Справа № 826/22771/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 лютого 2016 року 10:20 справа №826/22771/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України
треті особи1. ОСОБА_2 2. Виконавчий комітет Ірпінської міської ради 3. Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області
провизнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування погодження
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (далі по тексту - відповідач, Мінрегіон), за участю третіх осіб - ОСОБА_2 (далі по тексту - третя особа 1, ОСОБА_2.), Виконавчого комітету Ірпінської міської ради (далі по тексту - третя особа 2) та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області (далі по тексту - третя особа 3), в якому просить: 1) визнати протиправними дії відповідача, що виявились у наданні погодження щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні п'ятдесяти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, що прийняте на підставі звернення ОСОБА_2 22 жовтня 2014 року, розглянутого на засіданні секції "Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів" Науково-технічної ради Мінрегіону від 23 жовтня 2014 року, і оформленого листом Мінрегіону від 27 жовтня 2014 року №7/14-12722 за підписом заступника Міністра Ісаєнка Д.В.; 2) визнати протиправним і скасувати погодження щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні п'ятдесяти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, що прийняте на підставі звернення ОСОБА_2 від 22 жовтня 2014 року, розглянутого на засіданні секції "Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів" Науково-технічної ради Мінрегіону від 23 жовтня 2014 року, і оформленого листом Мінрегіону від 27 жовтня 2014 року №7/14-12722 за підписом заступника Міністра Ісаєнка Д.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/22771/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 27 січня 2016 року представники позивача позовні вимоги підтримали, представники відповідача та третьої особи 1 проти задоволення адміністративного позову заперечили; представники третіх осіб 2 та 3 до суду не прибули, у зв'язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2, як замовник будівництва 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, звернувся до Мінрегіону із заявою, зареєстрованою 22 жовтня 2014 року за №П-3079, в якій просив розглянути можливість погодження відхилень від вимог державних будівельних норм в частині зменшення відстаней від житлового будинку до майданчиків обслуговування, а саме: дитячий майданчик - 4,0 м. (нормативна відстань - 12,0 м.); майданчик для відпочинку - 4,0 м. (нормативна відстань - 10,0 м.), спортивний майданчик - 4,0 м. (нормативна відстань - 10,0 м.), господарчий майданчик - 13,3 м. (нормативна відстань - 20,0 м.), майданчик для зберігання автотранспорту - 6,0 м. - 8,5 м. (нормативна відстань - 10,0 м.), та збільшення поверховості до 5-ти поверхів без застосування ліфтів та сміттєпроводів.

З наявної у справі копії витягу з протоколу №13 засідання секції "Містобудування та архітектури, будівництва об'єктів цивільного та промислового призначення, будівельних матеріалів і виробів" Науково-технічної ради Мінрегіону від 23 жовтня 2014 року вбачається, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 вирішено вважати за можливе відхилення від вимог державних будівельних норм у частині зменшення відстані від житлового будинку до дитячого (до 4,0 м. від нормативних 12,0 м.), спортивного (до 4,0 м. від нормативних 10,0 м.), господарчого (до 13,3 м. від нормативних 20,0 м.) майданчиків, а також до майданчика для відпочинку (до 4,0 м. від нормативних 10,0 м.), та парко/місць для автотранспорту (до 6,0-8,5 м. від нормативних 10,0 м.), збільшення поверховості до 5-ти поверхів без улаштування ліфтів та сміттєпроводів при проектуванні 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 за умови виконання компенсаційних заходів та обов'язкового отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки відповідного місцевого органу містобудування та архітектури.

Про прийняте рішення Мінрегіону повідомило третю особу 1 у листі від 27 жовтня 2014 року №7-/14-12722.

Позивач зазначає, що погодження Мінрегіону щодо можливості відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 прийнято з порушенням встановленої процедури, без підтверджуючих документів, а дії забудовника спричиняють небезпеку життю і здоров'ю фізичних осіб та порушують встановлені вимоги щодо показників простору і безпеки життєдіяльності.

Відповідач та третя особа 1 проти задоволення позовних вимог заперечили, зазначивши, що Мінрегіон діяло на підставі та у межах наданих повноважень, та про відсутність порушеного права.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

За визначенням статті 1 Закону України "Про будівельні норми" будівельні норми - це затверджений суб'єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов'язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України "Про будівельні норми" розроблення, затвердження, внесення змін до державних будівельних норм та визнання їх такими, що втратили чинність, здійснюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Розроблення, затвердження, внесення змін до галузевих будівельних норм та визнання їх такими, що втратили чинність, здійснюються відповідними суб'єктами нормування.

Частина п'ята статті 10 Закону України "Про будівельні норми" передбачає, що порядок розроблення, погодження, затвердження, внесення змін до будівельних норм та визнання їх такими, що втратили чинність, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для забезпечення гармонізації нормативної бази України з нормативною базою Європейського Союзу встановлюється період одночасної дії будівельних норм, розроблених на основі національних технологічних традицій, та будівельних норм, гармонізованих з нормативними документами Європейського Союзу (або інших будівельних норм, кодів), та встановлює, що обґрунтовані відхилення від будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, можуть бути погоджені суб'єктом нормування відповідно до встановленого ним порядку.

У свою чергу згідно з нормами статті 5 Закону України "Про будівельні норми" до суб'єктів нормування у будівництві належить зокрема центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

Водночас, відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України від 31 травня 2011 року №633/2011, відповідач є центральним органом виконавчої влади, який входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної житлової політики і політики у сфері будівництва, архітектури, містобудування та житлово-комунального господарства.

Як передбачає пункт 4 вказаного Положення, Мінрегіон України відповідно до покладених до нього завдань затверджує будівельні норми, здійснює, повноваження центрального органу виконавчої влади з нормування у будівництві, стандартизації стосовно організації розроблення, схвалення, прийняття, перегляду та зміни національних стандартів у галузі будівництва і промисловості будівельних матеріалів.

Таким чином, у відповідності до зазначених положень законодавства Мінрегіон налічений повноваженнями погоджувати обґрунтовані відхилення від будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, відповідно до встановленого ним порядку.

Організаційні засади розгляду звернень зацікавлених організацій щодо погодження обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації при проектуванні та внесенні змін у проектну документацію об'єктів промислової забудови та інженерно-транспортної інфраструктури, а також прийняття відповідних рішень в Мінрегіонбуді щодо їх погодження та подальшого супроводу визначає Порядок погодження в Міністерстві регіонального розвитку та будівництва обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації при проектуванні та внесенні змін у проектну документацію об'єктів промислової забудови та інженерно-транспортної інфраструктури, затверджений наказом Мінрегіонбуду від 04 липня 2008 року №301 (далі по тексту - Порядок).

Відповідно до пунктів 2.1-2.5 Порядку зацікавлені організації звертаються листом до Мінрегіонбуду про розгляд передпроектних пропозицій (проектних рішень) щодо можливості проектування та внесення змін у проектну документацію Об'єкта.

У листі визначаються основні технічні особливості Об'єкта, а також обґрунтування прийнятих рішень щодо параметрів та необхідності такого будівництва, попередньо погоджені в установленому порядку відповідними органами влади, на території яких передбачається таке будівництво, а також відповідними територіальними наглядовими органами.

До листа додаються копії: дозволу на будівництво Об'єкта або об'єкта будівництва в цілому, якщо Об'єкт є його частиною; проектних рішень, прийнятих місцевими органами містобудування та технічних рішень з пояснювальною запискою;

За наявності особливих умов розташування Об'єкта на конкретній ділянці (на сейсмічних, зсувонебезпечних територіях, у місцях щільної забудови та ін.) також необхідно надавати: історико-містобудівне обґрунтування розміщення Об'єкта або об'єкта містобудування в цілому, якщо Об'єкт є його частиною, погоджене відповідним місцевим органом охорони культурної спадщини, у разі розміщення Об'єкта в історичних ареалах населених місць, зон охорони пам'яток культурної спадщини; відповідні документи щодо громадського обговорення, якщо це передбачено; висновок відповідних Базових організацій з науково-технічної діяльності щодо технічної можливості будівництва Об'єкта із запропонованими архітектурно-технічними рішеннями.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку Відділ промислової забудови та програм ЧАЕС (далі - Відділ) за дорученням керівництва Міністерства у термін до десяти робочих днів розглядає матеріали звернень. Після перевірки на комплектність і відповідність вимогам цього Порядку, матеріали звернення надаються на розгляд відповідним Базовим організаціям з науково-технічної діяльності, відповідно до наказу Держбуду України від 20 листопада 2003 року №191. Після отримання висновку від Базових організацій з науково-технічної діяльності Відділ готує матеріали та виносить питання щодо обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації при проектуванні та внесенні змін у проектну документацію Об'єкта на засідання секції розробки і реалізації державних житлових програм, промислової забудови та програм ЧАЕС Науково-технічної ради Мінрегіонбуду.

Пункт 3.2 Порядку визначає, що остаточне рішення щодо погодження обґрунтованих відхилень від діючих будівельних норм у проектній документації приймається і підписується заступником Міністра відповідно до розподілу обов'язків. В особливо складних випадках, за рекомендацією засідання Секції та за рішенням заступника Міністра відповідно до розподілу обов'язків, питання може бути винесено на розгляд президії Науково-технічної ради Мінрегіонбуду.

Після прийняття рішення щодо можливості проектування та внесення змін у проектну документацію Об'єкта Мінрегіонбуд повідомляє про це листом автора звернення. Якщо це рішення негативне, Мінрегіонбуд листом повідомляє про причини відмови у погодженні.

Відповідно до пункту 3.3 Порядку прийняті Мінрегіонбудом рішення враховуються Замовником при розробленні проектної документації або внесенні в неї змін та надаються разом з проектною документацією службам ДП "Укрдержбудекспертизи" при проведенні комплексної державної експертизи проектної документації Об'єкта.

Як свідчать матеріали справи, до звернення про погодження відхилень від вимог державних будівельних норм ОСОБА_2 додав проект будівництва 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, креслення, ескізи, копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 листопада 2013 року №12917371, що спростовує твердження позивач про некомплектність поданого звернення.

Посилання позивача на норми пунктів 2.2, 2.4 Порядку щодо неможливості розгляду відхилень від діючих будівельних норм у разі заниження вимог безпеки до простору життя та життєдіяльності людини, та необхідності додання містобудівних умов і обмежень є помилковими, оскільки норми 2.2, 2.4 Порядку, у редакції, чинній на момент надання оскаржуваного погодження, що міститься в системі "ЛІГА-ЗАКОН", не містять таких положень.

При цьому суд не приймає до уваги надані відповідачем документи під назвою "Порядок розгляду в Міністерстві регіонального розвитку та будівництва звернень щодо відхилень від діючих державних будівельних норм, що забезпечують дотримання встановлених вимог безпеки у спосіб, не передбачений будівельними нормами, затверджений наказом Мінрегіонбуду від 22 липня 2010 року №275", "наказ Мінрегіону від 16 вересня 2013 року №450", та наказ Мінрегіону від 10 квітня 2014 року №105", виходячи з того, що такі документи не засвідчені належним чином, не містять підписів уповноважених осіб, а тому не можуть вважатись справжніми та достовірними. Крім того, тексти названих документів відсутні у відкритому доступі.

Колегія суддів також вважає, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи інтересів у межах спірних правовідносин.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Системний аналіз наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що судовий захист прав, свобод або інтересів шляхом повного чи часткового задоволення адміністративного позову, можливий виключно відносно тієї особи, права, свободи або інтереси якої порушено з боку конкретного суб'єкта владних повноважень та за умови порушення її прав.

Позивач зазначає, що він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: Київська обл., м. Ірпінь, вул. Київська, земельна ділянка 18-а, та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тобто, має майно по сусідству із земельною ділянкою ОСОБА_2

Утім, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 внаслідок Мінрегіоном відхилень від вимог державних будівельних норм при проектуванні 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2.

Зокрема, позивачем не доведено, що погоджені відхилення від державних будівельних норм у частині зменшення нормативної відстані від житлового будинку до дитячого, спортивного, господарчого майданчиків, майданчика для відпочинку, парко/місць для автотранспорту, а також збільшення поверховості до 5-ти поверхів без улаштування ліфтів та сміттєпроводів при проектуванні 50-квартирного житлового будинку по АДРЕСА_2, спричиняють небезпеку життю і здоров'ю ОСОБА_1, обмежують простір чи безпеку життєдіяльності; наприклад, шляхом незаконного розміщення частин об'єкта будівництва на земельній ділянці позивача.

Водночас суд роз'яснює позивачу, що він не позбавлений права оскаржити будь-які рішення чи дії відповідача або інших осіб, які є наслідком надання оскаржуваного погодження, за умови настання негативних наслідків безпосередньо для нього.

Таким чином, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Мінрегіону про визнання дій протиправними, визнання протиправним і скасування погодження нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги; тому виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов