Справа № 203/72/16-а
Суддя: Маймур Ф. Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/72/16-а
Провадження № 2-а/0203/18/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.02.2016 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська - Маймур Ф.Ф. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2016 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що до липня 1998 року ОСОБА_1, проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль. 09 грудня 2014 року представник позивача особисто звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, додавши до заяви всі необхідні документи в оригіналах та їх копіях для призначення пенсії, однак листом відповідача від 09 грудня 2014 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, в звязку з тим, що відсутні документи, які підтверджують місце проживання (реєстрації), а також внаслідок того, що між Україною та державою Ізраїль не укладено міждержавного договору щодо пенсійного забезпечення. Враховуючи викладене, представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу за віком, оскільки на час звернення за пенсією вік позивача склав 64 роки, страховий стаж дорівнював 28 рокам 1 місяцю та 7 днів. Крім того, позивач є громадянином України і у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» набула право на отримання пенсії за віком. Виходячи із правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Відповідно до викладеного, представник позивача звернувся до суду та просив суд визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 та зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 09.12.2015 року. (а.с. 2-3)

Представник відповідача надала на адресу суду заперечення на позов в яких зазначила, що вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» призначення та виплата пенсій громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не передбачені. Між Україною та Ізраїлем не існує двосторонньої угоди, яка б регулювала питання пенсійного забезпечення, у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у зазначеному Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами). Враховуючи вищевикладене, представник відповідача посилалась на те, що дана позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки при призначення та перерахунку пенсії органи Пенсійного фонду України керувались нормами чинного законодавства України, тому просила суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. (а.с. 18-19)

У відповідності до положень ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження.

Згідно п.4 ч. 5 ст. 183-2 КАС України справа повинна бути розглянута не пізніше пяти днів з дня подання відповідачем заперечення проти позову.

Оцінивши обставини у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, до липня 1998 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 та в липні 1998 року виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де на теперішній час перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль, що підтверджується копією паспорта ОСОБА_1, наявною в матеріалах справи. (а.с. 11)

Позивач з липня 1998 року і на момент звернення до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії проживає в Ізраїлі однак, є громадянкою України, викладені обставини підтверджуються матеріалами позовної заяви. (а.с. 2-3)

Також судом встановлено, що позивач на момент звернення з заявою до відповідача про призначення пенсії за віком мала страховий стаж, який дорівнював 28 рокам 1 місяцю та 7 дням, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 та копією довідки про заробіток для обчислення пенсії, наявними в матеріалах справи. (а.с. 6-7)

Встановлено, що 09 грудня 2014 року представник позивача особисто звернувся до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська із заявою про призначення пенсії за віком, до заяви додав всі необхідні документи в оригіналах та їх копіях для призначення пенсії, що підтверджується копією заяви про призначення/перерахунок пенсії від 09.12.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 4)

ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська № 11650/10/17 від 18 грудня 2015 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у звязку з відсутністю міжнародного договору, укладеного між Україною та Ізраїлем, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, а також через те, що представником позивача не був наданий документ про попередню адресу реєстрації або проживання позивача в Кіровському районі м. Дніпропетровська, що підтверджується копією листа № 11650/10/17 від 18.12.2015 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 5)

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» встановлено перелік документів, що підтверджують громадянство України, до яких відноситься: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Виходячи з наведених законодавчих норм позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до вищевикладеного, позивач у відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» набула право на отримання пенсії за віком.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тобто, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється.

Дана норма, на яку посилається відповідач в обґрунтування підстав для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії не стосується даного спору, оскільки регулює питання припинення виплати пенсії, яка вже була призначена.

Також безпідставними є посилання відповідача на статтю 51 вищезазначеного Закону, яким передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Оскільки рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) та згідно з його п. 2 втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно рішення Конституційного Суду України право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до вищезазначеного, враховуючи дослідженні матеріали адміністративної справи, представник позивача, який діє на підставі виданої йому нотаріально посвідченої довіреності, 09 грудня 2015 рок подав до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Кіровському районі м. Дніпропетровська заяву про призначення пенсії та необхідні документи.

Посилання відповідача на те, що деякі документи були подані в копіях, що не відповідає приписам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії не відповідають фактичним обставинам справи.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та в спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, звернулась через свого представника за призначення пенсії, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобовязання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, згідно поданої заяви від 09 грудня 2015 року.

Також, суд при розгляді даної справи приймає до уваги, що Конституційний Суд України розглядав питання, повязані з конституційним правом на соціальний захист, який включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, а саме той факт, що на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач набула право на призначення їй пенсії за віком, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови в призначення позивачу пенсії за віком є протиправними, а отже вважає необхідним зобовязати відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 09 грудня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 46 Конституції України, ст. 7, 8, 26, 44, 45, 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»,ст. 5 Закону України «Про громадянство України», ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 8,11,18,69,158,160-163,167 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Кіровському районі м. Дніпропетровська щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) з 09 грудня 2015 року протиправними.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду в Кіровському районі м. Дніпропетровська призначити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) пенсію за віком з 09 грудня 2015 року.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Ф.Ф. Маймур