Справа № 813/456/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. Справа № 876/2526/15
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2015 року Державна податкова інспекція у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» (далі - ТОВ) в якому просила стягнути з рахунків відповідача податковий борг в сумі 18664,70грн.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що за відповідачем рахується податковий борг який залишається не сплаченим, а тому у відповідності до вимог Податкового кодексу України (далі - ПК) такий підлягає стягненню з його рахунків за рішенням суду.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року у справі №813/456/15 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ТОВ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує на те, що в розрахунку податкового органу обґрунтовано нарахування штрафних санкцій по податковому повідомленні-рішенні (далі - ППР) від 12.09.2014 №007391504 на суму іншу, аніж у самому ППР, а в декларації від 27.01.2014 не декларувалась сума орендної плати, яка зазначена у позові. Більше того, надіслані підприємству ППР не відповідають встановленим податковим законодавством вимогам, а відтак не можуть бути підставою для нарахування та стягнення податкового боргу.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено вимоги законодавства стосовно сплати узгодженого податкового боргу, а тому такий підлягає стягненню за рішенням суду, оскільки залишається не сплаченим.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за ТОВ станом на 19.01.2015 рахується заборгованість в сумі 17365,49грн по орендній платі за землю з юридичних осіб, 620,21грн з єдиного податку з юридичних осіб та 36,21грн збору на спеціальне використання води, а також нарахованій пені в розмірі 642,79грн.

Дана заборгованість є узгодженою, оскільки виникла у зв'язку з несплатою відповідачем коштів самостійно задекларованих ним у поданих деклараціях, а ППР від 12.09.2014 №№ та НОМЕР_1 у встановленому порядку не оскаржені.

Відтак, оскільки пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання також є податковим боргом, то такий наявний у ТОВ в сумі 18664,70грн та залишається несплаченим, що зумовило звернення ДПІ із даним адміністративним позовом до суду.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст.92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

ПК регулюються відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Не є спірним питанням факт наявності у ТОВ податкового боргу, а також підстави його виникнення, що також підтверджується відповідачем у поданій ним апеляційній скарзі.

Предметом доказування в даній справі є наявність правових підстав для стягнення судом усієї суми податкового боргу відповідача в розмірі 18664,70грн з його рахунків.

Згідно з п.41.2 ст.41 ПК органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень..

Відповідно до пп.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95-99 ПК. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі.

Пунктом 95.1 ст.95 ПК визначено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до пунктів 95.2 - 95.3 ст.95 ПК, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 59.5 ст.59 ПК передбачено, що У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку з наявністю у відповідача податкового боргу позивачем надсилалась йому податкова вимога від 08.08.2013 №47-15 (а.с.12). Однак податковий борг станом на день звернення податкового органу із розглядуваним позовом та розгляду справи судом першої інстанції, був не погашеним в повному обсязі.

Оскільки за відповідачем рахувався податковий борг у розмірі 18664,70грн, а суду першої інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення цього податкового боргу, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що такий борг підлягає погашенню на підставі рішення суду.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта про неможливість задоволення позовних вимог податкового органу у звязку із тим, що ППР від 12.09.2014 № нараховано меншу суму податкових зобовязань, аніж у розрахунку податкового органу, оскільки згідно підрахунку ДПІ вірно визначено борг підприємства згідно вказаного ППР у сумі 4088,87грн, а відповідачем помилково додано до вказаної суми податкове зобовязання визначене ППР від 12.09.2014 № на суму 25,94грн.

Більше того, покликання ТОВ на те, що таким не декларувалась сума орендної плати за землю в розмірі 1139,17грн, апеляційний суд вважає голослівними, оскільки ТОВ декларувалась сума у розмірі 1720,55грн (а.с.15), а зазначена податковим органом сума, є залишком, який залишився не сплаченим підприємством.

Також, не заслуговують на увагу твердження апелянта про невідповідність ППР винесених позивачем, встановленим чинним законодавством вимогам, оскільки їх правомірність не є предметом розгляду у даній справі, а ТОВ не скористалося своїм правом щодо оскарження таких у судовому чи адміністративному порядку.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання про підставність позовних вимог ДПІ щодо стягнення з рахунків ТОВ податкового боргу у розмірі 18664,70грн.

Одночасно, слід зазначити, що даний спір вирішений судом першої інстанції у порядку скороченого провадження. Проте, відповідно до вимог ст.183-2 КАС скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: стягнення грошових сум, які ґрунтуються на рішеннях суб'єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим кодексом строк оскарження.

Судом безпідставно не враховано, що податковий борг ТОВ виник не на підставі рішення субєкта владних повноважень, що якого закінчився встановлений ч.5 ст.99 КАС місячний строк, оскільки для оскарження ППР передбачені строки оскарження спеціальним законом (ПК), а не КАС. Крім цього, податковий борг, також складався із самостійно задекларованих податкових зобовязань підприємства, тобто ґрунтувався не на рішення позивача.

Апеляційний суд наголошує, що скорочене провадження згідно ст.183-2 КАС не застосовується у випадку стягнення податкового боргу, оскільки для цього у ст.183-3 КАС встановлено спеціальний порядок. Вирішення в скороченому провадженні справи, яка не могла вирішуватися в такому порядку, є порушенням норм процесуального права, проте враховуючи, що такі порушення не призвели до неправильного вирішення спору, а суд першої інстанції при вирішенні такого правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Латориця» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 15 лютого 2016 року.