Справа № 813/1251/14
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 876/7877/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.О.Я.» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Р.О.Я.» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, яким просило скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.02.2014 року № 1/1579, яким йому збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 243173,78 грн., в тому числі 162115,85 грн. за основним платежем і 81057,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року позов задоволено.

Постанова мотивована тим, що орган податкової служби при складанні акта перевірки протиправно вийшов за межі своїх повноважень і самостійно поза судової процедури визнав недійсними договори, укладені ТзОВ «Р.О.Я.» з ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд Україна». Факт виконання сторонами умов цих договорів підтверджується належними первинними документами, наданими позивачем, в зв'язку з чим, на думку суду, позивачем було правомірно сформовано податковий кредит за результатами цих господарських операцій, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправними і підлягає скасуванню.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач, вважає, що вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що договори поставки товару та надання послуг, укладені ТзОВ «Р.О.Я.» з ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд Україна», є нікчемними, оскільки перевіркою встановлено відсутність поставок товарів і послуг за цими договорами, а самі договори були укладені без мети настання реальних наслідків. У ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд Україна» відсутні основні засоби, складські приміщення, автомобільний чи інший транспорт, устаткування та трудові ресурси, необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановив суд, 10-15.01.2014 року працівники Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області провели позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Р.О.Я.» з питань взаєморозрахунків з ТзОВ « Компанія Метпром» за березень 2013 року і ТзОВ «Блейд Україна» за вересень 2012 року та їх вплив на формування сум податкового зобов'язання податкового кредиту з податку на додану вартість та доходів і витрат за відповідні періоди, за результатами якої складено акт від 22.01.2014 року № 20/8/22- 11/22333920.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит на загальну суму 162115,85 грн., що призвело до заниження податкового зобов'язання на вказану суму.

На підставі даного акта перевірки Державна податкова інспекція в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області 04.02.2014 року прийняла податкове повідомлення-рішення № 1/1579, яким ТзОВ «Р.О.Я.» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 243173,78 грн., в тому числі 162115,85 грн. за основним платежем і 81057,93 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, виходячи з наступного.

В розумінні пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 198.1 ст. 198 цього Кодексу передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 цього Кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п. п. 198.2, 198.3 ст. 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, в тому числі, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. п. 201.1 ст. 201 даного Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

А відповідно до п. 198.6 ст. 198 цього Кодексу не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

На підставі аналізу зазначених норм колегія суддів дійшла висновку, що формування суб'єктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов'язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та валових витрат.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що необхідно встановити факт реальності господарських операцій, тобто фактичне поставлення товарів (послуг). Отже, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому необхідною умовою для віднесення сплачених (нарахованих) у ціні товарів сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт реальності придбання товарів, вартість яких відноситься до податкового кредиту з податку на додану вартість. Для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість витрати платника щодо сплати (нарахування) відповідної суми податку у складі ціни товару мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції та є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є необхідними для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема, виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною і достатньою підставою для включення цих витрат до податкового кредиту.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі-підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2 ст. 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо-безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства. Понесені витрати на придбання товарно-матеріальних цінностей повинні оформлятися відповідними документами, які б підтверджували фактичне отримання товарно-матеріальних цінностей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 27.03.2012 у справі № 21-737во10, про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

В контексті наведеного вище колегія суддів враховує наступне.

ТзОВ «Р.О.Я.» (замовник) уклало з ТзОВ «Компанія Метпром» (виконавець) договори про надання послуг від 01.03.2013 року № 7 та від 11.03.2013 року № 9, згідно з умовами яких виконавець зобов'язується надати послуги з будівництва стадіону по вул. Стрийській - Кільцевій дорозі у м. Львові та виконати налагоджувальні роботи з метою підвищення електро та пожежної безпеки у житлових будинках ЛКП «Нове», а замовник оплатити дані послуги.

На підтвердження реальності виконання умов цих договорів, а саме виконання ТзОВ «Компанія Метпром» підрядних робіт (послуг), позивач надав суду копії актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за березень 2013 року, а саме від 11.03.2013 року № 1 на суму 35889,84 грн., від 13.03.2013 року № 2 на суму 38635,74 грн., від 15.03.2013 року № 3 на суму 50170,50 грн., від 18.03.2013 року № 4 на суму 57079,80 грн., від 20.03.2013 року № 5 на суму 51927,78 грн. та від 22.03.2013 року № 6 на суму 53614,32 грн.

Також ТзОВ «Р.О.Я.» (замовник) уклало з ТзОВ «Блейд-Україна» (виконавець) договір про надання послуг від 31.07.2012 року № 47, згідно з умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з ремонту таких об'єктів: переобладнання та ремонт існуючих приміщень ТзОВ НВП «Гетьман» по вул. Волинській, 10а в м. Львові, реконструкція виробничих приміщень ТзОВ ТВК «Львівхолод» по вул. Угорській, 22 в м. Львові, ремонт магазину «Рукавичка» Філії ТзОВ ТВК «Львівхолод» в м. Сокаль Львівської області по вул. Шашкевича, ремонт приміщень Філії ТзОВ ТВК «Львівхолод» в м. Мостиська Львівської області по вул. Залізничній, 1, переобладнання приміщень ТзОВ ТВК «Львівхолод» під магазин «Рукавичка» по вул. Караджича, 29б в м. Львові, а замовник оплатити дані послуги.

На підтвердження реальності виконання умов цих договорів, а саме виконання ТзОВ «Блейд-Україна» підрядних робіт (послуг), позивач надав суду копії актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в за вересень 2012 року, а саме від 03.09.2012 року № 1 на суму 46656 грн., від 05.09.2012 року № 2 на суму 50504,4 грн., від 10.09.2012 року № 4 на суму 50608,8 грн., від 11.09.2012 року № 6 на суму 52080 грн., від 12.09.2012 року № 7 на суму 46653,6 грн., від 14.09.2012 року № 9 на суму 46260 грн., від 17.09.2012 року № 10 на суму 29268 грн., від 19.09.2012 року № 11 на суму 50846,4 грн., від 21.09.2012 року № 12 на суму 45226,8 грн. і від 24.09.2012 року № 14 на суму 45631,20 грн.

Також на обґрунтування реальності зазначених вище операцій позивач вказує, що зазначені вище договори з ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд-Україна» були укладені для забезпечення виконання ним своїх зобов'язань перед КВП «Мистецтво» і ЛКП «Нове», а з ТзОВ «Блейд-Україна» - на виконання зобов'язань перед ТзОВ Фірма «Постачбуд».

На обґрунтування цих доводів позивач надав суду копії наступних договорів: від 04.03.2013 року № № 26/5, 27/5, 28/5 і 29/5, відповідно до умов яких ТзОВ «Р.О.Я.» (підрядник) зобов'язується виконати КВП «Мистецтво» (замовник) роботи по будівництву стадіону по вул. Стрийській - Кільцевій дорозі у м. Львові в березні 2013 року; від 07.05.2012 року № 10, відповідно до умов якого ТзОВ «Р.О.Я.» (виконавець) зобов'язується за завданням ЛКП «Нове» (замовник) протягом визначеного в договорі строку виконати налагоджувальні роботи з метою підвищення електро та пожежної безпеки у житлових будинках, а замовник оплатити їх; від 20.06.2012 року № 20-06/12, відповідно до умов якого ТзОВ «Р.О.Я.» (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати роботи за завданням ТзОВ Фірма «Постачбуд» (замовник) з використанням матеріалів і устаткування своїх та замовника, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити роботи.

На підтвердження реального виконання своїх зобов'язань перед зазначеними замовниками позивач надав суду копії актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, підписаних представниками сторін договорів, в яких підрядником зазначено ТзОВ «Р.О.Я.», а замовниками відповідно КВП «Мистецтво», ЛКП «Нове» і ТзОВ Фірма «Постачбуд».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що в договорах, укладених ТзОВ «Р.О.Я.» з КВП «Мистецтво» і ТзОВ Фірма «Постачбуд», було передбачене право позивача як виконавця робіт залучати субпідрядників, а з довідки ЛКП «Нове» від 19.05.2014 року № 2/431 вбачається, що фактичним виконавцем робіт було ТзОВ «Р.О.Я», тобто, на думку суду, позивач також міг залучати в якості виконавців інших осіб-субпідрядників, а також роботи, виконані ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд-Україна» згідно з договорами, укладеними з ТзОВ «Р.О.Я», ідентичні роботам, які позивач як підрядник був зобов'язаний виконати на замовлення КВП «Мистецтво», ЛКП «Нове» і ТзОВ Фірма «Постачбуд».

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх необґрунтованими, зважаючи на наступне.

В зазначених вище договорах від 04.03.2013 року № № 26/5, 27/5, 28/5 і 29/5, укладених ТзОВ «Р.О.Я.» (підрядник) з КВП «Мистецтво» (замовник), передбачено, що підрядник залучає до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), за роботу яких відповідає і виступає перед замовником як генпідрядник, а перед субпідрядником як замовник.

В договорі від 20.06.2012 року № 20-06/12, укладеному ТзОВ «Р.О.Я.» (підрядник) з ТзОВ Фірма «Постачбуд» (замовник) було передбачено, що підрядник має право залучати до виконання договору третіх осіб (субпідрядників) за згодою замовника.

А в договорі від 07.05.2012 року № 10, укладеному ТзОВ «Р.О.Я.» (виконавець) з ЛКП «Нове» (замовник) не було передбачено права виконавця залучати до виконання договору третіх осіб (субпідрядників).

Таким чином, можливе залучення ТзОВ «Р.О.Я.» для виконання своїх зобов'язань перед ЛКП «Нове» і ТзОВ Фірма «Постачбуд» є неправомірним, оскільки в першому випадку договором не було передбаченого такого права позивача як виконавця робіт, а в другому випадку позивач не надав суду жодних доказів погодження замовником залучення позивачем субпідрядників.

Також колегія суддів враховує, що в зазначених вище актах приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в, підписаних ТзОВ «Р.О.Я.» як підрядником (виконавцем робіт) та КВП «Мистецтво», ЛКП «Нове» і ТзОВ Фірма «Постачбуд», відсутні відомості про субпідрядників, хоч дані акти містять відповідну графу (в графі «Субпідрядник» міститься прочерк).

Крім того, факт залучення позивачем в якості субпідрядників ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд-Україна» та виконання ними будь-яких робіт спростовується наявними в матеріалах справи копіями листа ЛКП «Нове» від 19.05.2014 року № 2/431, в якому дане підприємство повідомило, що в 2013 році фактичним виконавцем налагоджувальних робіт з метою підвищення електро та пожежної безпеки у жмихових будинках, які знаходяться на його території, було ТзОВ «Р.О.Я.», листа ТзОВ НВП «Гетьман» від 23.05.2014 року № 552, в якому дане підприємство повідомило, що у 2012 році не мало жодних фінансово-господарських взаємовідносин з ТзОВ «Р.О.Я.» і ТзОВ «Блейд-Україна» по переобладнанню та ремонту існуючих приміщень, та листа ТзОВ ТВК «Львівхолод» від 21.05.2014 року № 2139, в якому дане підприємство повідомило, що у 2012-2013 роках ТзОВ «Блейд-Україна» не було його контрагентом і не надавало жодних послуг з будівництва та ремонту, а ТзОВ «Р.О.Я.» лише здійснювало поставку м'ясопродуктів на підставі договору поставки від 10.08.2012 року, а договори на виконання будівельних чи ремонтних робіт між ними не укладались.

Як вбачається з наведених листів, підприємства, які були фактичними замовниками і отримувачами послуг з виконання будівельних чи ремонтних робіт, заперечують не лише факт виконання цих робіт ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд-Україна», а ТзОВ НВП «Гетьман» і ТзОВ ТВК «Львівхолод» взагалі заперечують факт виконання даних робіт позивачем.

Крім того, виконання ТзОВ «Р.О.Я.» своїх зобов'язань (виконання підрядних та інших робіт) перед КВП «Мистецтво», ЛКП «Нове» і ТзОВ Фірма «Постачбуд», на думку колегії суддів, не є належним та беззаперечним доказом того, що ці роботи були виконані саме ТзОВ «Компанія Метпром» і ТзОВ «Блейд-Україна».

Також ТзОВ «Р.О.Я.» стверджує, що в періоді, який перевірявся, воно здійснювало господарські операції з придбання товарів ТзОВ «Блейд-Україна».

Так, позивач зазначає, що 01.08.2012 року він (покупець) уклав з ТзОВ «Блейд-Україна» (постачальник) договір поставки товару, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити покупцю в обумовлені строки сировину та матеріали для будівництва і ремонту, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар. Поставка здійснюється постачальником окремими партіями, а товар поставляється на умовах, в об'ємах і в терміни, визначені сторонами в кожному окремому випадку на основі усних або письмових погоджень.

На підтвердження реальності виконання умов цього договору, а саме отримання від ТзОВ «Блейд-Україна» передбаченого договором товару (сировина і матеріали для будівництва і ремонту) та оплати його вартості позивач надав суду копії видаткових накладних від 04.09.2012 року № 184 на суму 9160,80 грн., від 07.09.2012 року № 202 на суму 1902,82 грн., від 13.09.2012 року № 333 на суму 8166,78 грн., від 18.09.2012 року № 478 на суму 39021,60 грн., від 25.09.2012 року № 696 на суму 18288,07 грн. та від 28.09.2012 року № 840 на суму 56446,56 грн., а також відповідні податкові накладні.

Однак суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень ч. 2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

При цьому, згідно з положеннями цих Правил учасниками транспортного процесу є вантажовідправник, вантажоотримувач та перевізник.

А відповідно до п. 11.7 Правил перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передаються Перевізнику.

Таким чином, згідно із змістом наведених норм товарно-транспортні накладні повинні бути в наявності як у покупця так і у продавця, незалежно від умов договору поставки (купівлі-продажу) щодо сторони договору, яка зобов'язана здійснити доставку товару.

Однак всупереч вимогам наведених норм податкового законодавства та законодавства про транспорт позивач не надав суду товарно-транспортних накладних чи інших товаросупровідних документів, які б підтверджували фактичне здійснення поставки ТзОВ «Блейд-Україна» зазначених вище товарів, в зв'язку з чим поставка цих товарів позивачу не може вважатись доведеним фактом.

Також колегія суддів вважає, що використання ТзОВ «Р.О.Я.» у власній господарській діяльності товарів, які за найменуванням та характеристиками відповідають тим, що вказані у зазначених вище накладних, виписаних ТзОВ «Блейд-Україна», а саме їх подальший продаж ПП «Будформат», не є беззаперечним доказом того, що ці товари були придбані позивачем саме у вказаного підприємства.

При цьому колегія суддів враховує, що кожна із наведених вище обставин сама по собі не є достатнім доказом відсутності факту реального здійснення господарських операцій, однак, оцінивши всі надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв'язку, колегія суддів дійшла висновку, що ТзОВ «Р.О.Я.» всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надало належних і достатніх доказів того, що господарські операції між ним та ТзОВ «Блейд-Україна» і ТзОВ «Компанія Метпром» мали реальний (товарний) характер, тобто не доведено факту реального отримання позивачем товарів і послуг (робіт) від зазначених контрагентів, що в свою чергу позбавляє позивача права на включення відповідних сум до складу податкового кредиту та витрат.

Враховуючи наведені вище обставини, оцінивши зібрані докази та положення зазначених нормативно-правових актів, колегія суддів вважає помилковим і необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ТзОВ «Р.О.Я.» сформувало витрати і податковий кредит з податку на додану вартість за період, що перевірявся, з дотриманням вимог законодавства, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2014 року у справі № 813/1251/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.О.Я.» до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі міста Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий О.М. Довгополов

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Постанова складена в повному обсязі 15.02.2016 року