Справа № 804/9907/15
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 січня 2016 рокусправа № 804/9907/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Манцов Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - ОСОБА_1 (дов. від 13.01.2016 р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року

у справі № 804/9907/15

за позовом приватного підприємства «ГАРАНТ Д»

до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій, рішення та його скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «ГАРАНТ Д» звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невизнання податкової декларації ПП «ГАРАНТ Д» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про невизнання податкової декларації ПП «ГАРАНТ Д» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року, оформлене листом №2322/10/04-62-18-03-28 від 10.07.2015;

- визнати звітну податкову декларацію ПП «ГАРАНТ Д» з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року, такою що подана у момент фактичного її отримання, тобто 09.07.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що невизнання податковим органом поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року податковою звітністю не відповідає вимогам Податкового кодексу України та змісту вищевказаної податкової декларації. Позивач вказує, що скорочення в найменуванні контролюючого органу не може бути наслідком відмови у прийнятті податкової декларації платника податків в розумінні п.49.11 ст.49 Податкового кодексу України, крім того, у Податковому кодексі України відсутні положення стосовно недопущення скорочень при зазначенні найменування контролюючого органу.

Також позивач вважає помилковим висновок податкового органу стосовно відсутності ініціалів посадових осіб ПП «ГАРАНТ Д» та зазначення замість них повного імя та по-батькові.

Дата звіту 02.06.2015 та його направлення до контролюючого органу лише 09.07.2015 не може свідчити про недостовірну інформацію та бути підставою для неприйняття податкової декларації, оскільки дата 02.06.2015 є днем складання звіту, а дата 09.07.2015 є днем його отримання контролюючим органом. Обовязковість подання звітності в електронній формі поширюється лише на платників податків, що належать до великих та середніх підприємств, в той час як усі інші платники податків подають податкові декларації одним із способів, передбачених п.49.3 Податкового кодексу України, зокрема, поштовим звязком.

До того ж, позивач вказує, що лист відповідача №2322/10/04-62-18-03-28 від 10.07.2015 не містить фрази про відмову у прийнятті податкової декларації платника податків, фактично не визнаючи поданий позивачем документ як декларацію, в той же час чинним законодавством України податковий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.09.2015 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії відповідача щодо невизнання податковою декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про невизнання податковою декларацією позивача з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року, оформлене листом №2322/10/04-62-18-03-28 від 10.07.2015; визнано звітну податкову декларацію позивача з податку на додану вартість за звітний (податковий) період травень 2015 року, такою, що подана у момент фактичного її отримання, тобто 09 липня 2015 року.

Рішення суду обґрунтовано тим, що податкова декларація ПП «ГАРАНТ Д» з податку на додану вартість за травень 2015 року містить всі необхідні реквізити передбачені п.48.3 та п.48.4 ст. 48 ПК України. Висновки податкового органу про невідповідність поданої декларації вимогам Податкового кодексу України є необґрунтованими. Стосовно дати подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми) суд першої інстанції зазначив, що оскіьки засобом поштового звязку вказана податкова звітність подана саме 02.07.2015, відображення в декларації саме цієї дати є правомірним.

Твердження відповідача про обовязок подавати до контролюючого органу податкову звітність з податку на додану вартість саме в електронній формі визнано судом першої інстанції таким, що не відповідає ст. 49 ПК України.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що місцезнаходження платника податку, зазначене позивачем у податковій декларації за травень 2015 року, не є достовірним та неповним, оскільки в полі 6 «Податкова адреса» не зазначена країна й адреса не відповідає відомостям з ЄДР, що свідчить про відсутність необхідних реквізитів у поданій декларації. Відповідач також зазначає, що в полі «декларація подається до» орган вказаний невірно, а в графі «дата подання» також є невірна інформація, оскільки позивачем вказано дату 02.07.2015, хоча фактично дата подання звіту 09.07.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Положеннями п.п.49.2, 49.1 ст.49 ПК України передбачено обовязок платника податків за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

При цьому, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків.

За загальними правилами у відповідності до п.49.3 ст.49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:

а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п.49.4 ст.49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 02.07.2015 засобами поштового звязку позивач направив на адресу відповідача податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2015 року, яка отримана податковим органом 09.07.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач листом від 10.07.2015 №2322/10/04-62-18-03-28 повідомив позивача, що податкова декларація з податку на додану вартість за період травень 2015 року оформлена з порушеннями вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу України, а саме: невірно вказано місцезнаходження підприємства (відсутні дані країни); обовязковий реквізит найменування контролюючого органу, до якого подається звітність, в порушення вимог п.48.3 ст.48 Податкового кодексу містить недостовірну інформацію в полі «декларація подається до» зазначено ДПІ у Бабушкінському р-ні м. Дніпроп. ГУ Міндоходів у Д»; поле «дата подання» містить недостовірну інформацію, оскільки в ньому вказано дату 02.07.2015, хоча фактично дата подання звіту 09.07.2015. Окрім того, згідно п. 49.4 ст. 49 Кодексу податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством, починаючи з першого звітного періоду 2015 року (січень, 1 квартал). З огляду на викладені порушення, відповідач зазначив, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2015 року ПП «ГАРАНТ Д» не вважається податковою звітністю.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про протиправність оскаржуваних дій, рішення відповідача.

Відповідно до п. 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Пунктом 48.1 ст. 48 ПК України визначено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п.46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

При цьому, під обовязковими реквізитами розуміється інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків (п.48.2 ст.48 Податкового кодексу України).

Пункт 48.3 статті 48 Податкового кодексу України визначає вичерпний перелік обов'язкових реквізитів до податкової декларації, зокрема, це:

тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий);

звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація;

звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку);

повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами;

код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

місцезнаходження (місце проживання) платника податків;

найменування контролюючого органу, до якого подається звітність;

дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків;

підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період. (п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України).

Згідно з п.48.5. ст.48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Відповідно до вимог пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України, прийняття податкової декларації є обов'язком органу державної податкової служби. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п. 49.9 ст. 49 ПК України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

У відповідності до пп.49.11.1 п.49.11 ст.49 ПК України у разі подання платником податків до органу державної податкової служби податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий орган державної податкової служби зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Отже, з аналізу наведених вище правових норм в їх сукупності вбачається, що Податковий кодекс України визначає в якості єдиної підстави, за якою податкова звітність не вважається податковою декларацією, факт складення податкової звітності з порушенням норм виключно ст.48 ПК України, а також встановлює вичерпний перелік підстав для відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації, а саме: відсутність обов'язкових реквізитів та підписів відповідних посадових осіб.

Матеріалами справи підтверджено, що податкова декларації з податку на додану вартість позивача за травень 2015 року містить всі передбачені діючим законодавством обовязкові реквізити, підписана відповідними посадовими особами підприємства, усі обовязкові графи декларації заповнені згідно вимог Податкового кодексу України.

Посилання відповідача на недостовірну інформацію щодо найменування податкового органу, а саме: зазначення скороченого «ДПІ у Бабушкінському р-ні м. Дніпроп. ГУ Міндоходів у Д» замість повного найменування «Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області», є таким, що не відповідає положенням ПК України, оскільки Податковий кодекс України не містить вимогу щодо зазначення повної назви податкового органу, до якого подається податкова звітність, обовязковим реквізитом податкової декларації стосовно платника податків є його повне найменування згідно з реєстраційними документами, а стосовно контролюючого органу, до якого подається звітність, лише його найменування.

Отже відсутність повного найменування контролюючого органу, до якого подається податкова звітність, не є законодавчо встановленою підставою для неприйняття податкової декларації.

Крім того, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що зазначені позивачем у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року вищевказані дані в повному обсязі забезпечують можливість ідентифікувати контролюючий орган, до якого подається ця податкова декларація і на обліку в якому перебуває позивач як платник податку.

Посилання відповідача на недостовірність зазначення обовязкового реквізиту податкової декларації податкової адреси платника податку не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п.45.2 ст.45 Податкового кодексу України податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців

За визначенням, що міститься в ст.1 Закону України №755-IV від 15.05.2003 «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними (ч.2 ст.18 Закону №755-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначена у податковій звітності позивача його юридична адреса «вулиця Героїв Сталінграда, буд 142, оф. 30, Бабушкінський р-н, м.Дніпропетровськ, Дніпропетровська обл., 49033» повністю відповідає місцезнаходженню позивача, визначеному в установленому порядку в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а зазначення країни платника податку ніяким чином не впливає та не змінює місцезнаходження підприємства.

Стосовно встановленого відповідачем факту зазначення позивачем недостовірної інформації в даті подання звіту, а саме: зазначення дати 02.07.2015 замість дати фактичного подання звіту 09.07.2015, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що податкова декларація з податку на додану вартість за травень 2015 року подана позивачем засобами поштового звязку 02.07.2015, відтак відображення саме цієї дати позивачем в декларації є правомірним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність порушень позивачем п.48.3 та п.48.4 ст. 48 ПК України.

Факт подачі позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року засобами поштового звязку в будь-якому випадку не призводить до таких негативних наслідків як невизнання цієї декларації документом податкової звітності та не дає податковому органу підстав для відмови у її прийнятті, оскільки не є свідченням невідповідності поданої податкової звітності нормам п.48.3 та п.48.4 ст.48 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, є вірним висновок суду першої інстанції про неправомірне невизнання відповідачем декларації з податку на додану вартість за травень 2015 року податковою звітністю.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо визнання декларації позивача з податку на додану вартість за травень 2015 року такою, що подана у момент фактичного її отримання відповідачем, тобто 09.07.2015, через те, що протиправними діями відповідача позивача позбавлено можливості вчасно виконати свій обов'язок щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість, а також враховуючи положення п.49.13 ст.49 ПК України, згідно яким у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи дослідив обставини, які мають значення для справи, дав їм правильну юридичну оцінку, застосував до правовідносин, як виникли між сторонами по справі норми права, які регулюють саме ці правовідносини, прийняв законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2015 року у справі № 804/9907/15 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко