Справа № 308/12731/15-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Справа № 876/1054/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Чопського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Пакистану ОСОБА_1 про примусове видворення за апеляційною скаргою громадянина Пакистану ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року у справі,

В С Т А Н О В И В :

Прикордонний загін Західного регіонального управляння Державної прикордонної служби України звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом про примусове видворення громадянина Пакистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року адміністративний позов задоволено. Вирішено примусово видворити громадянина Пакистану ОСОБА_1.

Із таким судовим рішенням не погодився громадянин Пакистану ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати постанову та відмовити в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для видворення є неправильними, оскільки його не було ознайомлено з рішенням компетентного органу про примусове повернення з України та не надано можливості добровільно повернутися до країни походження.

Сторони у судове засідання повторно не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2015 року о 21 год. 30 хв. під час офіційної прикордонно-представницької зустрічі громадянин Пакистану ОСОБА_1 був переданий від представників ПП Словаччини до представникам прикордонної служби ПП «Ужгород» на підставі статті 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб за незаконний перетин Державного кордону із України в Словаччину поза пунктом пропуску без документів, що посвідчують особу 19 жовтня 2015 року о 11 год. 00 хв. на напрямку 302-303 прикордонних знаків, що підтверджується актом прийому-передавання особи від 19.10.2015 року. На момент затримання відповідач документів, що посвідчують його особу, не мав, будь-яких речей, документів чи коштів при затриманні ОСОБА_1 виявлено не було, що підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 19.10.2015 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 19.10.2015 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність видворення відповідача, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 22.09.2011 року №3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Ця норма Закону є імперативною.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонними органами суміжної держави.

Тобто ця норма встановлює підстави видворення осіб, крім тих, що були передані відповідними органами суміжної держави в порядку реадмісії.

Мінародний договір про реадмісію громадян між Україною та Пакистаном не укладено.

Отже підстав для відмови в позові не було.

Судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

- де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

- де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

- де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

- де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідач не вказав обставини, які б давали підстави до заборони його примусового видворення.

Зазначена ним обставина щодо наявності сімейних проблем в країні походженя, не дає підстав вважати, що він є біженцем або потребує захисту у відповідності до вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу громадянина Пакистану ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року у справі № 308/12731/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 19 лютого 2016 року.