Справа № 815/4672/15
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4672/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача/апелянта ОСОБА_1, представника відповідача Череватої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна Сергія Анатолійовича про визнання дії та бездіяльності з приводу ненадання щорічної відпустки протиправними, визнання протиправними дій та бездіяльності з приводу ненадання відповіді на заяву від 07 липня 2015 року, визнання протиправним наказу про створення комісії; скасування наказу №37-зп, визнання протиправними дій та бездіяльності з приводу ненадання відповіді на заяву від 06 серпня 2015 року, визнання протиправними дій щодо видання наказу №40-зп, скасування наказу №40-зп від 10.08.2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А., в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. з приводу ненадання судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 щорічної відпустки у період з 28 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року;

- визнати протиправними дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. з приводу ненадання судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 відповіді на його заяву від 07 липня 2015 року про надання відпустки;

- визнати протиправними наказ голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. №37-зп про утворення комісії з питання порушення суддею ОСОБА_3 трудового розпорядку у складі голови: судді М.М.Тонконоженко, секретаря комісії Х.О.Врадій, та її членів працівників апарату: Колесник В.А., Савицького В.А., Коршунова Є.О.;

- скасувати наказ голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. №37-зп про утворення комісії з питання порушення суддею ОСОБА_3 трудового розпорядку у складі голови: судді М.М.Тонконоженко, секретаря комісії Х.О.Врадій, та її членів працівників апарату: М.В.Колесник, В.А.Савицького, Є.О.Коршунова;

- визнати протиправними дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. щодо ненадання відповіді на заяву судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від 06 серпня 2015 року щодо створення комісії;

- визнати протиправними дії голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. щодо видання наказу №40-зп від 10 серпня 2015 року про порушення трудової дисципліни ОСОБА_3;

- скасувати наказ №40-зп від 10 серпня 2015 року про порушення трудової дисципліни ОСОБА_3, що був виданий головою Київського районного суду м. Одеси Чванкіним С.А..

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. не відповідають критеріям, що встановлені приписами ст. 2 КАС України, є незаконними, свавільними, протиправними та такими, що підлягають визнанню незаконними.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача/апелянта ОСОБА_1, представника відповідача Череватої В.І., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. з приводу ненадання судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 щорічної відпустки у період з 28 вересня 2015 року по 23 жовтня 2015 року, суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Право працівника на відпочинок та надання йому щорічної оплачуваної відпустки законодавчо гарантовано статтею 45 Конституції України. Тривалість і порядок надання щорічних відпусток установлено КЗпП України та Законом України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР.

Згідно зі статтею 2 Закону №504, щорічною оплачуваною відпусткою мають право скористатися громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями будь-якої форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно зі статтею 5 вказаного Закону №504, тривалість відпусток працівників визначається не лише Законом №504, а й іншими законами й нормативно-правовими актами України (здебільшого це нормативно-правові акти, які регламентують діяльність працівників окремих професій).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про відпустки», черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

При цьому, слід враховувати, що законодавство України не встановлює конкретної форми графіка надання відпусток, тому роботодавець може самостійно розробити форму такого документа.

Зважаючи на те, що чинним законодавством також не обумовлено терміни складання й затвердження графіка відпусток, можна скористатися Типовими правилами внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затвердженими за погодженням з ВЦРПС постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1984 року №213 (Типові правила). Цей нормативний документ є чинним на теренах незалежної України, враховуючи те, що згідно з постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року №1545-XII, на території України з питань, які не врегульовані законодавством України, до ухвалення відповідних законодавчих актів застосовуються акти законодавства СРСР, якщо вони не суперечать Конституції і законам України.

Згідно з пунктом 20 Типових правил, графік відпусток складається на кожний календарний рік не пізніше січня поточного року. Проте, не буде порушенням, якщо скласти і затвердити графік відпусток в інший термін, обумовивши його у колективному договорі підприємства. У графіку вказується місяць надання відпустки.

Згідно із частиною четвертою статті 79 КЗпП України та частиною десятою статті 10 Закону №504, під час складання графіків відпусток до уваги беруться як інтереси роботодавця, так і особисті інтереси працівників. При цьому слід ураховувати й те, що згідно із частиною тринадцятою статті 10 Закону №504, за бажанням окремих категорій працівників щорічну відпустку треба надавати в зручний для них час.

Затверджений графік відпусток обов'язковий для виконання як роботодавцем, так і найманим працівником.

Як встановлено судом першої інстанції, судді ОСОБА_3 не було встановлено графік надання відпустки та надано можливість особисто обирати зручний для нього час. Він обрав - період з 28.09.2015 р. по 23.10.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2015 р. головою суду Чванкіним С.А. було видано наказ №61-в про надання частини щорічної основної відпустки ОСОБА_3 на підставі особистої заяви, яка погоджена у встановленому порядку (а.с. 34).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право на отримання щорічної відпустки ОСОБА_3 не порушено, а отже, підстави для задоволення вказаної вимоги відсутні.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. з приводу ненадання судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 відповіді на його заяву від 07 липня 2015 року про надання відпустки, судом першої інстанції вірно зазначено, що у випадку, якщо працівник (узгодивши з роботодавцем) бажає піти у щорічну відпустку в інший, ніж обумовлено графіком відпусток, час або ж бажає взяти лише частину щорічної основної відпустки - працівник подає відповідну заяву на ім'я керівника підприємства.

У заяві зазвичай указується дата початку щорічної відпустки (про яку просить працівник) і тривалість відпустки. Якщо працівник має право ще й на додаткову щорічну відпустку, то в заяві він повинен указати також підставу для надання такої відпустки.

На складеній працівником заяві керівник підприємства ставить свій підпис, погоджуючись надати щорічну відпустку у вказані в ній терміни, або через певні обставини пропонує перенести її на інший період. Далі заяву передають до відділу кадрів підприємства, де на її підставі оформляють наказ про надання щорічної відпустки.

Чинним законодавством про працю та відпустки не передбачено надання відповіді на заяву про надання відпустки, на такий заяві повинно бути поставлено керівником погодження або не погодження. Отже, посилання представника позивача на той факт, що його довірителю не надавались відповіді на заяву 07 липня 2015 року про надання відпустки суперечить приписам чинного законодавства України.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на необхідність застосування норм Закону України «Про звернення громадян» в частині строків надання відповіді на заяву про відпустку через відсутність в Законі України «Про відпустки» такого строку.

Колегія суддів вважає таке твердження помилковим, оскільки в Законі України «Про відпустки» передбачений обов'язок керівника повідомити працівника не пізніше, ніж за 2 тижні до початку відпустки, про його перебування у відпустці. Таким повідомленням є підписний наказ.

Як свідчать письмові докази, наявні в матеріалах справи, наказ про відпустку позивача з 28.09.2015 р. по 23.10.2015 р. підписаний 28.07.2015 року, копію якого отримав позивач 02.09.2015 р. (а.с. 111).

Крім того, Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Також, приймаючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що Голова Київського районного суду м. Одеси Чванкін С.А. та суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 перебували у трудових відносинах як посадова особа - суддя Київського районного суду м. Одеси, яка перебуває у безпосередньому підпорядкуванні голови суду.

Згідно ст. 12 Закону України «Про звернення громадян», дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінально-процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про доступ до судових рішень», Кодексом адміністративного судочинства України.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги є правильним.

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. №37-зп про утворення комісії з питання порушення суддею ОСОБА_3 трудового розпорядку у складі голови: судді М.М.Тонконоженко, секретаря комісії Х.О.Врадій, та її членів працівників апарату: М.В.Колесник, В.А.Савицького, Є.О.Коршунова, суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.07.2015 р. консультант суду Форостяна К.В. звернулась до керівника апарату Київського районного суду м. Одеси із доповідною запискою про здійснення контролю за трудовою дисципліною з метою недопущення помилкового авторозподілу справ (а.с. 124).

В свою чергу керівник апарату Київського районного суду м. Одеси 23.07.2015 р. звернувся із доповідною запискою до голови Київського районного суду м. Одеси з пропозицією створити на постійній основі комісію з питань контролю за порушенням трудової дисципліни, а також включити до її складу працівників суду (а.с. 123).

Наказом голови Київського районного суду м. Одеси від 29.07.2015 р. №37-зп було створено комісію для належного документування та своєчасного реагування на факти порушення трудового розпорядку (а.с. 35, 73).

Комісією було складено чотири акти про відсутність судді ОСОБА_3 без поважних причин на робочому місці в робочий час у період: 03.08.2015 р. з 12 год. 30 хв. до 17 год. 00 хв. 04.08.2015 р. з 12 год. 45 хв. до 17 год. 00 хв. 05.08.2015 р. з 13 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. 06.08.2015 р. з 14 год. 05 хв. до 17 год. 00 хв. (а.с. 36-39)

Вищевказані акти суддя ОСОБА_3 отримав, що підтверджується його підписом.

При цьому, суди 1-ї та 2-ї інстанції враховують, що Наказ - це розпорядчий документ, який видається керівником установи (структурного підрозділу) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, обов'язковий для виконання підлеглими. Наказ набуває чинності з моменту його підписання, якщо інший термін не вказано в його тексті. Право підписання наказів визначається законодавством: зазвичай це право мають керівники установ, їхні перші заступники, а також деякі посадові особи відповідно до їх повноважень і компетенції. Наказ діє доти, доки не буде скасований (особою, яка його підписала, або вищою інстанцією) або поки не буде виконаний чи поки не закінчиться термін його дії, вказаний у самому наказі. Наказ не має юридичної сили та підлягає скасуванню, якщо він виданий із порушеннями встановлених правил. Накази бувають індивідуальними й нормативними. Індивідуальні накази пов'язані з вирішенням питань трудової діяльності конкретних осіб (заохочення й стягнення, переведення на іншу роботу тощо). Нормативні накази - це безособові накази, які регламентують трудову діяльність усього трудового колективу чи його частини (правила внутрішнього трудового розпорядку, реорганізація структурних підрозділів тощо). Розрізняють два види наказів: - за особовим складом; - з питань основної діяльності.

Накази щодо особового складу (це, як правило, індивідуальні накази) пов'язані з вирішенням питань трудової діяльності окремих працівників (зарахування на посаду, звільнення, преміювання тощо).

ОСОБА_3, як суддя Київського районного суду м. Одеси, перебуває у трудових відносинах з судом, в якому він працює.

Статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що голова місцевого суду, зокрема, контролює ефективність діяльності апарату суду та здійснює інші повноваження, визначені законом.

Голова суду на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, видає накази про зарахування суддів до штату суду, а отже, несе відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати заробітної плати, облік робочого часу і, відповідно, керується нормами законів, які врегульовують ті чи інші правовідносини, в тому числі і трудові.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не звільняє суддю від дотримання вимог трудового законодавства в частині робочого часу, порядку його обліку, порядку нарахування та виплати заробітної плати, в частині регулювання робочих та вихідних днів.

Прибуття працівників на роботу та відбуття з роботи враховується в порядку, встановленому відповідним розпорядженням керівника установи. В кожній установі повинен бути забезпечений контроль за правильністю обліку явки відбуття з роботи.

Зазначене підтверджується й тим, що обов'язковою умовою нарахування та виплати суддівської винагороди є належним чином заповнений табель обліку використання робочого часу, форма якого затверджена наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 р. №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації по статистиці праці» та передбачає необхідність перебування судді на робочому місці.

Табель являє собою список працівників установи (з обов'язковим наведенням П.І.Б., табельного номера, що вказується на всіх документах з обліку оплати праці, та посади) і ведеться або одним списком по всій установі, або окремо за категоріями працівників про використання робочого часу протягом облікового періоду.

Типова форма №П-5 складається з двох частин. У першій - наведені умовні позначення елементів робочого часу з визначеними літерними та цифровими кодами. У другій - кожному працівникові відводиться окремий рядок, поділений на дві частини:

- у верхню частину щодня вносять відомості про відпрацьовані години або неявки на роботу;

- у нижній частині умовними позначеннями (кодами) відзначають характеристики відпрацьованих годин (надурочні, нічні, години роботи у вихідні та святкові дні тощо) та причини нез'явлень на роботу - види відпусток, тимчасова непрацездатність, прогули, простої, страйки, переведення на неповний робочий день тощо.

Підставою для внесення до Табеля того чи іншого коду причин неявок на роботу є: накази роботодавця щодо направлення у відрядження, про відпустку, листки непрацездатності, медичні довідки тощо.

Крім того, визначаються і окремі випадки табелювання, зокрема:

Якщо невідомі причини, через які відсутній працівник, графа табеля «Відмітки про явки та неявки за числами місяця» залишається незаповненою, поки працівник вийде на роботу й надасть підтвердні документи.

Якщо до здавання Табеля в бухгалтерію працівник не з'явився, у рядку проставляють код «НЗ» - неявка за нез'ясованих причин.

Записи в табель проводяться на підставі правильно оформлених документів з обліку працівників: наказу про прийом на роботу, переведення або звільнення, лікарняних листів та інших документів, що підтверджують наявність або відсутність працівника на робочому місці. Будь-які відмітки в табелі про причини неявок на роботу чи про фактично відпрацьований час можуть робитися виключно на підставі даних документів. На практиці облік використання робочого часу в табелі може здійснюватися двома методами: перший полягає в застосуванні суцільної реєстрації, а саме: відмітки всіх прибулих та тих, що спізнилися, і т. д.; другий - реєстрації тільки відхилень (неявки, запізнення тощо).

Підставою для внесення до табеля обліку використання робочого часу щодо причин неявки на роботу, є накази, розпорядження, листи непрацездатності, медичні довідки.

10 серпня 2015 р. головою суду Чванкіним С.А. було видано наказ №40-зп про порушення суддею ОСОБА_3 трудової дисципліни. На момент винесення наказу позивач не підтвердив поважності причин відсутності на робочому місці в робочий час, факту відсутності на роботі не заперечує (а.с. 40).

Вказаний наказ та табель обліку використаного робочого часу працівників Київського районного суду м. Одеси за серпень 2015 р. було направлено до ТУ ДСА України в Одеській області для нарахування суддівської винагороди судді ОСОБА_3 (а.с. 41-43)

Суддю ОСОБА_3 було ознайомлено з вказаним наказом та попереджено, що в разі продовження порушення трудової дисципліни, відносно нього буде направлено подання до Вищої кваліфікаційної комісій суддів України щодо застосування до нього заходів дисциплінарного впливу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що голова суду, як керівник суду (адміністративна особа) на правах єдиноначальності та в межах своєї компетенції, яка визначена законом, має право видати накази, які стосуються вирішення питань трудової діяльності конкретних осіб, трудової діяльності усього трудового колективу чи його частини, правил внутрішнього трудового розпорядку, з питань основної діяльності, що відповідає приписам ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дії та бездіяльність голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. щодо ненадання відповіді на заяву судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 від 06 серпня 2015 року про створення комісії, колегія суддів враховує, що 25.11.2015 р. представник позивача за довіреністю ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позовної вимоги щодо зобов'язання голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. надати відповідь на заяву від 06.08.2015 р., на підставі цього судом першої інстанції прийнято відмову від позовних вимог в частині п. 6 та закрито провадження (а.с. 112-117).

Вирішуючи питання обґрунтованості позовної вимоги про визнання протиправними дії голови Київського районного суду м. Одеси Чванкіна С.А. щодо видання наказу №40-зп від 10 серпня 2015 року про порушення трудової дисципліни ОСОБА_3 та його скасування, суд першої інстанції правильно виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

10.08.2015 року головою Київського районного суду м. Одеси видано наказ №40 -зп «Про порушення трудової дисципліни суддею ОСОБА_3», яким встановлено відсутність судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_3 на робочому місці згідно актів (а.с. 40).

Чинним кодексом законів про працю України, а саме, п. 4 ст. 40, визначено поняття «прогулу», як відсутність на роботі більше 3-х годин, без поважних причин.

Постанова Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» (п. 24) від 06.11.1992 р. №9 визначає прогул, як відсутність працівника на роботі, як протягом усього робочого дня, так і більше 3-х годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією органу державної влади, органу місцевого самоврядування, державного підприємства, установи чи організації, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену йому роботу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій голови Київського районного суду м. Одеси щодо здійснення контролю за трудовою дисципліною суддями відповідного суду і, як наслідку винесення оскаржуваного наказу №40 -зп «Про порушення трудової дисципліни суддею ОСОБА_3», а відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов