Справа № 826/21664/15
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Вівдиченко Т.Р.,

Петрика І.Й.,

за участю секретаря Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича про визнання нечинним та скасування наказу в частині,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся до Генерального прокурора України Шокіна Віктора Миколайовича (далі - відповідач) та просить суд:

- визнати не чинним і скасувати наказ Генерального прокурора України Шокіна В.М. від 20.07.2015 №98 в частині затвердження пункту 3.3. розділу III Порядку проведення чотирирівневого, відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників;

- зобов'язати відповідача в межах своєї компетенції вчинити дії по допуску позивача до участі в проведені чотирирівневого, відкритого конкурсу на зайняття посади у Миргородській місцевій прокуратурі Полтавської області;

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ від 20.07.2015 № 98, у тому числі в частині затвердження п. 3.3 розділу III Порядку прийнято в межах, в порядок та спосіб встановлений законом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом Генеральної прокуратури України від 20.07.2015 №98, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.07.2015 №929/27374 затверджено Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників (далі - Порядок №98), який визначає умови і порядок організації та проведення чотирирівневого відкритого конкурсу кандидатів на посади керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників (п. 1.1.).

Позивач вважає вказаний наказ протиправним в частині затвердження пункту 3.3. розділу III Порядку №98 та таким, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, зокрема право на вільний вибір професії. При цьому, позивач зазначає, що при прийняті останнього було порушено принцип публічності та відкритості органів прокуратури.

Даючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з обставинами справи, колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» перелік від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) Генеральний прокурор України видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень, у межах своїх повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України.

Накази Генерального прокурора України, що є нормативно-правовими актами, після включення до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів публікуються державною мовою в офіційних державних виданнях.

Згідно з п. 5-1 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII призначення на адміністративні посади керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

На виконання зазначеного припису Закону, Генеральним прокурором України видано наказ від 20.07.2015 № 98 «Про затвердження Порядків проведення тестування та чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах», яким, зокрема, затверджено Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників.

Вказаний наказ, відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про прокуратуру» 31.07.2015 зареєстровано Міністерством юстиції України за № 929/27374, а 04.08.2015 опубліковано в Офіційному віснику України.

В той же час, з метою проведення конкурсу наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 99 «Про створення робочих груп з організації та проведення тестування та відкритого чотирирівневого конкурсу» утворено регіональні центри та створено відповідні робочі групи, на які покладено обов'язок прийому та перевірки документів кандидатів, необхідних для участі у конкурсі.

Наказом Генерального прокурора України від 20.07.2015 № 104 «Про проведення тестування для зайняття посад у місцевих прокуратур» керівників кадрових підрозділів та регіональних центрів зобов'язано розпочати прийом документів з дня повідомлення про проведення відкритого конкурсу на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

Судом встановлено, що оголошення про початок прийому документів, їх перелік та строк до якого приймаються останні оприлюднено на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

З матеріалів справи слідує, що до робочої групи Харківського регіонального центру 30.07.2015 через ТОВ «Нова пошта» від ОСОБА_3 надійшли документи для участі у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посади керівника Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області.

Вимоги до кандидатів на посаду прокурорів визначені ст. 27 Закону № 1697-VII. Зокрема, це наявність громадянства України та вищої юридичної освіти. Не може бути призначена на посаду прокурора особа, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною; має захворювання, що перешкоджає виконанню обов'язків прокурора; має не зняту чи непогашену судимість або на яку накладалося адміністративне стягнення за вчинення корупційного правопорушення.

Зі змісту заяви, яка була подана позивачем з метою участі у чотирирівневому відкритому конкурсі на зайняття посад у Миргородській прокуратурі Полтавської області слідує, що позивачем не надано оригіналів паспорту громадянина України, довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документа про вищу юридичну освіту з додатками, а також сертифікату про проходження профілактичного наркологічного обліку згідно з формою № 140/о і медичної довідки про проходження обов'язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів згідно з формою № 122-2/0.

В контексті вимог встановлених ст. 27 Закону № 1697-VII до кандидатів на посаду прокурорів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що прийняття документів поштою без присутності особи, у тому числі позивача не дозволяє робочій групі перевірити добровільність його волевиявлення на участь у конкурсі, відповідність кандидата вимогам Закону № 1697-VII, зокрема, щодо наявності громадянства України (підтверджується оригіналом паспорта громадянина України), вищої фахової освіти (підтверджується оригіналом диплому), а також ознайомитись з оригіналами медичних довідок.

За наслідком розгляду поданих позивачем документів, робочою групою повідомлено заявника про необхідність особистої подачі документів до Харківського регіонального центру.

В подальшому, в зв'язку із неявкою кандидата для особистої подачі документів, 10.08.2015 робочою групою затверджено реєстр кандидатів, що подали документи для участі у конкурсі, до якого не включено ОСОБА_3 Позивач до участі у конкурсі не запрошувався.

Між тим, доводи позивача щодо наявності п. 3.3 Розділу III Порядку ознак дискримінації його за професійною ознакою відхиляються судом з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Порядком передбачено три категорії кандидатів на адміністративні посади в місцевих прокуратурах:

1. Кандидати, які працюють на посадах прокурорів у міських, районних, міжрайонних, районних у містах, містах з районним поділом прокуратурах.

2. Кандидати, які працюють на посадах прокурорів в Генеральній прокуратурі України, прокуратурах Автономної Республіки Крим, областей та міста Києва.

3. Кандидати, які не працюють в органах прокуратури.

Усі три категорії кандидатів відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Порядку повинні були особисто подавати документи для участі у конкурсі.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції обґрунтовано відкинуто доводи позивача щодо наявності дискримінаційних дій по відношенню до позивача.

Доводи про те, що вимоги п.3.3 розділу III Порядку суперечать принципам відкритості і публічності в діяльності прокуратури також обґрунтовано відхилено оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону № 1697-VII засадою діяльності прокуратури є, зокрема прозорість, що забезпечується відкритим і конкурсним зайняттям посади прокурора, вільним доступом до інформації довідкового характеру, наданням на запити інформації, якщо законом не встановлено обмежень щодо її надання.

Документи щодо порядку проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад у місцевих прокуратурах своєчасно розміщувалися на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України та є у вільному доступі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції , що наказ від 20.07.2015 № 98, у тому числі в частині затвердження п. 3.3 розділу III Порядку прийнято в межах, в порядок та спосіб встановлений законом.

Судом першої інстанції обґрунтованого відхилено доводи позивача в частині щодо проведення конкурсу незаконно до 04.08.2015, на підставі нормативно - правового акту, у тому числі оскаруважного пункту, який не вступив в силу, оскільки обставини набрання/не брання наказу чинності по своїй сутті не впливає на його законність/незаконність. Вказані обставин можуть бути предметом розгляду у тій справі, де, зокрема, розглядаються позовні вимоги щодо оскарження дій чи рішень.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи неповноважним складом суду, оскільки, розгляд справи повинен був відбутися колегією суддів, а не одноособово, колегія суддів вважає необґрунтованими та зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства (ст. 1 КАС України).

Частиною 1 статті 23 КАС України передбачено, що усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 24 КАС України адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Адміністративні справи розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді та у місцевому загальному суді як адміністративному суді колегією у складі трьох суддів також з ініціативи судді в разі їх особливої складності.

Можливість розглядати і вирішувати справи колегією у складі трьох суддів в разі особливої складності справи передбачена законодавцем з метою забезпечення більш оперативного повного з'ясування всіх обставин у складній справі та правильного її вирішення, однак, вирішення справи одноособово, а не колегією суддів, не може бути обставиною, яка викликає сумнів у правильному вирішенні справи.

Не знайшло свого підтвердження твердження апелянта щодо залишення судом першої інстанції без розгляду клопотання позивача про розгляд справи судом у складі колегії суддів та спростовується даними, зазначеними у журналі судового засідання Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року (Т. 1 а.с.148, 16:03:50-16:04:27), з якого вбачається, що судом протокольною ухвалою відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що він був належним чином і в спосіб, передбачений законом , повідомлений про день, час та місце розгляду справи, а саме 23 грудня 2015 року. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, що ухвалюючи постанову в порядку письмового провадження, в абзаці п'ятому розділу «Обставини справи» оскаржуваної постанови суддя вказує на те, що він « заслухавши пояснення представника відповідача», у зв'язку з чим у апелянта виникло питання чи мав місце розгляд справи в порядку письмового провадження.

Колегія суддів,перевіряючи зазначені апелянтом доводи, дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.10.2015 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено до розгляду на 25 листопада 2015 року.

02 листопада 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва (вх.№01-5/97048/15) надійшла заява позивача, в якій він, крім іншого, просив здійснити розгляд 25 листопада 2015 року справи за його позовом у його відсутність (Т. 1 а.с.30).

З журналу судового засідання Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по справі №826/21664/15 вбачається, що в судове засідання з'явилися два представники відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які дали суду пояснення (заперечення) по суті позовних вимог. Після чого, 25 листопад 2015 року, суд на місці ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Отже, враховуючи, що судового засідання на 23 грудня 2015 судом не призначалося, доводи апелянта щодо його неповідомлення про судове засідання є необґрунтованими та такими, що не підтверджується матеріалами справи. Не знайшли свого підтвердження і доводи щодо пояснень представника відповідача, які були дані в судовому засіданні 25 листопада 2015 року, про що зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній постанові, прийнятої в порядку письмового провадження 23 грудня 2015 року.

Щодо доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які полягали у незалученні до участі у справі третьої особи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача у будь-який час до закінчення судового розгляду, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов'язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням осіб, які беруть участь у справі. Якщо адміністративний суд при прийнятті позовної заяви, підготовці справи до судового розгляду або під час судового розгляду справи встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов'язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Виходячи зі змісту вищевикладених положень, залучення судом третіх осіб, які на заявляють самостійних вимог на предмет спору є правом, а не обов'язком суду, а тому твердження апелянта щодо порушення Окружним адміністративним судом м. Києва норм процесуального права у зв'язку з незалученням до участі у справі керівника Миргородської місцевої прокуратури є необґрунтованим.

Крім іншого, в силу ст. ст. 185, 186 КАС України особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, наділена правом оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції у порядку та строки, встановлені процесуальним законом.

Доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 160,198,200, 205,206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 16 лютого 2016 року.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Петрик І.Й.

Вівдиченко Т.Р.