Справа № 820/245/16
Суддя: Самойлова В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 лютого 2016 р. № 820/245/16

Харківський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Самойлової В.В.

за участю секретаря судового засідання - Таранової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд про скасування податкових повідомлень-рішень від 12.01.2016 р. № та № НОМЕР_1, від 13.01.2016 р. № НОМЕР_2 та вимоги про сплату боргу № Ф- від18.12.2015 р., прийнятих відповідачем щодо нього.

Позивач обґрунтовує свої вимоги наступним чином.

Так, він посилається на те, що при проведенні перевірки податковим органом та при оформленні її результатів мало місце не дотримання вимог податкового законодавства, висновки акту перевірки базуються на припущеннях і не підтверджуються об'єктивними даними, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства України, що є підставою для їх скасування.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_2, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що під час проведення вказаної перевірки та складанню акту перевірки фахівці відповідного податкового органу діяли згідно до вимог чинного податкового законодавства, а прийняті за результатами перевірки рішення є законними, у зв'язку з тим, що у складеному за результатами перевірки акті були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, за що згідно до Податкового кодексу України позивачу були визначені відповідні податкові зобов'язання на підставі оскаржуваних рішень.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Встановлено, що фахівцями Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р. дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.07.2013 р. по 31.12.2014 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої 18.12.2015 р. був складений акт за № 721/20-23-17-01/НОМЕР_3, де були зафіксовані порушення вимог податкового законодавства, а саме:

- п.п. 16.1.12 п. 16,1 ст. 16 та п 44,3 ст. 44 Податкового Кодексу України, не надання на перевірку первинних документів в повному обсязі (фіскальних звітних чеків);

- п. 9 ст. 3 Закону України від 01.06.2000р. № 1776 "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", зі змінами та доповненими, не забезпечивши зберігання фіскальних звітних чеків;

- пп. 177.2, п.177.4, ст. 177 Податкового Кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010р. встановлено заниження чистого оподатковуваного доходу за 2013р. на суму 703,29 грн., за 2014р. на суму 114459,05 грн., в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 625,41 грн., в т.ч. за 2013 р. на суму 105,49 грн., за 2014 р. на суму 519,92 грн.;

- п.187. ст.187 Податкового Кодексу України, зі змінами та доповненнями, заниження податкових зобов'язань за на суму 140,00 грн., у тому числі: за лютий 2013 р. на 107 грн., за листопад 2013 р. на 33 грн.;

- п.6.2 ст. 6., п.2 ст.7, абз. 3 ч. 8 ст,9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-УІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в результаті чого занижено суму єдиного внеску у розмірі - 6971,13 грн.

Не погодившись з вищевказаними висновками, позивачем до податкового органу були подані заперечення до акту, за результатами яких висновки акту перевірки залишено без змін.

За наслідками вказаного акту перевірки відповідачем стосовно позивача були прийняті податкові повідомлення-рішення, згідно до яких йому були донараховані відповідні грошові зобов'язання, а саме: від 12.01.2016 р. № та № НОМЕР_1, від 13.01.2016 р. №.

Із зазначеними рішеннями суб'єкта владних повноважень суд не погоджується, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, де передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідач не надав належних доказів правомірності оскаржуваних рішень, оскільки, як вбачається з наявних письмових доказів факти вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді та спростовуються наступним.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України, за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Так, письмова відповідь про результати розгляду заперечень була надана листом від 04.01.2016 р. №№3/10/20-23-17-01-15.

Однак, податкові повідомлення-рішення були прийняті з порушенням встановленого Податковим кодексом України терміну, 3 робочий день після надання письмової відповіді на заперечення - 11.01.2016 р., а податкові повідомлення-рішення за результатами перевірки були прийняті 12.01.2016 р. та 13.01.2016 р., чим порушено п.86.8 ст.86 Податкового кодексу України.

Згідно до п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник додатку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов'язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків" №1236 від 28.11.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за №2135/22447 від 20.12.2012 р. затверджено форму та порядок надіслання податкових повідомлень-рішень.

Отже, в порушення п. 58.1 ст.58 ПК України, податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року, згідно до якого застосовано штрафну санкцію в сумі 15640,00 грн. взагалі не містить посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій та визначення їх розміру.

Крім того, податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 року не відповідає формі податкового повідомлення-рішення, що затверджена наказом Міністерства Фінансів України "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків" №1236 від 28.11.2012 року, податкове повідомлення-рішення № від 13.01.2016 р., оскільки не містить посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій та визначення їх розміру.

На порушення п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення № від 12.01.2016 року не містить посилання на норму Податкового кодексу України та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань.

Тобто, на підставі якого нормативного акту податковий орган донараховує податок на доходи фізичних осіб в сумі 625,41 грн. та штрафну санкцію 156,35 грн. є незрозумілим та безпідставним.

Крім того, на порушення п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України, п.2.2 "Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень - рішень га платникам податків", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1236 від 28.11.2012 року, до податкових повідомлень-рішень № від 12.01.2016 року, № від 12.01.2016р. та № від 13.01.2016р. не додано розрахунку податкового зобов'язання та штрафних (фінансових) санкцій.

Також, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій" №569-VIII від 01.07.2015 року пункт 4 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", яким була встановлена відповідальність за не зберігання фіскальних звітних чеків виключено, а отже, з 01.07.2015 року чинним законодавством України відповідальність за невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку або його не зберігання не встановлена, у зв'язку з чим податкове повідомлення- рішення № від 13.01.2016 р. є неправомірним.

Окрім того, як свідчать докази у справі, до перевірки позивачем надавались книги обліку розрахункових операцій, разом з фіскальними звітними чеками, про що свідчить опис документів, що надавались для проведення перевірки.

При цьому, в акті перевірки не зазначено взагалі яких саме фіскальних звітних чеків на думку перевіряючих не вистачає, не конкретизований період за який встановлено порушення, не зазначені номери та дати документів, не вистачає.

Крім того, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" відповідальності за незбереження контрольної стрічки протягом трьох років не встановлено.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій" №569-УШ від 01.07.2015 року пункт 5 статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", яким була встановлена відповідальність за не зберігання контрольних стрічок викладено в новій редакції, а саме: у пункті 5 статті 17 слова "або не збережено контрольну стрічку протягом трьох років" виключено.

Враховуючи вищенаведене, порушення вимог п.п.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України з боку ФОП ОСОБА_1. судом не встановлено, отже, застосована штрафна санкція в сумі 510,00 грн. згідно до податкового повідомлення-рішення № від 12.01.2016 р. за не зберігання контрольних стрічок є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Також, стосовно зазначеного у акті перевірки порушення п. 9 ст. Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суд зазначає наступне.

П. 9 ст. 3 Закону України Закону України "Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", передбачає, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані: щоденно друкувати на реєстраторах розрахункових операцій (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки у разі здійснення розрахункових операцій, тобто вищенаведений норма Закону не зобов'язує зберігати чеки.

Крім того, станом на дату складання акту перевірки, відповідальність за незабезпечення зберігання фіскальних чеків взагалі не встановлена.

Також, стосовно зазначеного у акті перевірки порушення п. 177.2 ст.177, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, суд звертає увагу на наступне.

На сторінці 16 акту перевірки податковий орган зазначає, що на її думку, ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, що пов'язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця неправомірно віднесено суму в розмірі 114459,05 грн. - сума завищення витрат обрахована шляхом додавання суми придбання ТМЦ за 2013, 2014 роки до суми залишку ТМЦ на 01.01.2013р., яка на думку податкового органу є правильною.

Судом встановлено, що результати попередньої перевірки оскаржувались в судовому порядку та постановою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2013 р. по справі №820/9601/13-а, яка ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2014 р. залишена без змін встановлено, що акт попередньої перевірки №323/17- від 02.09.2013 року складений з численними грубими порушеннями вимог чинного законодавства, Порядку оформлення результатів документальних перевірок, що власне і стало підставою для скасування результатів попередньої перевірки.

Також, Управлінням внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у Харківській області встановлено в діях перевіряючої наявність складу злочину, про що позивача повідомлено листом №2081/Ф/20-40-08-15 від 12.11.2013 р.

Інвентаризація в ході попередньої перевірки також не проводилась.

Окрім того, перевіряюча робить висновок про відсутність зв'язку з господарською діяльністю по придбанню товару, при цьому в акті перевірки не зазначається, який саме придбаний товар не відноситься до господарської діяльності, в якому періоді він придбавався (місяць, квартал і т. ін.), у якого постачальника.

Також, в акті перевірки не зазначено, яким чином та згідно яких документів перевіряючою встановлено декларування мною витрат на придбання товару за 2013 р., 2014 р. у грудні 2014 року.

Крім того, висновки про невідповідність залишків ТМЦ перевіряюча робить виключно на підставі пояснень підприємця.

Проте, п.п.20.1.5 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України визначено право органу ДПС вимагати від платників податків, що перевіряються, в ході перевірок проведення інвентаризації основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, у тому числі зняття залишків ТМЦ, готівки. У разі відмови платника від проведення інвентаризації застосовуються заходи передбачені ст.94 ПК України, тобто застосовується адміністративний арешт активів. Але ні при проведенні попередньої перевірки, ні при проведенні даної планової перевірки перевіряючими не вимагалося проведення інвентаризації залишків ТМФ, тобто висновки про невідповідність залишків та про неправомірність віднесення витрат зроблені лише на припущеннях.

Також, не зазначається, яким чином перевіряючою встановлено який саме товар не був :еалізований та не був відповідно використаний в господарській діяльності підприємця, адже товарний баланс перевіряючої не складався, в акті перевірки не наведений.

На порушення п.2.3.2.2 розділу II "Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків -фізичними особами", затвердженого наказом Міністерства фінансів України №395 від 14.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті України 12.04.2013 р. за №607/23139, головним державним ревізором - інспектором Абакумовою 1.1. в акті перевірки при викладенні порушення не зазначено період в якому встановлено порушення, не зазначені первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, не зазначено інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення.

Податковим органом, з огляду на описову частину акту перевірки від 18.12.2015 року №721/20-23-17-01/НОМЕР_3 не визначено за якими господарськими операціями ФОП ОСОБА_1 відбулись встановлені порушення податкового законодавства, не наведено первинні документи, на підставі яких вчинено записи в обліку, та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, відсутні дані про склад доходів та витрат позивача, про конкретні операції, які в сукупності визначили ці показники за результатами перевірки.

Отже, відсутність в акті перевірки чіткого викладення змісту обставин завищення витрат та доходів, операцій, що підтверджують їх формування та склад, доказів підтвердження висновків Харківської ОДПІ не дає змоги підтвердити наявність виявлених податковим органом порушень.

Товарний баланс перевіряючою не складався, в акті перевірки відсутній.

При судовому розгляді встановлено, що пояснення ФОП ОСОБА_1, на які посилається перевіряючий без дослідження первинних документів, що свідчать про дати віднесення сум до доходів та їх розмір, про кількість залишків ТМЦ, розмір дебіторських заборгованостей, а також відношення вказаних показників до сформованих позивачем витрат та доходів, не є належним та достатнім доказом неправильного формування даних податкового обліку та заниження податків.

Згідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи -підприємця.

Так, всі витрати ФОП ОСОБА_1 підтверджені документально, на підтвердження чого до перевірки по опису надавались всі первинні документи, що мають всі необхідні реквізити.

Як свідчать докази у справі, Харківською ОДПІ 18.12.2015 року ФОП ОСОБА_1 була вручена вимога зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені №Ф- від 18.12.2015 р. на суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 6971,13 грн., яка на думку суду суперечить приписам закону, з огляду на таке.

Відповідно до п.59.1, п.59.3 ст.59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

В п.58 ст.58 ПК України встановлено, що у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до ст. 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення. І в такому випадку день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов'язання платника податків.

Харківською ОДПІ вимога була сформована датою складання акту перевірки без прийняття рішення (податкового повідомлення-рішення) про збільшення зобов'язань по єдиному соціальному внеску в сумі 6971,13 грн., тобто стосовно неузгоджених у встановленому законодавством порядку, що суперечить приписам вищенаведених норм ПК України та Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Отже, при формуванні та направленні ФОП ОСОБА_1 вимоги №Ф- від 18.12.2015 р. про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 6971,13 грн. відповідачем не було дотримано вимоги закону, що регулює спірні правовідносини.

А від так, суд не може погодитися, що оскаржувані рішення є законними та обгрунтованими.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржувані рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 94 КАСУ позивачу підлягають поверненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 11, 94, 159, 160, 162 КАСУ, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області від 12.01.2016 р. № та №, від 13.01.2016 р. № НОМЕР_2 та вимогу про сплату боргу № Ф- від 18.12.2015 р., прийняті щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1.

Стягнути з Державного бюджету України (УДКСУ в Червонозаводському районі міста Харкова, код: 37999628, р/р 4011, МФО 851011) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (62466. Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, пров. Червоноармійський, буд. 44, ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2016 року.

Суддя Самойлова В.В.