Справа № 520/11335/15-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 520/11335/15-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Рева С.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання незаконними дій та про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в якому просив:

- визнати неправомірною відмову в призначенні адресної щомісячної грошової допомоги, як інваліду війни;

- зобовязати призначити та виплачувати адресну щомісячну грошову допомогу в розмірі 600 грн. на місяць, як інваліду війни І групи, учаснику бойових дій при захисті Батьківщини.

Також позивач просив постановити окрему ухвалу на адресу субєктів владних повноважень, щоб притягнути до відповідальності винних осіб, які при розгляді питання щодо надання адресної щомісячної грошової допомоги застосовують законодавство України, яке не є чинним.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що протиправність відмови у виплаті адресної щомісячної грошової допомоги складається в тому, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради вважає, що він не відноситься до переліку осіб, який міститься в постанові Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Суд визнав неправомірними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_3 як інваліду війни І групи, учаснику бойових дій при захисті Батьківщини щомісячної адресної допомоги у розмірі 600 грн. та зобовязав її призначити та виплачувати у зазначеному розмірі.

У задоволенні решти позовних вимог, суд відмовив.

Також було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про винесення додаткового рішення щодо обовязку Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплачувати адресну щомісячну грошову допомогу з 05 травня 2015 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, погоджуючись в цілому з рішенням суду першої інстанції, просить його переглянути тільки в частині відмови суду у постановленні окремої ухвали.

Апеляційна скарга Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у звязку з несплатою судового збору повернута апелянту.

Апелянт в особі ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з'явився, належним чином повідомлений про місце, день та час судового розгляду справи.

Представники Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради просили рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є інвалідом війни І групи безстроково, який потребує стороннього догляду, що підтверджується посвідченням інваліда війни та довідкою до акту огляду МСЕК від 20 квітня 2012 року.

Відповідно до довідки Київського РВК, полковник у відставці ОСОБА_3 проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов'язку з 01 квітня 1944 року до 09 травня 1945 року.

Сторонами у справі не заперечується, що з 08 жовтня 2004 року ОСОБА_3 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як інвалід війни І групи.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач користується 100% знижкою оплати за житло у межах норм, передбачених діючим законодавством та комунальними послугами у межах середніх норм споживання.

До Дня Перемоги позивачу згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була виплачена державна допомога в розмірі 2 835 грн., а також муніципальна адресна одноразова грошова допомога в розмірі 1000 грн.

Виплата муніципальної адресної одноразової грошової допомоги позивачу здійснювалася на підставі п.п.1.3 п.1 Міської цільової програми підтримки ветеранів війни, сімей загиблих (померлих) воїнів та дітей війни міста Одеси на 2014-2015 роки, затвердженої рішенням Одеської міської ради № 4202-VI від 17 грудня 2013 року (з урахуванням внесених змін).

Також на підставі рішення Піклувальної ради департаменту від 13 лютого 2015 року ОСОБА_3 виділена одноразова адресна допомога в розмірі 1000 грн., у звязку з відзначенням 90 - річного ювілею з дня народження.

Згідно з п.п.1.9 п.1 розділу 5 даної Програми у 2015 році, як додаткові соціальні гарантії до державних виплат, передбачені кошти для призначення муніципальної адресної щомісячної грошової допомоги у розмірі 600 грн. для обмеженої кількості інвалідів І-ІІІ групи (350 осіб), які безпосередньо брали участь у бойових діях на території інших держав, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на загальну суму 3 132 000 грн.

Відмовляючи позивачу у наданні вказаної адресної щомісячної грошової допомоги, відповідач посилався на постанову Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою затверджено Перелік держав і періодів бойових дій та на п.7 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який відносить до інвалідів війни учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

На думку Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, ОСОБА_3 не входить до категорії осіб, які перелічені в даних законодавчих актах, а відноситься до категорії інвалідів Великої Вітчизняної війни.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є ветераном війни, який брав участь у захисті батьківщини чи бойових діях на території інших держав, а тому, відповідачем, в розумінні положень ч. 2 ст. 71 КАС України, не доведено правомірність відмови у призначені та виплаті йому адресної щомісячної допомоги, як інваліду війни.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було дотримано вимоги ст. 159 КАС України, у звязку з наступним.

Стаття 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій, відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_4, ОСОБА_5, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

До інвалідів війни, згідно зі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пункт 7 даної статті також відносить до інвалідів війни: учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Аналіз викладених норм законодавства, дає підстави вважати, що п.п.1.9. п.1 розділу 5 Міської цільової програми підтримки ветеранів війни, сімей загиблих (померлих) воїнів та дітей війни міста Одеси на 2014-2015 роки розповсюджується на учасників бойових дій на території інших держав (згідно Переліку), які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Отже, інвалідність позивачу повинна бути повязана з виконанням обов'язків військової служби під час перебування в країнах, де велися бойові дії.

Утім, відповідно до довідки МСЕК, інвалідність позивачем отримана в результаті поранення при захисті СРСР, тобто під час захисту Батьківщини.

Таким чином, позивач не відноситься до учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

З огляду на те, що судом апеляційної інстанції не встановлено порушень норм чинного законодавства з боку субєкта владних повноважень при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_3 у виплаті муніципальної адресної щомісячної грошової допомоги, відсутні підстави для постановлення окремої ухвали.

Частина 1 ст.195 КАС України надає право суду апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Ці порушення можуть бути виявлені судом з власної ініціативи, або про них можуть заявити особи, які беруть участь у справі, незалежно від того, чи подавали вони апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що принцип офіційного з'ясування усіх обставин справи зобов'язує суд вийти за межі доводів апеляційної скарги у випадку виявлення порушень, які стали причиною неправильного вирішення справи.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції неповно були зясовані обставини, що мали значення для вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а прийняте рішення на підставі п.1, 3 ч.1 ст.202 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року скасувати.

Прийняти у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання незаконними дій та про зобовязання вчинити певні дії нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова