Справа № 826/18494/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2016 року № 826/18494/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення про опис майна у податкову заставу,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) до Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ в Шевченківському ГУ ДФС у м. Києві), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

визнати протиправними дії відповідача по формуванню та направленню податкової вимоги від 24.02.2015 №3112-25;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.02.2015 №3112-25;

визнати протиправними дії відповідача по опису майна ОСОБА_1 у податкову заставу на підставі податкової вимоги від 24.02.2015 № 3112-25;

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 № 558/26-59-25-01-14, прийняте ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про безпідставність висновків відповідача про порушення ним строків сплати податку з доходів фізичних осіб згідно поданої декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік. Позивач вказує, що оскільки отриманий дохід не пов'язаний з його підприємницькою діяльністю, відтак виставлення податкової вимоги та опису майна у податкову заставу за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов'язання позивачем як фізичною особою-підприємцем є неправомірним.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та зазначив, що позивач як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, яка є найманим працівником, надає за результатами календарного року податкову декларацію про майновий стан та доходи, в якій поряд із доходами від підприємницької діяльності зазначаються інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року та сплачує податок у строки, визначені п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

Оскільки самостійно визначені позивачем у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2014 рік грошові зобов'язання у встановлений строк не сплачено, на думку контролюючого органу, податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу, прийнятого на підставі вказаної вимоги, винесені правомірно, а тому відсутні підстави для їх скасування.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, як найманий працівник, отримує доходи від надання послуг за трудовим договором у товаристві з обмеженою відповідальністю «Київ Секюрітіз Груп» (Україна), де працює на посаді генерального директора, та трудового договору про дистанційну роботу від 01.04.2013 №10/ТР, укладеного з ТОВ «Русукрмет» (Російська Федерація), де працює на посаді радника. Зазначені трудові договори укладені між позивачем та юридичними особами відповідно до законодавства про працю України та Російської Федерації відповідно.

Як пояснив позивач, що не заперечувалось відповідачем, протягом 2014 податкового року господарської діяльності як фізична особа-підприємець позивач не здійснював, відповідно, ніякого доходу не отримав, а від праці за трудовими договорами отримав заробітну плату.

У лютому 2014 року позивач подав до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік № від 06.02.2015, у якій зазначив відсутність доходів від провадження підприємницької діяльності у межах обраних ним видів діяльності, а також зазначив суму податкових зобов'язань, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 372 226,82 грн.

В подальшому, у зв'язку з несплатою позивачем самостійно задекларованих податкових зобов'язань, відповідачем виставлено йому податкову вимогу від 24.02.2015 № 3112-25 на суму 372 226,82 грн. та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 № 558/26-59-25-01-14, в яких податковий орган повідомляв про необхідність сплати зазначеної суми податкового боргу.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями, позивач оскаржив їх до Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішенням Головного управління ДФС у м. Києві від 19.05.2015 № 1406/Ш/26-15-23-01 -21 про результати розгляду первинної скарги податкова вимога ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 24.02.2015 № 3112-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 № 558/26-59-25-01-14 залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із даним рішенням, позивач оскаржив його до Держаної фіскальної служби України.

Рішенням ДФС України від 20.07.2015 № 7008/Ш/99-99-23-05-14, скаргу позивача залишено без задоволення, а податкову вимогу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у місті Києві від 24.02.2015 № 3112-25 та рішення про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 № 558/26-59-25-01-14 - без змін.

Вважаючи, що вказані рішення контролюючим органом прийняті з порушення норм податкового законодавства, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку у ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві як платник податків з 25.11.2011, код НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію НОМЕР_2 від 23.11.2011, а з 01.01.2012 - перебуває на загальній системі обліку і звітності.

До видів діяльності позивача як фізичної особи-підприємця (відповідно до КВЕД 2010) відноситься: 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 74.20 діяльність у сфері фотографії; 74.90 інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у; 41.10 організація будівництва будівель.

Однак, в даному випадку декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік подавалась позивачем як фізичною особою, у якій позивачем визначено суму загального річного оподатковуваного доходу (рядок 8) у сумі 2 431 278,04 грн. та суму податкових зобов'язань, що підлягає сплаті до бюджету (рядок 13.01), що становить 372 226,82 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані зобов'язання позивачем виконано, зокрема, згідно платіжних доручень від 15.07.2015 позивачем перераховано до бюджету податку на доходи фізичних осіб у сумі 2 226,82 грн., від 24.07.2015 - у сумі 370 000,00 грн.

Правовідносини з податку на доходи фізичних осіб врегульовано розділом IV Податкового кодексу України.

За приписами підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Доходом з джерелом його походження з України - є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні (п.п. 14.1.54 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункту 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пп. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов'язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

На підставі пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Натомість, на підставі пункту 177.11 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи.

Відповідно до підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб-підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

При цьому, відповідно до пункту 177.6 статті 177 Податкового кодексу України, у разі якщо фізична особа-підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку-фізичних осіб.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець зобов'язана декларувати як доходи отримані за результатами господарської діяльності, так і інші доходи, що не пов'язані з такою діяльністю. При цьому, Податковим кодексом України розмежовано строки сплати податку на доходи фізичних осіб отриманих платником - фізичною особою та платником - фізичною особою-підприємцем. Так, податок з доходів фізичних осіб з доходів отриманих від здійснення підприємницької діяльності підлягає сплаті у строки визначені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, натомість податок з доходів, які не пов'язані з підприємницькою діяльністю особи підлягає сплаті у строки визначені пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що отриманий дохід позивача, сума якого задекларована у декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, не пов'язаний з підприємницькою діяльністю позивача, зокрема, це підтверджується листом ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 05.10.2015 № 10538/Ш/26-59-11-06-07, згідно якого контролюючий орган повідомив, що згідно інформації, наявній в Інформаційному фонді Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України позивачем не отримано доходів від підприємницької діяльності у 2014 році, водночас, міститься інформація про отримання позивачем заробітної плати з кодом ознаки доходу - 101 (заробітна плата).

За таких обставин, суд вважає, що отриманий позивачем дохід як фізичною особою та не пов'язаний з його господарською діяльністю, підлягає оподаткуванню за загальними правилами встановленими Податковим кодексом України для фізичних осіб.

Посилання податкового органу на необхідність сплати позивачем податку з доходів фізичних осіб у строки, передбачені пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, тобто протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, не приймаються судом до уваги, оскільки сплата вищеозначеного податку за приписами даної норми відбувається виключно у випадках отримання доходу від провадження платником податків господарської діяльності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податок на доходи фізичних осіб у розмірі 372 226,82 грн. сплачено ОСОБА_1 у липні 2015 року з дотриманням строків встановлених пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, тобто до 01 серпня 2015 року, а відтак висновок ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо порушення позивачем строків сплати податку на доходи фізичних осіб, визначених пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України є необґрунтованим, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних рішень та вчинення дії при їх прийнятті.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві по формуванню та направленню податкової вимоги від 24.02.2015 №3112-25.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24.02.2015 №3112-25.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві по опису майна ОСОБА_1 у податкову заставу на підставі податкової вимоги від 24.02.2015 № 3112-25.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 18.03.2015 № 558/26-59-25-01-14.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1534 (одна тисяча тридцять чотири) грн. 68 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко