Справа № 816/11/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м.ПолтаваСправа № 816/11/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Кисличенко О.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення належних грошових сум при звільненні середнього заробітку та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області , Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Полтавській області №625 о/с від 06 листопада 2015 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у відповідача не було достатніх і належних правових підстав для прийняття наказу №625 о/с від 06 листопада 2015 року про звільнення ОСОБА_1 (через скорочення штатів). Вважає, що звільнення відбулося без з'ясування УМВС України в Полтавській області можливості подальшого використання позивача на службі. Стверджував, що він, як учасник бойових дій, мав право на залишення на роботі при скороченні чисельності у разі ліквідації установи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 18 липня 2014 року проходив службу в органах Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с (а.с. 26) молодшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу №2 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Полтава" УМВС , згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено, з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів).

Не погодившись із наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 06 листопада 2015 року №625 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 (через скорочення штатів) у запас Збройних Сил України, останній звернувся до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів.

Згідно із частиною другою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюються на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно пункту 8 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року встановлено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Відповідно до пункту 10 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02 липня 2015 року працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Пунктом 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), зокрема через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезазначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про національну поліцію та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі кожної особи, що звільняється.

Крім того, пунктом 13 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-XII встановлено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема щодо переважного права на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Судом встановлено, що у позивача наявне безтермінове посвідчення учасника бойових дій, видане 05 червня 2015 року (а.с. 11).

Разом з тим, відповідач жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання позивача на службі, не врахував відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції та не врахував, що на ОСОБА_1 поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо необхідності обов'язкового подання рапорту для продовження служби в національній поліції, оскільки дана вимога не передбачена Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", постановлено ліквідувати Управління МВС України в Полтавській області та утворити Головне Управління Національної поліції в Полтавській області.

Як вбачається зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань (а.с. 49-50) відповідач ГУМВС України в Полтавській області (ідентифікаційний код 08592276) з 06 листопада 2015 року перебуває у стані припинення. Проте на теперішній час запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи ГУМВС України в Одеській області не внесено.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців", юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Крім того, згідно із частиною дев'ятою статті 36 вищевказаного Закону, дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Відповідно до частини четвертої статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За таких обставин суд вважає, що відповідач - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області лише перебуває в стані припинення та останнє не припинено як юридична особа.

Оскільки Головним управлінням МВС України в Полтавській області при прийнятті оскаржуваного наказу у частині звільнення позивача не встановлено неможливості подальшого використання його на службі, не враховано відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції та не забезпечино надане ОСОБА_1 переважне право на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації передчасно прийняло наказ від 06 листопада 2015 року №625 о/с про звільнення у запас Збройних Сил молодшого сержанта міліції ОСОБА_1, міліціонера взводу №2 роти №3 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Полтава" УМВС , згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено за пунктом 63 "з".

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірність прийняття наказу №625 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області №625 о/с від 06 листопада 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 (через скорочення) у запас Збройних Сил України.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 17 лютого 2016 року.

Суддя С.О. Удовіченко