Справа № 815/2887/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ К/800/51824/15

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Міністерства юстиції України, третя особа - начальник Відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області Стаханов Ігор Ігорович про визнання недійсним запису про звільнення, зобов'язання поновити на посаді та вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Міністерства юстиції України, третя особа - начальник Відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області Стаханов І.І., в якому, з урахуванням уточнень, просив: зобов'язати Міністерство юстиції України в порядку підпункту 15 пункту 12 Положення «Про Міністерство юстиції України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 02 липня 2014 року, поновити ОСОБА_1 на державній службі та посаді заступника начальника Любашівського районного управління юстиції Одеської області - начальника відділу державної виконавчої служби та у випадку зміни назви або ліквідації відповідної посади на посаду, яка відповідає цій посаді згідно нової структури та штатного розпису; визнати недійсним запис про звільнення з посади, зроблений у трудовій книжці ОСОБА_1 на підставі наказу начальника Головного управління юстиції в Одеській області № 922-к від 07 липня 2012 року; зобов'язати Головне територіальне управління юстиції в Одеській області видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки без запису, зробленого на підставі наказу начальника Головного управління юстиції в Одеській області № 922-к від 07 липня 2012 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що фактично його було звільнено з посади у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, а тому суди попередніх інстанцій помилково не застосували до спірних правовідносин положення статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 2003 року перебував на державній службі в органах юстиції, а з 24 листопада 2008 року обіймав посаду заступника начальника Любашівського районного управління юстиції в Одеській області - начальника відділу державної виконавчої служби.

Постановою слідчого ОВС слідчого відділу прокуратури Одеської області від 02 липня 2012 року відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України.

Наказом Головного управління юстиції в Одеській області № 922-к від 07 липня 2012 року на підставі подання начальника Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Полякова В.В. припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 з посади 07 липня 2012 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» за порушення Присяги державного службовця.

Підставою для звільнення позивача з займаної посади став факт допущення вчинку, який порочить його як державного службовця та дискредитує державний орган, в якому він працює.

Позивач ознайомлений з наказом 10 липня 2012 року, про що свідчить його особистий підпис. Згідно копії трудової книжки з 01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 згідно наказу від 25 вересня 2012 року прийнятий посаду на економіста першої категорії служби по роботі з проблемними активами ТВБВ, а з 23 вересня 2013 року переведений на посаду провідного юрисконсульта служби по роботі з проблемними активами філії Одеського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України».

11 грудня 2014 року слідчим слідчого відділу Любашівського РВ ГУ МВС України в Одеській області прийнято постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_1 у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Після отримання копії зазначеної постанови позивач звернувся до начальника Головного управління юстиції в Одеській області з заявою, в якій просив на підставі статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» поновити його на державній службі, визнати недійсним запис про звільнення з посади, зроблений у трудовій книжці, та видати йому дублікат трудової книжки без такого запису.

Листом від 19 червня 2015 року Головне територіальне управління юстиції в Одеській області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення його заяви.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що положення статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач був звільнений з державної служби саме за порушення Присяги державного службовця, про що йому було достовірно відомо, і наказ про звільнення в судовому порядку ним не оскаржувався.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Статтею 30 Закону України «Про державну службу» визначено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі: порушення умов реалізації права на державну службу; недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16 Закону України «Про державну службу»; досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби; відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії; виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі; відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 Закону України «Про державну службу»; неподання або подання державним службовцем неправдивих відомостей щодо його доходів, передбачених статтею 13 Закону України «Про державну службу».

При цьому в пункті 6 частини 1 статті 30 України «Про державну службу» визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби, що відбувається у формі звільнення.

Як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. При цьому, порушення Присяги може бути наслідком недотримання, порушення державним службовцем як правових, так і етичних (моральних) засад проходження публічної служби.

Пунктом 7 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставою припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи.

Тобто засудження працівника є самостійною підставою для розірвання трудового договору.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Положення зазначеної статті стосуються саме поновлення на службі громадянина, звільненого у зв'язку з незаконним засудженням.

Як вірно було встановлено судами попередніх інстанцій, підставою припинення перебування позивача на державній службі стало саме порушення ним Присяги державного службовця.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи та надавши належну правову оцінку доказам, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки позивач був звільнений з державної служби з підстав порушення Присяги державного службовця, а не через засудження, положення статті 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Доводи та мотиви, викладені позивачем у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В. Тракало