Справа № 825/156/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/156/16

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Житняк Л.О.,

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Смуригіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - Прилуцька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 09.11.2015 №.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що висновки фіскального органу є такими, що не відповідають дійсності, оскільки під час перевірки не проводились дослідження кредитних документів, в акті перевірки взагалі відсутні будь-які відомості про кредитний договір, платіжні доручення, бухгалтерські документи, які підтверджують сплату кредиту та процентів. Враховуючи, що на виконання обов'язку, встановленого кредитним договором, позивачем було фактично повернуто банку кошти в сумі 22 337,33 грн, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту 19 500 грн, вважає, що ним не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні положень Податкового кодексу України, а навпаки понесені збитки, а отже податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 № підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові з наданням додаткових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та надав письмові заперечення зазначивши, що надана банком інформація отримана Прилуцькою ОДПІ у відповідь на офіційний запит містила обов'язкові реквізити, була викладена на офіційному бланку, містила підписи уповноважених осіб та як наслідок у відповідача не було правових підстав не використовувати зазначену інформацію, яка в т.ч. підтверджувала попередньо подану банком звітність 1-ДФ.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Прилуцькою ОДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_3 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, про що складено Акт від 25.09.2015 №419/17-, де у розділі "Висновок" вказано на порушення:

- статті 179 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 із змінами та доповненнями у результаті чого встановлено неподання податкової декларації за період 2013 рік та несплата податку на доходи фізичних осіб;

- підпункту 164.2.17 "д" п.164.2 ст.164 пп.168.1.3 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 із змінами та доповненнями, у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на суму 14 535,34 грн. (а.с. 10-13).

На підставі висновків зазначеного Акта, відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 18 169,18 грн, в т.ч. 14 535,34 грн основного платежу та 3 633,84 грн штрафних (фінансових) санкцій (а.с.9).

З Акту перевірки вбачається, що відповідно до наявної податкової інформації фізична особа - платник податку ОСОБА_3 протягом 2013 року отримав доходи, які згідно з абзацом "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником податку в річній декларації про майновий стан і доходи. Згідно з ЦБД ДРФО ДПА України в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 фізична особа - платник податку ОСОБА_3 крім доходів, обов'язок відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримував доходи у вигляді анулювання (прощення) боргу по кредитному договору, з яких не сплачено податок.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації (п.п. "д" п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (пп.165.1.49 п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України).

При цьому необхідно зазначити, що відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доход - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Досліджуючи правові обставини виникнення спору, судом встановлено наступне.

26.06.2008 позивач уклав з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" кредитний договір №014/1093/8271085, згідно з яким позивачем були отримані кошті в розмірі 19 500 грн з терміном повернення до 26.06.2014 зі сплатою процентів за користування кредиту 27% річних.

Зазначені обставини встановлені рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.03.2010 в справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором і не підлягають доказуванню в силу преюдиціальності вказаного рішення (а.с.14).

Згідно рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.03.2010, з позивача було стягнуто заборгованість по вказаному кредитному договору в сумі 22 337,33 грн яка, як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.04.2013 (а.с. 16), позивачем сплачена.

Отже, позивачем було сплачено заборгованість перед банком, що перевищує суму отриманого ним кредиту. Проте зазначене жодним чином не підтверджує факт сплати всієї основної суми тіла кредиту, про що також свідчить договір про припинення зобов'язань за Кредитним договором від 26.06.2008 № 014/1093/82/71085, укладений між позивачем, як позичальником, та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", як кредитором 19.11.2013 (а.с.36). Згідно вказаного договору, спірне додаткове благо у вигляді прощеного боргу позивача у розмірі 86 851,42 грн складається з 6 121,96 грн суми кредиту, 4 156,72 грн - відсотків та 76 572,74 грн - пені.

Вказаний договір про припинення зобов'язань за кредитним договором від 19.11.2013 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відобразив у своїй звітності за формою 1-ДФ за 4-й квартал 2013 року, яку подав до податкового органу, де вказав всю суму 86 851,42 грн, як додаткове благо за кодом - 126.

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 72, 73, 74 Податкового кодексу України, відповідач зобов'язаний перевірити інформацію, зазначену у звітності, на що тільки 18.03.2015 було запитано інформацію щодо отримання ОСОБА_3 додаткового блага в 2012 році (а.с. 32).

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" 12.05.2015 листом № 04-2-0/901 надав відповідь про нарахування ОСОБА_3 доходу у вигляді анулювання (прощення) заборгованості на суму 86 851,42 грн, зазначивши при цьому про банківську таємницю, як підставу відмови надання копії договору про припинення зобов'язань за кредитним договором від 19.11.2013. (а.с. 33).

Дану обставину суд визнає такою, що вплинула на обґрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення з вини третіх осіб. Тобто, неузгодженість законодавства щодо податкової звітності третіх осіб не може бути покладена на зобов'язання добросовісного платника податку за відсутності вини останнього при складанні звітності такими третіми особами.

Оскільки, такі вимоги є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності, з огляду на встановлене суд зазначає, що пп.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Таким чином, відсотки, нараховані боржнику внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Крім того, згідно з ч.2-3 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема нормами Цивільного кодексу України. При цьому нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед банком.

Як вбачається з матеріалів справи, залишок заборгованості, який був погашений шляхом прощення боргу на підставі договору від 19.11.2013 про припинення зобов'язань за Кредитним договором від 26.06.2008 № 014/1093/82/71085, є не чим іншим, як договірними відносинами між позивачем та кредитором. І як було вже встановлено, прощений борг фактично склався з суми простроченої заборгованості по кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом та пені. При цьому, більшу частину суми прощеної заборгованості склали відсотки та пеня - 4 156,72 грн та 76 572,74 грн відповідно (а.с.36). В зв'язку з чим, обґрунтованим буде висновок про те, що прощена позивачу неустойка у вигляді пені та штрафів не є його доходом та додатковим благом, оскільки, якщо сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, то неустойка ним не отримується, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Прощення пені та штрафів (неустойки) у вигляді відсотків за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання регулюється між сторонами зобов'язання в межах договірних правовідносин цивільним законодавством.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відсотки за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору, штрафи та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, та не підлягає оподаткуванню згідно абзацу "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Отже, враховуючи, що оподатковувана сума прощеного боргу за кредитним договором складається зокрема з нестягнутої 6 121,96 грн суми кредиту, тому оподаткуванню підлягає тільки вказана сума (6 121,96 грн * 15% = 918,29 грн + 25% штрафу - 229,57 грн).

На підставі встановленого та за врахування положень пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та ст.167 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення від 09.11.2015 № належить скасувати в частині нарахування грошового зобов'язання за основним платежем - у розмірі 13 617,05 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3 404,27 грн, як необґрунтоване.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, відповідно до частини задоволених вимог з відповідача необхідно стягнути 516,62 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області від 09.11.2015 № в частині нарахування грошового зобов'язання за основним платежем - у розмірі 13 617,05 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 3 404,27 грн.

Стягнути з Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Київська, 214, м.Прилуки, 17500, код 39483254) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 17500, код НОМЕР_2) 516,62 грн (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 21 коп.) судових витрат, відповідно до частини задоволених вимог.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк