Справа № 819/3276/15
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 876/286/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання - Нефедової А.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Коцюби Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В., третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. на здійснення ліквідації ПАТ "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_3, якому необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладом в АТ "Дельта банк" на підставі Договору за №003-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США від 25.02.2015 р. в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням про визнання в односторонньому порядку нікчемним договору банківського вкладу за №003-19553-250215 укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", позивача фактично позбавлено права на отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Такі дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки за час договірних відносин з ПАТ "Дельта Банк" позивач, як вкладник, не мав жодних переваг по відношенню до інших вкладників чи кредиторів банку, також він не укладав будь - яких договорів з банком про здійснення платежу чи передачі майна, а тому посилання відповідачів на п. 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на підставі якої визнано вищевказаний договір банківського вкладу нікчемним є безпідставним.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що і призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою позов задоволити, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ ''Дельта Банк" був укладений Договір банківського вкладу за № 003-19553-250215 терміном до 27.03.2015 року, відповідно до якого банк прийняв від апелянта на (депозитний) рахунок суму коштів в розмірі 3380доларів США.

Платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46416289 від 25.02.2015 р. підтверджує зарахування вкладу у розмірі 3380,00 доларів США на особистий рахунок, згідно укладеного договору (а.с. 9).

Пунктом 1.10. вищевказаного договору обумовлено, що у разі закінчення строку залучення вкладу, вклад виплачується шляхом зарахування коштів на поточний рахунок за НОМЕР_1, який був відкритий в ПАТ "Дельта Банк" на ім'я апелянта.

02.03.2015 р. правлінням НБУ було винесено постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 р. № 51 розпочато з 03.03.2015 р. процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В..

Згодом апелянт дізнався, що вкладникам АТ "Дельта Банк" за депозитними договорами, строк дії яких закінчився до 30 квітня 2015 року, включно, через АТ "Укрексімбанк" проводяться виплати в межах розміру гарантованої фондом суми до відшкодування, де його прізвища не було зазначено в загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

23.09.2015 року Тимчасова адміністрація Банку надіслала в його адресу Повідомлення №8821/1884 про нікчемність укладеного Договору банківського вкладу (депозиту) за №003-19553-250215 від 25.02.2015року між АТ "Дельта Банк" та ОСОБА_3, відповідно до п. 7 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, керівник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» Кадиров В.В. в односторонньому порядку визнав нікчемним договір банківського вкладу №003-19553-250215, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ "Дельта Банк", чим позбавив апелянта права на отримання коштів від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон № 4452) встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 Закону № 4452, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У відповідності до вимог ст. 38 Закону № 4452, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення нікчемних правочинів з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

За текстом закону, Договори неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Тобто, жодна з виписаних в законі підстав не мала місця по відношенню до правовідносин апелянта з Банком і такі не були підставою для їх розгляду в площині кримінально карних діянь та в призмі зловживання посадовим становищем з боку посадових осіб банку чи перевищення ними своїх службових повноважень, а ПАТ «Дельта Банк» був визнаний неплатоспроможним вже після укладення депозитної угоди з позивачем та ліквідований з відкликанням банківської ліцензії за Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015року.

Відтак, наказом керівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. за № 813 від 16.09.2015 року, тобто одноосібно визнано нікчемним договір банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 року № 003-19553-250215, без розкриття змісту та покликання на порушення конкретної вимоги Закону № 4452. Натомість зазначено, що договір банківського вкладу від 25.02.2015 року за № 003-19553-250215 визнано Уповноваженою особою нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, оскільки кошти на рахунок апелянта надійшли шляхом перерахування коштів на вкладний рахунок іншою фізичною особою, що суперечить п.1.8 укладеного Договору. Проте, таке перерахування коштів не складає собою будь-якого порушення Закону, а є лише умовою договору в редакції банківської установи, що зумовлює обов'язкову необхідність визнання нікчемності зазначеного договору в судовому порядку.

Визнаючи договір банківського вкладу №003-19553-250215 нікчемним, Уповноважена особа посилається лише на незаконність зарахування вкладу на рахунок апелянта шляхом перерахування коштів з відкритого в Банку поточного рахунку батька вкладника, як іншої фізичної особи. Однак, а ні Законом України "Про банки та банківську діяльність" чи іншими нормативно-правовими актами не передбачена заборона вчинення вищевказаних дій в якості трансакції по поточному рахунку клієнта.

Вказане спростовує висновок Уповноваженої особи Фонду про правомірність визнання договору банківського вкладу № 003-19553-250215 нікчемним на підставі п. 7 ч. ч. 3 ст. 38 Закону № 4452, адже Кадировим В.В. не наведено та не було надано чи здобуто в судовому засіданні доказів наявності жодних інших підстав, вичерпний перелік яких виписано в ч. 3 ст. 38 Закону №4452 і які тягнуть за собою безумовне визнання правочину нікчемним.

Беручи до уваги те, що доводи Уповноваженої особи про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 року № 003-19553-250215 не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення Уповноваженої особи про недійсність договору банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 року № 003-19553-250215, укладеного між ОСОБА_3 і ПАТ "Дельта Банк" та застосування наслідків нікчемності правочину, яке оформлено наказом від 16.09.2015 року № 813 є безпідставним і неправомірним.

Статтею 27 Закону № 4452 визначено, що Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, що фактично мало місце за Постановою НБУ № 664 від 02.10.2015року.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, уповноважена особа гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до пункту 12 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням 20 жовтня 2014 року за № 1293/26070) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року за №1548/21860, передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6 розділу III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Отже, на час вирішення справи уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати та відшкодування.

Кошти в сумі 3380,00 доларів США надійшли на вкладний(депозитний) рахунок апелянта з поточного рахунку фізичної особи ОСОБА_5, його батька, який будучи похилого віку і знаходячись в хворобливому стані розпорядився перерахунком незначної суми належних йому коштів з свого поточного рахунку на депозитні рахунки своїх дітей та дружини, ще задовго до визнання НБУ 02.10.2015року «Дельта Банку» неплатоспроможним.

Права та зобов'язання банку, як сторони правочину, полягають у виконанні розпоряджень клієнта, обслуговуванні рахунку, технічному проведенні транзакцій клієнтів.

Відтак, договір поточного рахунку та перерахунок коштів з нього не можуть бути віднесені до правочинів, які могли збільшити обсяг суми відшкодування Фонду, оскільки сума коштів на рахунку клієнта не збільшувалась та не перевищувала встановленого Законом ліміту відшкодування, а була рівномірно поділена в колі спадкоємців першої черги шляхом здійснення транзакцій, які були прийняті та проведені «Дельта Банком» по платіжних дорученнях з своїми клієнтами.

У вказаних операціях по переказу коштів Банк здійснював обслуговування рахунків клієнта у відповідності до укладеного договору банківського рахунку.

Отже, незалежно від того, чи призвело вчинення правочинів по переказу клієнтам безготівкових коштів, чи мало місце безпосереднє внесення клієнтами готівкових коштів, такі правочини не можуть бути віднесені до вчинених банком нікчемних правочинів, згідно вимог ст.38 Закону.

Аналогічну позицію зайняв і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на засіданні виконавчої дирекції Фонду 14.08.2015 року (протокол №193/15). В результаті обговорення виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення про погодження дій уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "Дельта Банк", щодо зняття тимчасового обмеження на здійснення операцій щодо виплати коштів за поточними рахунками фізичних осіб.

Таким чином, ні договір банківського вкладу від 25.02.2015 року № 003-19553-250215, а ні операції по переказу (зарахуванню) коштів на рахунок апелянта не можуть вважатись нікчемними, в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Адже, як встановлено по обставинах справи, ОСОБА_5, як особа похилого віку, переказав незначні кошти із свого поточного рахунку дітям та дружині. Працівники Банку уклали необхідні Договори з клієнтами та підписали їх. Жодних застережень чи обмежень при здійсненні вказаних операцій сторонами оговорено не було, а відповідальність за правове забезпечення законності укладених угод несе керівник Банківської установи, адже Банк зобов'язаний вчиняти дії, які не суперечать чинному законодавству України в інтересах своїх клієнтів.

При цьому слід зазначити, що будь-яких переваг особисто для апелянта чи його батька договір банківського вкладу не надав, а тому підстав вважати його нікчемним, як це було вчинено за суб'єктивним припущенням Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В., у Фонду взагалі не було, а при наявності вмотивованих сумніві щодо такого, визнання угоди нікчемною слід було вирішувати виключно в судовому порядку, згідно вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Аналогічну правову позицію виклав та зайняв і Вищий адміністративний суд України у винесеній Постанові від 04.08.2015 року по справі К/800/24809/15 з приводу тотожного спору про включення позивача до списку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів по вкладах за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі з приводу обставин вчиненого правочину.

Обставини вчинення правочинів з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства або порушення публічного порядку може бути встановлена в порядку кримінального судочинства, оскільки вказані дії становлять склад злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності умислу у сторін правочинів або однієї із сторін в намірі порушити публічний порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), чого в даних спірних правовідносинах доведено не було, а наведені покликання відповідача є його субєктивними припущеннями, котрі фактично спрямовані на мінімізацію виплат Фонду гарантування вкладів по виплатах коштів фізичним особам збанкрутілого Банку.

Як уже зазначалось, договір банківського вкладу, укладений ПAT «Дельта Банк» з апелянтом, був явно надумано та упереджено, односторонньо визнаний нікчемним з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 зазначеного Закону, адже доказів того, що банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, чи банк уклав правочин, умови якого передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 2 та 7 ч. 3 вказаної статті) наведено та здобуто в судових засіданнях не було.

ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015року, тоді як Договір з позивачем був укладений 25.02.2015року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а за змістом та вимогами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нікчемний правочин може бути вчинений лише офіційно визнаним та встановленим НБУ неплатоспроможним банком.

Враховуючи зазначені обставини справи та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що позов слід задоволити шляхом зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_3, якому необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ "Дельта банк" на підставі Договору за №003-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США від 25.02.2015 року в сумі 3380,00 доларів США, в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Сумуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду прийшла до неспростовного переконання про те, що висновок суду першої інстанції по даній справі був зроблений при неповному з'ясуванні судом та недоведеності обставин, які мали значення для справи, внаслідок порушення норм матеріального права що і призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, а у відповідності до вимог ст.202 КАС України є обов'язковою підставою для скасування постановленого судового рішення і ухвалення нового рішення по справі.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.3 ч. ст. 198, п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі №819/3276/15 - скасувати та винести нову, якою позов задоволити.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_3, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ "Дельта банк" на підставі Договору за №003-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США від 25 лютого 2015 року в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Повернути з Державного бюджету на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір згідно квитанції №5 від 25.12.2015 року в розмірі 535 грн. 70 коп. (п'ятсот тридцять п'ять гривень сімдесят копійок) за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено 15.02.2016 року