Справа № 803/58/16
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 лютого 2016 року м. ЛуцькСправа № 803/58/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого, судді Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання Литвиненко І.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку клопотання представника відповідача про відвід головуючому судді в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Волинської області № 659к від 21 грудня 2015 року про звільнення з посади прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області, поновлення на посаді прокурора відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області або рівнозначній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21 грудня 2015 року до дня поновлення на роботі.

На адресу суду 08 лютого 2016 року за вхідним номером канцелярії Волинського окружного адміністративного суду 1318/16 від відповідача надійшла заява про відвід судді Смокович Віри Іванівни, яка мотивована тим, що після оголошення перерви у судовому засіданні у справі № 803/58/16 прокуратурі Волинської області стало відомо про призначення Рівненським міським судом Рівненської області на 12 лютого 2016 року судового розгляду кримінального провадження № 0000026 від 24 лютого 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 375, частиною першою статті 366 КК України за фактом постановлення суддею Луцького міськрайонного суду ОСОБА_4 завідомо неправосудного рішення та службового підроблення. Дане кримінальне провадження перебувало у провадженні слідчого відділу прокуратури Волинської області, яким 06 серпня 2015 року ОСОБА_4 оголошено підозру та обвинувальний акт 15 жовтня 2015 року скеровано до Луцького міськрайонного суду для розгляду по суті.

Згідно повідомлень у засобах масової інформації, суддя у справі, що розглядається, у якій відповідачем є прокуратура Волинської області, є членом сім'ї (дружиною) ОСОБА_4

Крім цього, обвинувальний висновок у зазначеному кримінальному провадженні затверджував процесуальний керівник - прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області прокуратури Волинської області ОСОБА_5

На дану посаду останнього призначено наказом прокурора області № 391к від 30 липня 2015 року у зв'язку із скороченням посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області прокуратури Волинської області відповідно до наказу Генерального прокурора України № 39ш від 15 липня 2015 року, який є предметом розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Волинської області.

Таким чином, на думку відповідача, розгляд позовних вимог ОСОБА_1, прокурора відділу приймання опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Волинської області, позивача у справі неможливо провести окремо від розгляду питання про призначення 30 липня 2015 року на посаду прокурора відділу ОСОБА_5

Отже, зазначене виключає можливість участі судді Смокович В.І., як члена сім'ї ОСОБА_4, у розгляді адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто є обставиною, яка викликає сумнів у неупередженості судді.

На підставі викладеного та з посиланнями на положення підпунктів 3,4 пункту 1 статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач просить задовольнити заяву про відвід судді.

У судовому засіданні представники відповідача підтримали клопотання про відвід головуючому у справі судді Смокович В.І. з підстав викладених у заяві та просили суд її задовольнити.

Позивач заперечив проти задоволення клопотання оскільки встановлених підстав для відводу не має.

Заслухавши думку позивача та представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 30 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Зважаючи на те, що відповідач подав клопотання про відвід судді після початку судового розгляду справи по суті, зазначене унеможливлює його задоволення. При цьому суд зазначає, що обставини досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження № 0000026, на які відповідач посилається як на підставу для відводу, були достовірно відомі прокуратурі до початку судового розгляду цієї адміністративної справи, оскільки вказане кримінальне провадження було у провадженні Прокуратури Волинської області.

Незважаючи на невчасне подання відповідачем заяви про відвід судді, суд вважає за необхідним надати оцінку всім доводам, які наведені у цій заяві.

Виключні підстави для відводу судді (складу суду) передбачені статтею 27 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 27 КАС України підставами для відводу судді є наступні обставини:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Оскільки особа, щодо якої Прокуратурою Волинської області підтримується державне обвинувачення у кримінальному провадженні № 0000026 не є стороною або іншою особою, яка бере участь у цій адміністративній справі, а судове рішення ніяким чином не впливає на її права, обов'язки чи законні інтереси, тому підстави для відводу судді за пунктом 3 частини першої статті 27 КАС України відсутні.

Крім того, посилання відповідача що розгляд даної адміністративної справи якимось чином вплине на права, обов'язки та законні інтереси прокурора Прокуратури Волинської області ОСОБА_5., який підписував обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000026 є необґрунтованим, оскільки він також не є стороною у справі і судове рішення у ній об'єктивно ніяким чином не впливає на цю особу.

Представники прокуратури у судовому засідання не змогли пояснити, яким саме чином судове рішення у цій справі може вплинути на посадових осіб відповідача, які здійснювали досудове розслідування або процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000026.

Більше того, суд зазначає, що у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Отже, при розгляді адміністративної справи суд не обговорює, не надає правової оцінки та не приймає рішення щодо доцільності переведення інших працівників Прокуратури Волинської області. Натомість, суд досліджує обставини у справі виключно в межах позовних вимог ОСОБА_1 та приймає судове рішення виключно щодо нього.

Щодо відводу судді на підставі підпункту 4 статті 27 КАС України, тобто за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, то суд зазначає таке.

Чинним законодавством не розкрито поняття інші обставини, а відтак воно є оціночним.

Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд вказує, що однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, головною метою якого є відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є обґрунтовані сумніви.

Також суд зазначає, що згідно із статтею 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В практиці Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду розмежовується суб'єктивний та об'єктивний аспекти.

При цьому щодо суб'єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об'єктивної складової неупередженості суддів, то у справі «Фей проти Австрії» суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників адміністративного процесу.

Також суд вказує, що у відповідності до положень пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об'єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Крім цього суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини першої статті 126 Конституції України вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

В свою чергу, відповідно до положень статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя самостійно. Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою завдання шкоди авторитету суддів чи впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Враховуючи норми чинного законодавства можна зробити висновок, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю, а намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про відвід судді після початку розгляду справи по суті є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду, що забороняється законом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які підстави та обставини, задля того, щоб піддати сумніву об'єктивність і неупередженість суду, якому заявлено відвід, відтак жодним чином не вбачається неможливість винесення судом законного, справедливого та належним чином обґрунтованого (мотивованого) судового рішення по вказаній справі з урахуванням принципів змагальності та процесуальної рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу публічності.

Керуючись статтями 27, 30, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача про відвід головуючому судді Смокович В.І. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Волинської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню окремо від судового рішення за результатам розгляду справи не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути викладені в апеляційній скарзі на судове рішення за результатом розгляду справи.

Суддя В.І. Смокович