Справа № 820/17139/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/1261/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014

у справі № 820/17139/14

за позовом Приватного акціонерного товариства «Теплоенергетичний центр Роганського промвузла»

до Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Теплоенергетичний центр Роганського промвузла» звернулось до суду з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № та № від 19.09.2014.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2014 відмовлено в задоволенні позовних вимог, з мотивів правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог; скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів протиправності їх прийняття.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Теплоенергетичний центр Роганського промвузла» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Сапсан-ЮГ» за період з 01.09.2013 по 31.10.2013, складено акт № 2263/20-36-22-03-07/14085922 від 29.08.2014, в якому зафіксовано порушення: п. п. 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено до сплати в бюджет суму податку на додану вартість за жовтень 2013 року у розмірі 803 699 грн.

На підставі результатів проведеної перевірки, 19.09.2014 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 205 548,50 грн., в т.ч. 803 699 грн. основного платежу та 401 849,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 34 886 грн.

В основу прийнятих податкових повідомлень-рішень покладені висновки податкового органу, викладені в актах ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 16.04.2014 № 238/22-03/34059455 «Про неможливість проведення звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Сапсан-ЮГ» за період діяльності з 01.01.2013 по 28.02.2014» та від 25.06.2014 № 425/22-03/34059455 «Про неможливість проведення звірки суб'єкта господарювання ТОВ «Сапсан-ЮГ» за період діяльності з 01.01.2013 по 30.04.2014». В зазначених актах зазначено про неможливість реального здійснення господарських операцій позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Сапсан-Юг» за вересень, жовтень 2013 року, з огляду на те, що в перевіряємий період позивачем придбано ТМЦ, поставку яких від ТОВ «Сапсан-ЮГ» було визнано неможливою з посиланням на те, що у товариства відсутні трудові ресурси, складські приміщення, виробничі потужності для здійснення будь-якого виду діяльності, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, не мають реального товарного характеру.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем і ТОВ «Сапсан-ЮГ» було укладено договір від 30.09.2013 № 300913/01 М, за умовами якого ТОВ «Сапсан-ЮГ» (продавець) зобов'язується поставити та передати у власність позивача (покупця), а покупець прийняти та оплатити олію соняшника нерафіновану (першого ґатунку врожаю 2013 року). Одиниця виміру кількості товару - метрична тонна, ціна однієї тонни товару - 7 600 грн., в тому числі ПДВ 20%. В ціну товару включена доставка. Загальний обсяг поставки - 320 Мт. сума договору складає: 2 432 000 грн., в тому числі ПДВ 20%. Продавець забезпечує поставку товару автотранспортом на умовах СРТ перевозка сплачена до ТОВ МП «Термінал Укрхарчесбутсировина» відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 року. Сплата за товар здійснюється в гривнях в безготівковому розрахунку.

Також, між зазначеними підприємствами було укладено договір від 19.09.2013 № 190913/01 М, яким встановлено наступне: ТОВ «Сапсан-ЮГ» (продавець) зобов'язується поставити та передати у власність позивача (покупця), а покупець прийняти та сплатити за олію соняшника нерафіновану (першого ґатунку врожаю 2013 року). Одиниця виміру кількості товару - метрична тонна, ціна однієї тонни товару - 7 450 гри., в тому числі ПДВ 20%, в ціну товару включено доставку. Загальний обсяг поставки - 320 Мт., сума договору складає: 2 384 000 грн., в тому числі ПДВ 20%. Продавець забезпечує поставку товару автотранспортом на умовах СРТ до ТОВ МП «Термінал Укрхарчесбутсировина» відповідно до ІНКОТЕРМС 2010 року.

На підтвердження господарських операцій за вказаними договорами позивачем надано до суду первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові та видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, посвідчення про якість товару, платіжні доручення).

Видаткові накладні містять графу «відповідальний за здійснення господарської операції і її оформлення», в якій зазначений директор постачальника ОСОБА_2, скріплені підписом директора і печаткою постачальника (ТОВ «Сапсан-Юг»), а також підписом представника позивача на підтвердження отримання товару. Також містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посаду особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особисті підписи осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, що дають змогу їх ідентифікувати.

До матеріалів справи позивачем надано копії документів щодо направлення в періоди 21-30 вересня 2013 року, 02-11 жовтня 2013 року представника позивача - ОСОБА_3 у відрядження на службовому автомобілі до місця поставки товару за договорами (ТОВ МП «Термінал УХЗС») від ТОВ «Сапсан-Юг» для передачі компанії «OLEOS TRADING LIMITED» (копії наказів про відрядження, видаткових касових ордерів про видачу коштів на відрядження, подорожніх листів, актів про списання пального, звітів про використання коштів, виданих на відрядження), а також довіреностей, за якими ОСОБА_3 отримав товар від ТОВ «Сапсан-Юг».

Час та місце відрядження представника позивача співпадає з часом передачі товару від ТОВ «Сапсан-Юг» позивачу та часом складання видаткових накладних.

Крім того, в акті перевірки, на підставі якого було прийнято спірні податкові повідомлення-рішення та в суді податковий орган ставив під сумнів, зміст та оформлення податкових накладних за досліджуваними договорами поставки.

В підтвердження перевезення ТОВ «Югєвротранс» товару з с. Знаменовка за замовленням ТОВ «Сапсан-Юг» до Миколаївського підприємства УХЗС, що відповідає умовам поставки, надані товарно-транспортні накладні. В кожній із товарно-транспортних накладних наявний підпис представника позивача - ОСОБА_3 про отримання товару.

Згідно товарно-транспортних накладних вантажоодержувачем є Миколаївське підприємство УХЗС за контрактом № 0908/01 між позивачем та компанією «OLEOS TRADING LIMITED».

Місце навантаження товару (с. Знаменовка) співпадає із місцем знаходження виробничих потужностей ТОВ «Сапсан-Юг», що підтверджується експертним висновком № 4328 від 03.10.2013 Дніпропетровської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини та експлуатаційним дозволом № 51280/06/6 від 10.09.2013, який видано головним державним санітарним лікарем.

Вказані документи видані відповідними органами державної влади, відповідно до встановленої форми.

Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до договору № 09/2013-КР від 15.09.2013 ТОВ «Миколаївське підприємство «Термінал-Укрхарчозбутсирована» було здійснено прийняття олії нерафінованої від перевізника за наявними в справі товарно-транспортними накладними та передачу до митного оформлення на експорт.

За договором № 0909/01 від 09.08.2013 з компанією «OLEOS TRADING LIMITED» отриманий товар від ТОВ «Сапсан-Юг» за досліджуваними договорами поставки позивачем в подальшому було експортовано, що підтверджується ВМД № 002276 від 19.10.2013, ВМД № 002246 від 16.10.2013 та реєстром вивантажених автоцистерн.

Факт подальшого експорту товару, отриманого позивачем від ТОВ «Сапсан-Юг» за досліджуваними договорами поставки також зазначено в самому акті перевірки від 29.08.2014 № 2263/20-36-22-03-07/14085922.

Згідно платіжних доручень розрахунки за договорами поставки здійснені в безготівковій формі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що невідповідність окремих первинних документів свідчить про відсутність фактичного вчинення господарських операцій.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що позивачем правомірно сформовано податкову звітність в перевіряємому періоді з огляду на доведеність позивачем факту реального здійснення господарських операцій з ТОВ «Сапсан-Юг».

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з положенням п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, первинний документ має містити дві обов'язкові ознаки, а саме: відомості про господарську операцію та підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (п. 198.1 ст. 198 зазначеного Кодексу).

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно з п. п. 201.8, 201.10 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу; податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Вищенаведені норми свідчать про те, що господарські операції для визначення сум податку на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.

Судом апеляційної інстанції з підтвердженням матеріалів справи встановлено факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем і ТОВ «Сапсан-Юг», які спричинили реальні зміни в майновому стані платника податків та встановлено, що придбаний у ТОВ «Сапсан-Юг» товар в подальшому був реалізований на експорт, що підтверджено належним чином оформленою первинною документацією.

Крім того, актом перевірки не встановлено дефекту будь-якого первинного документу або обставин, які б свідчили про нікчемність укладених договорів, а висновки податкового органу зроблені виключно на підставі акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача.

Однак, акт про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента позивача не є джерелом отримання податкової інформації, яка згідно положень ст. 83 Податкового кодексу України визначена в якості підстави для висновків посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок. Сама по собі неможливість реалізації органами державної податкової служби визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічної звірки контрагента позивача не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства позивача.

Враховуючи вказані обставини, відсутність порушень норм матеріального та процесуального права, висновок суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області відхилити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.12.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний