фіктивний характер правочинів.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В силу п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що господарська операція - це дія або подія, що викликає зміни у структурі активів і зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 2, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизація інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як наслідок, господарські операції повинні підтверджуватися належними первинними документами і лише ті документи, які відповідають зазначеним вище вимогам, можуть бути визнані допустимими засобами доказування відповідної господарської операції.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В силу ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В контексті вищевикладеного, судом апеляційної інстанції було встановлено, що 01.06.2011 року між ІП Віндекс Проджект Україна та ВАТ „Сортнасіннєовоч" укладено договір № 89 купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей (а.с.102-103). На підтвердження виконання умов договору позивачем долучено податкову накладну №36 від 15 червня 2011 року на загальну суму 105000 грн., в т.ч. ПДВ- 17500 грн. (а.с.109), видаткову накладну №19 від 15 червня 2011 року (а.с.107).

01 серпня 2011 року між ВАТ „Сортнасіннєовоч" та ІП Віндекс Проджект Україна укладено договір №105 купівлі-продажу (а.с.104-105), на виконання якого ІП Віндекс Проджект Україна передало у власність ВАТ „Сортнасіннєовоч" товарів на загальну суму 29360,84 грн., що підтверджується податковими накладними: №5 від 04 серпня 2011 року на загальну суму 21360,84 грн., в т.ч. ПДВ - 3569,14 грн. (а.с.110), та №19 від 26 серпня 2011 року на загальну суму 8000,00 грн., в т.ч ПДВ - 1333,33 грн. (а.с.111), видатковими накладними № 040801 від 04 серпня 2011 року (а.с.106) та № 260801 від 26 серпня 2011 року (а.с.108).

Розрахунки за вказаними договорами проводено виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахункові рахунки контрагента, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень та рахунками-фактурами (а.с.119-120, 127-129).

01 листопада 2011 року між ВАТ „Сортнасіннєовоч" та ТОВ ОСОБА_1 Транс укладено договір № 111 купівлі-продажу (а.с.94-95), на виконання якого ТОВ ОСОБА_1 Транс передало ВАТ „Сортнасіннєовоч" товарів на загальну суму 211005,86 грн., що підтверджується податковими накладними №251106 від 25 листопада 2011 року на загальну суму 117504 грн., в т.ч. ПДВ- 19584 грн. (а.с.101), №281107 від 28 листопада 2011 року на загальну суму 32679,86 грн., в т.ч. ПДВ- 5446,64 грн. (а.с.100), №261208 від 26 грудня 2011 року на загальну суму 60822 грн., в т.ч. ПДВ-10137 грн. (а.с.99), видатковими накладними № 251106 від 25 листопада 2011 року (а.с.96), № 281107 від 28 листопада 2011 року (а.с.97), № 301208 від 30 грудня 2011 року (а.с.98).

Розрахунки за вказаним договором проведено виключно в безготівковому вигляді, шляхом перерахування коштів з розрахункового рахунку позивача на розрахункові рахунки контрагента, що підтверджується відповідними копіями платіжних доручень та рахунками-фактурами (а.с.116-118).

Так, ПрАТ „Сортнасіннєовоч" долучено до матеріалів справи докази використання придбаних у ІП Віндекс Проджект Україна та ТОВ ОСОБА_1 Транс товарно-матеріальних цінностей у власній господарській діяльності, зокрема, подальшої реалізації вказаних товарів ПП РА СітіАРТ, ТОВ Електроприлад - Науково-виробниче підприємство, Львівському державному університету безпеки життєдіяльності, ПП Електротехніка ХХІ, Міському палацу культури ім. Гната Хоткевича, Комунальній організації культурно-оздоровчому комплексу Старт, СП Тернопільський завод залізобетонних виробів і будівельних конструкцій, ПП Клуб Пікассо, ТОВ Центр нових інформаційних технологій, ТОВ Бучацький сирзавод, ТОВ Фактор Нафтогаз, ТОВ ТГФ Закарпатська фабрика виробів з деревини, ПП Бастер, ВАТ Микулинецький бровар, ТОВ Інстал Вент-ком, ТОВ Мережа концептуальних авторських ресторанів ФЕСТ, ТОВ Інформаційні системи.

17 жовтня 2011 року між ВАТ Сортнасіннєовоч та ПП Західбудстиль укладено Товарообмінний (бартерний) договір № 145 (а.с.70-71), відповідно до якого ПП Західбудстиль передало, а ВАТ „Сортнасіннєовоч" прийняло товар на загальну суму 225587 грн., що підтверджується податковими накладними від 17 жовтня 2011 року №171002 (а.с.80), №171003 (а.с.78), №171004 (а.с.79) та відповідними видатковими накладними (а.с.75-77). На виконання умов цього ж договору, товар визначений у накладних №818 від 27 жовтня 2011 року (а.с.86), №817 від 27 жовтня 2011 року (а.с.85), №819 від 28 жовтня 2011 року (а.с.82-83), №820 від 31 жовтня 2011 року (а.с.84) передано ВАТ „Сортнасіннєовоч" у власність ПП Західбудстиль.

01 грудня 2011 року між ВАТ Сортнасіннєовоч та ПП Західбудстиль укладено договір № 112 купівлі-продажу товарів на суму 72348,36 грн. (а.с.62-63), що підтверджується податковими накладними №71201 від 07 грудня 2011 року на загальну суму 253660,14 грн, в т.ч. ПДВ- 42276,69 грн. (а.с.67), №61201 від 06 грудня 2011 року на загальну суму 89000 грн., в т.ч. ПДВ- 14833,33 грн. (а.с.69), №81201 від 08 грудня 2011 року на загальну суму 91430,00 грн., в т.ч. ПДВ-15238,33 грн. (а.с.68) та відповідними видатковими накладними (а.с.64-66).

02 січня 2012 року між ВАТ Сортнасіннєовоч та ПП Західбудстиль також укладено договір № 4 купівлі-продажу товарів (а.с.54-55).

Судом встановлено, що ВАТ Сортнасіннєовоч здійснило повністю розрахунки за договором № 112 від 01 грудня 2011 року та № 4 від 02 січня 2012 року на підставі наданих контрагентом рахунків-фактур.

20 квітня 2012 року ПП Буднов прийняло від ПП Західбудстиль право вимоги до ВАТ Сортнасіннєовоч" за договором № 4 від 02 січня 2012 року (а.с.130).

ВАТ Сортнасіннєовоч здійснено проплату на рахунок ПП Буднов 63124,90 грн. за вищевказаним договором (а.с.131-132).

01 листопада 2012 року між ВАТ Сортнасіннєовоч та ТОВ Дельта-Принт укладено договір № 95 субпідряду на виконання робіт (а.с.49), відповідно до якого ТОВ Дельта-Принт на замовлення ВАТ Сортнасіннєовоч виконано поліграфічні роботи, а саме: порізку, фасування, поклейку, згідно з актом надання послуг № 301205 від 30 грудня 2012 року (а.с.51).

На виконання вказаного договору між ПП Рекламне агентство СітіАрт (замовник) та ВАТ „Сортнасіннєовоч" (виконавець) укладено договір субпідряду.

За цим договором позивачем надано послуг на суму 60000 грн., що підтверджується актами надання послуг, податковими накладними, рахунками на оплату, виписками по рахунку.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, колегія суддів звертає увагу на те, що ПрАТ „Сортнасіннєовоч" на підтвердження взаємовідносин з із ІП Віндекс Проджект Україна, ПП Західбудстиль, ТОВ Дельта-Принт, ТОВ ОСОБА_1 Транс було долучено до матеріалів справи копії всіх первинних документів, які були підставою для відображення таких господарських операцій у бухгалтерському та податковому обліках, зокрема: копії договорів купівлі-продажу, податкових та видаткових накладних, копії платіжних доручень та рахунків-фактур, тощо.

Слід зазначити, що первинні документи, якими ПрАТ „Сортнасіннєовоч" доводить здійснення господарських операцій з контрагентами, оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів. Вказана обставина не спростовується висновками перевірки та не заперечується представником відповідача.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що вимога податкового органу підтвердити отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей, які постачалися від контрагентів, товарно-транспортними накладними, є протиправною, оскільки законодавець не ставить у залежність відсутність транспортних документів на перевезення вантажу (товару) з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість. Наявність товарно-транспортних накладних при здійсненні перевезень передбачено наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" та Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, які регулюють питання перевезення, а не питання податкового обліку та звітності. Товарно-транспортна накладна є підставою для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника і оприбуткування їх у вантажоодержувача при перевезенні вантажів у межах України та не є єдиним та безумовним документом, що підтверджує факт придбання або продажу товарно-матеріальних цінностей. Таким чином, відсутність таких накладних у позивача само по собі не може слугувати підставою для визнання господарських операцій недійсними. Як наслідок, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Покликання податкового органу на нереальність господарських операцій з огляду на відсутність у контрагента позивача необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності у зв'язку відсутністю основних фондів, складських приміщень, трудових ресурсів, транспортних засобів є безпідставними, оскільки немає законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних засобів, тобто є можливість здійснення діяльності шляхом використання орендованих основних фондів, залучення трудових ресурсів на підставі укладення цивільно-правових договорів.

Колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції про те, що встановлення факту недійсності, в тому числі нікчемності цивільно-правового правочину, який опосередковує відповідну господарську операцію, не є необхідною умовою для визначення контролюючим органом грошових зобов'язань платнику податків у разі якщо буде встановлено відсутність реального вчинення цієї господарської операції або відсутність зв'язку між такою операцією та господарською діяльністю платника податків. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Водночас податкові органи не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про визнання недійсним правочину, укладеного між останнім у ланцюгу постачань платником податку та його контрагентом, з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства та стягнення в дохід держави коштів, одержаних сторонами оспорюваного правочину за такими угодами, як це установлено ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції також було вірно враховано, що умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб. Обов'язковість установлення умислу поширюється лише на визнання недійсними правочинів, вчинених із метою, що суперечить інтересам держави та суспільства (ч.3 ст.228 ЦК України). Проте встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з'ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Тому, в даному випадку покликання податкового органу на нікчемність правочинів, укладених між ПрАТ „Сортнасіннєовоч" та його контрагентами, є неправомірними.

Доводи апелянта щодо порушення податкового законодавства позивачем зокрема ґрунтуються на Актах перевірок контрагентів ПрАТ „Сортнасіннєовоч" - ІП Віндекс Проджект Україна, ПП Західбудстиль, ТзОВ Дельта-Принт, ТОВ ОСОБА_1 Транс. Однак такі доводи податкового органу не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено протиправність дій органів державної податкової служби, які складали ці акти, щодо викладення в актах перевірки висновків про визнання нікчемними всіх укладених правочинів. Висновки перевірки ґрунтуються на припущеннях про неспроможність контрагента позивача підприємства виконувати поставку та зберігання товару. Такі висновки зроблені за самими лише даними звітності контрагентів за даними центральної бази даних ДПА України, без її перевірки, а тому не можуть вважатися достовірними.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що такі ОСОБА_1 як докази у справі судом не можуть братися до уваги, так як вони не спростовують реальність господарських операцій, оскільки ними зокрема зафіксовано неможливість проведення зустрічної перевірки, а проведений аналіз господарської діяльності ПрАТ „Сортнасіннєовоч" та його контрагентів не узгоджується з повноваженнями податкового органу по факту неможливості проведення зустрічної перевірки. Висновки безтоварності можуть бути зроблені лише на підставі аналізу первинних документів, що не дотримано.

Слід зауважити, що сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок господарюючого суб'єкта не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства, тим більше особою, якої така зустрічна звірка безпосередньо не стосувалася. Отже, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може розглядатися як належне підтвердження фактів порушення платником податків податкового законодавства, здобуте в ході перевірки. Окрім того, акт про неможливість проведення зустрічної звірки не може містити жодних висновків про господарські операції, оскільки таким актом лише документується факт неможливості проведення зустрічної звірки.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, на вартість яких нарахований ПДВ, що включений платником податку до податкового кредиту.

Даючи узагальнюючу правову оцінку наведеним доказам, колегія суддів зауважує, що прямими доказами в підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту з ПДВ є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які відповідають вимогам чинного законодавства. Подані ж відповідачем докази не є прямими та в своїй сукупності не можуть вказувати на протиправність дій позивача при оподаткуванні згаданої господарської операції і підтверджувати обізнаність позивача про можливе сумнівне ведення господарської діяльності його контрагента.

Слід зауважити, що висновки про порушення податкового законодавства контрагентом позивача не можуть автоматично підтверджувати порушення податкового законодавства самим позивачем, а позивач як платник податку не повинен нести наслідків невиконання своїм контрагентом чи третіми особами вимог закону.

Така позиція узгоджується й з висновками Верховного Суду України, висловленими, зокрема, у постанові від 31.01.2011 року в справі №21-47а10, постанові від 11.12.2007 року у справі №21-1376во06.

Також згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Тому, суд надає перевагу письмовим доказам (первинним документам).

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до вірного переконання, що факт реального здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами підтверджується первинними документами встановленої форми. Долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості, у повній мірі відображають зміст господарських операцій, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність. Податкові та видаткові накладні також належним чином оформлені. Отже, реальність господарських операцій ПрАТ „Сортнасіннєовоч" підтверджується долученими до справи письмовими доказами.

Тому, в даному випадку, встановлені під час розгляду справи обставини, які підтверджені належними доказами, спростовують висновки Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, констатовані в ОСОБА_1 перевірки від 14.05.2014 р. № 195/162/13-07-22-01-10/00492302, а тому податкове повідомлення-рішення № /8211 від 03.06.2014 р., винесене на підставі зазначеного акту перевірки, підлягає скасуванню як протиправне.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2015 р. по справі № 813/7716/14 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 16.02.2016 року.