Справа № 804/8949/14
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/12723/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Бившевої Л.І., Вербицької О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного підприємства «Новоолександрівська заготконтора»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року

у справі № 804/8949/14

за позовом приватного підприємства «Новоолександрівська заготконтора» (далі - ПП «Новоолександрівська заготконтора»)

до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - Західно-Донбаська ОДПІ)

про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

У липні 2014 року ПП «Новоолександрівська заготконтора» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № , № , № , № та № .

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2014р. позов задоволено з тих мотивів, що позивач документально підтвердив право на витрати та податковий кредит за реальними господарськими операціями з придбання товарів та послуг у задекларованих контрагентів - товариства з обмеженою відповідальністю «Валісей» (далі - ТОВ «Валісей») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Союз Лівс» (далі - ТОВ «Союз Лівс»).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2015р. назване рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з невідповідності спірних операцій критеріям реальності та документальної підтвердженості.

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції, ПП «Новоолександрівська заготконтора» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду як скасовану помилково. При цьому скаржник зазначає, зокрема, що апеляційний судом було безпідставно визнано ознакою безтоварності господарської операцій відсутність у платника сертифікаційних документів, які не є первинними документами, а також товарно-транспортних накладних, які відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК) не є умовою підтвердження права на податковий кредит.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Попередніми судовими інстанціями у розгляді справи встановлено, що на виконання постанови слідчого у рамках кримінального провадження № 0000010 (порушеного за статтею 212 Кримінального кодексу України - ухилення від сплати податків, зборів, обов'язкових платежів) Західно-Донбаською ОДПІ було проведено позапланову виїзну перевірку ПП «Новоолександрівська заготконтора» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Валісей» та з ТОВ «Союз Лівс» за період з 01.01.2011р. по 31.12.2013р., оформлену актом від 13.05.2014р. № 4/04-10-22-01/32859589.

Під час перевірки відповідач не визнав податкові наслідки господарських операцій з придбання платником товарів та транспортних послуг у ТОВ «Союз Лівс» за договорами від 01.02.2011р. № 0102/1, № 0102/2, від 31.03.2011 № 3103-01, № 3103-02, а також операцій з поставки ТОВ «Валісей» послуг з організації перевезення автомобільним транспортом за договором від 01.11.2010р. № 0111-03.

Вказаний висновок податкового органу мотивований неподанням до перевірки необхідних та достатніх доказів на підтвердження дійсного руху активів між задекларованими учасниками поставок (сертифікаційних документів на м'ясну продукцію, що виступала предметом розглядуваних поставок, товарно-транспортних накладних, складенням яких опосередковується надання транспортних послуг), а також установленими у рамках кримінального провадження № 0000010 обставинами щодо реєстрації ТОВ «Союз Лівс» і ТОВ «Валісей» за грошову винагороду на підставних осіб, які заперечили свою причетність до діяльності очолюваних ними суб'єктів господарювання та до підписання від їх імені первинних документів.

Розцінивши вказані обставини як доказ участі позивача у фінансово-економічній схемі з названими контрагентами, при якій за допогомою штучного документообігу створювалася формальна видимість виконання взаємних зобов'язань між учасниками безтоварних операцій, Західно-Донбаською ОДПІ було прийнято:

податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № про збільшення позивачеві грошового зобов'язання з податку на прибуток на 85275 грн. за основним платежем та на 21318,75 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № , за яким ПП «Новоолександрівська заготконтора» визначено суму завищення від'ємного значення ПДВ за вересень 2011 року у розмірі 739 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № , згідно з яким платникові нараховано грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 29548 грн. за основним платежем та 14774 грн. за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № про визначення платникові суми завищення від'ємного значення ПДВ за квітень 2011 року в розмірі 7573 грн.;

податкове повідомлення-рішення від 05.06.2014р. № , відповідно до якого ПП «Новоолександрівська заготконтора» збільшено грошове зобов'язання з ПДВ у сумі 28753 грн. за основним платежем та 14377 грн. за штрафними санкціями.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За класифікацією витрат, наведеною у статті 138 ПК, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг належить до витрат операційної діяльності, які визнаються у податковому обліку на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2) у тому звітному періоді, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4).

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналізовані законодавчі положення свідчать на користь висновку про те, що податкові наслідки у вигляді формування витрат та податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку є правомірними лише у випадку реального виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Вирішуючи даний спір по суті, суди першої і апеляційної інстанцій дійшли різних висновків про дотримання позивачем наведених правил оподаткування при формування наслідків господарських операцій у рамках взаємовідносин з ТОВ «Валісей» та з ТОВ «Союз-Лівс».

Так, суд першої інстанції визнав належними і достатніми доказами реальності розглядуваних операцій подані платником видаткові накладні, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення про оплату позивачем придбаних товарів і послуг у безготівковому порядку, акти приймання-передачі наданих транспортних послуг, та зазначив, що за відсутності дефектності у правовому статусі названих постачальників установлені слідством факти не можуть нівелювати правове значення цих первинних документів.

Слід зазначити, що законодавець свідомо відмовився від встановлення конкретного переліку документів, які мають слугувати підставою для формування даних податкового обліку, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші господарські операції, з огляду на різноманітність змісту та форм економічної діяльності та порядку її документування. Відповідність задекларованих платником операцій критерію документальної підтвердженості вимагає подання платником документів, які містять достатні відомості про зміст господарської операції, порядок її виконання та учасників; документи, якими має оформлюватися господарська операція, визначаються з урахуванням законодавчих вимог та звичаєвої практики щодо оформлення певного виду господарської операції.

Для первинного обліку обсягів перевезених вантажів і транспортної роботи автомобільного транспорту учасниками цих операцій, зазвичай, оформлюються подорожній лист вантажного автомобіля та товарно-транспортна накладна, які призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

А відтак слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що неподання платником товарно-транспортних накладних, складених при виконанні спірних транспортних послуг, свідчить про неналежне підтвердження фактичного виконання цих операцій.

Вказані обставини були оцінені апеляційним судом у взаємозв'язку з установленими у рамках кримінального провадження обставинами (які не одержали свого спростовування під час вирішення даного спору) щодо непричетності засновників і директорів ТОВ «Валісей» та ТОВ «Союз-Лівс» до створення та діяльності цих товариств, зокрема й до підписання від їх імені будь-яких первинних документів.

При цьому апеляційний судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21 421а11), відповідно до якої податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У ході розгляду справи платником не наведено пояснень, з ким саме він контактував під час укладення і підписання названих договорів, яким чином ним перевірялися повноваження осіб, які діяли від імені названих контрагентів.

Таким чином, ПП «Новоолександрівська заготконтора» взяло на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірних контрагентів, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагентів є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердженості права на формування у податковому обліку витрат і податкового кредиту.

З урахуванням викладеного Вищий адміністративний суд України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що платник не підтвердив належним чином оформленими документами, які є достатніми для встановлення дійсних змін майнового стану учасників задекларованих операцій, добросовісність податкової вигоди, на яку він претендує, та правомірно відмовив у позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Новоолександрівська заготконтора» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ Л.І. Бившева

___________________ О.В. Вербицька