Справа № 826/16443/13-а
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ К/800/17061/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі суддів:

Чалого С. Я.
Гончар Л.Я.
Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Північного територіального командування внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протипраною бездіяльності,-

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у прийнятті рішення про зарахування 10 років попереднього перебування на квартирному обліку і визначення черговості з 1989 року та зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким зарахувати 10 років попереднього стажу перебування на квартирному обліку у списках поза черговиків і визначити черговість з 1989 року.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2014 року, в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просить їх скасувати та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами та підтверджується наявними у справі матеріалами, позивач проходив службу в управлінні Північного територіального командування ВВ МВС України (військова частина НОМЕР_1 ) та перебував на квартирному обліку. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2007 року позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 задоволено, визнано право на забезпечення житлом та перебування на квартирному обліку у списках осіб, які користуються правом позачергового житла з 1989 року; визнано незаконним та скасовано рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_2 , згідно протоколу засідання від 09 грудня 2005 року, щодо перенесення підполковника ОСОБА_1 в списках черговиків з 06.07.1999 року по 09.09.1994 року.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2013 року встановлено, що постанова військовою частиною НОМЕР_2 внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України виконана, зокрема, рішенням житлово-побутової комісії від 04.02.2013 року скасовано рішення від 09.12.2005 року «Про перенесення в списках черговиків на отримання житлової площі гр. ОСОБА_1 з 06.07.1999 року на 09.07.1994 року».
В подальшому позивач звернувся до управління Північного територіального командування ВВ МВС України з заявою від 15 квітня 2013 року, в якій просив утвердити і забезпечити реалізацію права на забезпечення житлом і перебування на квартирному обліку з 1989 року, визнаного вищенаведеною постановою.
Листом від 14.05.2013 року №17/526 відповідач відмовив та вказав, що згідно відповіді військової частини НОМЕР_2 постанова Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2007 року виконана в частині скасування рішення, пункт 1 резолютивної частини не виконано, оскільки не містить зобов`язальних норм щодо військової частини. Крім цього, позивачу також повідомлено, що рішення Франківського районного суду м. Києва від 22.05.2007 року залишається невизначеним в частині конкретної дати (день та місяць) у 1989 році, з якої за ним визнано право на забезпечення житлом та перебування на квартирному обліку у списках осіб, які користуються правом позачергового житла.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з боку відповідача відсутня протиправна бездіяльність щодо відмови у прийнятті рішення про зарахування 10 років попереднього перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку і визначення черговості з 1989 року.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. №1081, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 липня 2007 року №278 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2007 року за №942/14209) затверджена Інструкція з організації забезпечення, надання військовослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей житлових приміщень (далі - Інструкція №278).
Пунктом 1.2 Інструкції №278 визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою в кожній військовій частині формується фонд службового житла.
Відповідно до пункту 3.8 Інструкції №278 військовослужбовці беруться на квартирний облік за рішенням житлово-побутової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. У рішенні вказуються дата взяття на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, у першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень (додаток 3), або до списку осіб, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень (додаток 4), а в разі відмови у взятті на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми житлового законодавства. Датою зарахування на облік уважається день, коли житлово-побутовою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Позивач вказує, що на підставі постанови Франківського районного суду м.Львова від 22 травня 2007 року, якою визнано за позивачем право на забезпечення житлом та перебування на квартирному обліку у писках осіб, які користуються правом позачергового житла з 1989 року; відповідачем у справі є військова частина НОМЕР_2 . Вказана постанова набрала законної сили. Під час розгляду справи судом досліджено правомірність дій житлово-побутової комісії військової частини № НОМЕР_2 щодо винесення рішення від 09.12.2005 року про перенесення ОСОБА_1 в списках черговиків з 06.07.1999 року на 09.09.1994 року.
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2013 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 червня 2013 року про відмову у заміні сторони виконавчого провадження залишено без змін. Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження суди виходили з того, що сторін, вибулих із виконавчого провадження, не встановлено, а постанова Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2007 року не носить зобов`язального характеру.
За таких обставин, вірним є висновок судів про те, що обов`язок щодо виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2007 року покладається на військову частину НОМЕР_2 , з урахуванням того, що заінтересованій особі видається копія рішення, що є підставою для реєстрації або оформлення відповідних фактів, правовідносин.
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач в обґрунтування відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення його правом на житло і перебування на квартирному обліку з 1989 року послався на те, що в постанові Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2007 року не визначено дати (день та місяць) у 1989 році, з якої за ним визнано право на забезпечення житлом та перебування на квартирному обліку у списках осіб, які користуються правом позачергового житла. Такі посилання є обґрунтованими, оскільки позбавляють відповідача можливості вказати в рішенні житлово-побутової комісії дату та місяць 1989 року, з якої за позивачем визнано право на забезпечення житлом та перебування на квартирному обліку.
Крім цього, постановою Військово-місцевого суду Львівського гарнізону від 17 жовтня 2003 року позивачу відмовлено у задоволенні скарги на дії начальника управління Західного територіального командування ВВ МВС України щодо затвердження протоколу засідання житлово-побутової комісії від 15 серпня 2003 року №71 в частині постановки його на квартирний облік з 06.07.1999 року та зобов`язання усунути порушення прав, а саме зарахування його на квартирний облік для отримання житла з 1989 року. Згідно вказаного судового рішення, житлово-побутова комісія рішенням від 15 серпня 2003 року №71 правомірно зарахувала позивача на квартирний облік з 06.07.1999 року.
Таким чином, за змістом постанова Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2007 року та постанова Військово місцевого суду Львівського гарнізону від 17.10.2003 року суперечать одна одній, оскільки визначають різний за часом термін постановки позивача на квартирний облік, а саме в першому рішенні - з 1989 року, в другому - з 1999 року.
Зазначені вище обставини також встановлені під час проведення службового розслідування по факту правомірності дій посадових осіб військової частини НОМЕР_1 з приводу невиконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2007 року, за наслідками якого начальником управління Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України 14 січня 2010 року затверджено відповідний висновок.
Отже, колегія суддів вважає, що правомірною є відмова у прийнятті рішення про зарахування 10 років попереднього перебування позивача на квартирному обліку і визначення черговості відповідно до 1989 року, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що розглянути по суті можна лише клопотання з конкретно визначеною земельною ділянкою, щодо якої, зокрема, можна з`ясувати наявність на ній будівель та споруд, а також перебування земельної ділянки у користуванні інших осіб станом на час звернення, інші обставини, пов`язані з можливою передачею цієї земельної у власність.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій вірно встановлені обставини справи, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається. Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2014 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: