Справа № 820/10368/15
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 р.Справа № 820/10368/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Резніченко Ю.В.

за участю представника позивача Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі № 820/10368/15 за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Явір" до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Приватне сільськогосподарське підприємство "ЯВІР", звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просить скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 13.05.2015 року № Богодухівської ОДПІ (Краснокутське відділення) та стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані безпідставністю висновків документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Оілспецекспорт» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 про порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.12..2015 року по справі № 820/10368/15 адміністративний позов задоволено.

Відповідач, не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12..2015 року по справі № 820/10368/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вищевказана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. .

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції , за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань правильності нарахування податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Оілспецекспорт» за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 року контролюючим органом було складено акт від 09.02.2015р. № 127/220/30895672, яким встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6, ст.198, п.209.2 ст. 209 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено:

- заниження податку на додану вартість згідно спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства декларації з податку на додану вартість (скороченої) в періоді, перевірявся всього у сумі 109292 грн., у тому числі за вересень 2014 року в сумі 109292 грн.;

- використання суми ПДВ, які не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом всього у сумі 109292 грн., у тому числі за вересень 2014 року в сумі 109292 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.02.2015р. на загальну суму 245907 грн. в тому числі основний платіж - 109292 грн., штрафні санкції - 136615 грн.

За наслідками розгляду скарги позивача в порядку адміністративного оскарження Головним управлінням ДФС у Харківській області рішенням від 28.04.2015 р. було скасовано податкове повідомлення - рішення від 20.02.2015 року № Богодухівської ОДПІ (Краснокутське відділення) в частині визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість (штрафні санкції) на суму 81 969 грн., в іншій частині вказане повідомлення-рішення залишено без змін.

За результатами розгляду скарги про перегляд податкового повідомлення - рішення № від 20 лютого 2015 р. Богодухівської ОДПІ, та рішення головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області «Про результати розгляду скарги» №716/10/20- 40-1004-14 від 28.04.2015 р. до Державної фіскальної служби України Богодухівською ОДПІ (Краснокутське відділення) прийнято нове податкове повідомлення-рішення від 13.05.2015 року №0 про сплату, за основним платежем 109292 грн. 00 коп. податку на додану вартість, та штрафних (фінансових) санкцій - 54646 грн. 00 коп.

Скарга до Державної фіскальної служби України на нове податкове повідомлення-рішення Богодухівської ОДПІ (Краснокутське відділення) від 13.05.2015 року №0 була залишена без розгляду.

Як підставу для висновків відповідача про порушення позивачем податкового законодавства в акті перевірки зазначена податкова інформація від податкових органів , яка свідчить про нереальність (безтоварність) господарських операцій по ланцюгах постачання та, відповідно , участь ПСП «Явір» у схемах ухилення від сплати податків ( Лист Вишгородської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 05.11.2014р. №209/22-00/39246879 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ОІЛСПЕЦЕКСПОРТ» (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.09.2014р. по 30.09.2014р.» ; Довідка Вишгородської ОДНІ ГУ Міндоходів у Київській області від 25.09.2014р. №147/22-00/39246879 «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ "ОІЛСПЕЦЕКСПОРТ" (код за ) щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за серпень 2014р. »; Податкова інформація Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області від 17.11.2014р. №15598/7/05-19-22-01 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія енергетичних систем» () за вересень 2014р.»), даних податкової звітності, інформаційних систем та баз даних встановлено, що господарська діяльність ТОВ «ОІЛСПЕЦЕКСПОРТ» має ознаки нереальності здійснення операцій.

Задовольняючи адміністративний позов позивача суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач правомірно на підставі вищенаведених первинних документів включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ "Оілспецекспорт».

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як слідує з висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, ПСП «Явір» є сільськогосподарським підприємством, на час виникнення спірних правовідносин було суб'єктом спеціального режиму оподаткування.

04 вересня 2014 року між ПСП "Явір" та ТОВ "Оілспецекспорт» було укладено договір купівлі-продажу №04-09/14 на поставку мінеральних добрив: Карбамід 4200 кг на загальну суму 352 800,00 грн. з ПДВ; та купівлі-продажу №15-09/14 на поставку,засобів захисту рослин: Раундап 3650 л на загальну суму 302950.00 гри. з ПДВ.

Кількість та асортимент товарної продукції визначається відповідними додатками до договорів , які є невід'ємною частиною договорів.

Зазначений товар згідно виписаних продавцем рахунків-фактур, видаткових накладних та податкових накладних був переданий покупцю, на зазначений товар було надано копії сертифікатів якості, завірених печаткою продавця.

Податкові накладні було зареєстровано та відображено в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оплата за товар була здійснена шляхом безготівкового розрахунку, що підтверджується платіжними дорученнями та виписками банку.

На підтвердження транспортування продукції покупцем було надано товарно-транспортні накладні, подорожні листи. Подорожні листи були виписані на ОСОБА_3, який працює в ПСП «Явір» водієм.

Факту оприбуткування товару на складі підприємства підтверджується приходними ордерами та карткою складського обліку матеріалів.

Використання придбаного товару у власній господарській діяльності підприємства придбаного товару для живлення ґрунту та хімічного захисту рослин підтверджується накладними та актами використання міндобрив.

Відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що податкові накладні та інші первинні документи, складені по взаємовідносинам підприємства з TOB "Оілспецекспорт»", оформлені належним чином та не мають дефектів форми, змісту або походження, що в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.44, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що бухгалтерський облік полягає, зокрема, у складанні та прийнятті до обліку первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, складенні на їх підставі зведених облікових документів, систематизації інформації первинних документів на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Дані, відображені у листах інших податкових органів, щодо неможливості контрагентів позивача здійснювати господарську діяльність не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Доказами порушення правил формування податкового кредиту можуть слугувати лише досліджені первинні бухгалтерські документи підприємства позивача.

Належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 КАС України доказами факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (бо діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 КК України та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (бо відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків.

При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, допущені безпосередньо ним самим. Отже, відповідальність є персональною; обов'язковою правовою підставою для неї є наявність вини конкретного платника податків у допущених порушеннях, відповідно, вона не може автоматично поширюватись на контрагентів платника податків. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов'язки іншого платника податків.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Європейського Суду з прав людини, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що формування позивачем податкового кредиту та податкових зобов'язань платника ПДВ по правовідносинам з з ТОВ "Оілспецекспорт здійснено у відповідності до вимог Податкового кодексу України є вірним.

Згідно із п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України (в редакції діючій на момент спірних відносин) резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у п. 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Пунктом 209.2 ст. 209 Податкового кодексу України передбачено, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Позивач, включивши суму 109292 грн. до декларації з ПДВ, перебуваючи на спеціальному режимі, не набуває ніяких додаткових податкових вигод, так як згідно вищевказаних законодавчих норм, ця сума і так залишається в його розпорядженні, оскільки перераховується на спецрахунок, а тому висновки відповідача, щодо отримання податкових вигод, а саме використання ПСП «Явір» сум ПДВ, які не сплачені до бюджету внаслідок тримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом всього в сумі 109292 гри, в т.ч. за вересень 2014 р. - 109292 грн. є безпідставним.

Враховуючи викладене, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.2 ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України «Про судовий збір», в редакції після 1 вересня 2015 року податковий орган не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою судді апеляційної інстанції від 22.01.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь апелянта, суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 2704,98 грн. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.12.2015р. по справі № 820/10368/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богодухівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області судовий збір у розмірі 2704 грн. 98 коп. (дві тисячі сімсот чотири гривні дев'яносто вісім копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлений 18.02.2016 р.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.