Справа № 804/14510/15
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2016 рокусправа № 804/14510/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Шальєвої В.А.

при секретарі судового засідання:Федосєєвій Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми «Електропромремонт» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 804/14510/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми «Електропромремонт» до Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Снабінвест плюс»,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Р» № 2 від 07.09.2015 та форми «В4» № НОМЕР_1 від 07.09.2015.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені у звязку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, а прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки винесення податковим органом без достатніх на те правових підстав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

На підставі наказу від 12.08.2015 року № 355, прийнятого згідно пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ВКФ «Електропромремонт» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення господарських операцій з ТОВ «Снабінвест плюс» () за березень 2015 року.

За висновками акту перевірки від 27.08.2015 року № 872/04-66-22-01/25021316 під час проведення останньої встановлено порушення: п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України за операціями по ланцюгу постачання: ТОВ СНАБІНВЕСТ ПЛЮС () за період з 1 по 31 березня 2015 pоку ТОВ ВКФ ЕЛЕКТРОПРОМРЕМОНТ (замовник, код за ), в результаті чого позивачем занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму ПДВ за березень 2015 року в сумі 90250,2 грн., та завищено відємне значення ПДВ у березні 2015 року на суму 21397 грн.

На підставі зазначеного ОСОБА_2 перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення форми «Р» № 2 від 07.09.2015 та форми «В4» № НОМЕР_1 від 07.09.2015.

Позивач вказані податкові повідомлення-рішення вважає протиправними, оскільки його відносини з ТОВ «Снабінвест» носили реальний характер, а виконання відповідних ремонтних робіт підтверджується наданими до перевірки та суду первинними документами.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Виходячи з аналізу вказаних норм Податкового кодексу України, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання.

Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі Положення), забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно з Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом визнається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно зі ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було укладено ряд договорів з надання послуг по ремонту електрообладнання, а саме з ПАТ «ДТЕК Днпроенерго» (м. Енергодар» договір від 02.03.2015 року № 3103, 3104, ПАТ «МК Азовсталь» (м. Маріуполь) Договір від 10.11.2014 року № 2015/25ск, ПАТ «Електромашпромсервіс» (м. Кривий Ріг) Договір від 21.11.2014 року № 211141/262-14, де Позивач є виконавцем, а вказані вище особи є замовниками. (т. № 2 а.с. 69-98).

19.01.2015 року ТОВ ВКФ «Електропромремонт» звернулось до ТОВ «Снабінвест плюс» (м. Шостка Сумської області) з листом вих. № 1901-1512 про можливість останнього надати послуги з ремонту електродвигунів ДСЗ-170/74-4, МПЕ-450, ДАЗО-13-67-6 та ротору СТД-1600. До листа надано відомості дефектів вказаного електрообладнання від 19 січня 2015 року. (т. № 1 а.с. 74, 75-78).

Таким чином, станом на 19 січня 2015 року позивач був обізнаний про необхідність проведення робіт з ремонту вказаного електрообладнання.

12.02.2015 року позивач звернувся з листом від 12.02.2015 року № 1202-1518 до ТОВ «Снабінвест плюс» з проханням про початок виконання робіт з ремонту електрообладнання відповідно до відомостей дефектів № 14316, 14328, 15001, 15002. (т. № 1 а.с. 79)

13.02.2015 року складено двосторонній акт прийняття-передачі електрообладнання в ремонт між позивачем та ТОВ «Снабінвест плюс» на підставі листа від 12.02.2015 року № 1202-1518. При цьому в акті зазначено, що електрообладнання передається відповідно до договору від 12.02.2015 № 1202-1518, проте вказаний договір в матеріалах справи відсутній. (т. № 1 а.с. 208).

5 березня 2015 року позивач звернувся до ТОВ «Снабінвест плюс» з листом про можливість виконання ремонтних робіт трьох статорів електродвигунів типів 450-4, А4-400У4 та ДАЗО-13-67-6. До листа надано дефектні відомості вказаного електрообладнання від 5 березня 2015 року. (т. № 1 а.с. 80-83).

Наступного дня позивач звернувся до ТОВ «Снабінвест плюс» із листом щодо початку необхідності виконання робіт по вказаним дефектним відомостям. (т. № 1 а.с. 84).

Згідно із специфікаціями до договору по ремонту електрообладнання виконано: Виготовлення секцій жорсткої обмотки статора електричних машин перемінного струму шириною секції до 13мм та висотою до 32мм, Виготовлення секцій жорсткої обмотки статора електричних машин перемінного струму шириною секції до 17мм та висотою до 40мм, Капітальний ремонт обмотки ротора турбоелектродвигунів потужністю 1600кВт при класі напруження до 6кВ, Капітальний ремонт обмотки магнітної системи спеціалізованих електричних машин постійного струму потужністю 315кВт частотою обертів 1000 об/мин. (т. № 1 а.с. 73)

На підтвердження виконання умов договору з ТОВ «Снабінвест плюс» позивачем надано локальні кошториси, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, сума ПДВ по яких була віднесена позивачем до податкового кредиту за березень 2015 року, банківські виписки з оплати наданих послуг. (т. № 1 а.с. 85-98, 102-124, т. № 2 а.с. 21, 22).

Аналізуючи надані позивачем первинні документи, колегія суддів зазначає, що лише 2 березня 2015 року між позивачем та ТОВ «СНАБІНВЕСТ ПЛЮС» () укладено договір № 020351, згідно якого: Виконавець (ТОВ «Снабінвест плюс») зобовязується у період дії договору здійснювати Замовнику (ТОВ ВКФ «Електропромремонт») ремонт обладнання, а Замовник надавати йому в ремонт, сплачувати вартість ремонту та вартість витрачених Виконавцем матеріалів у вказані періоди. (т. № 1 а.с. 71).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що ТОВ «Снабінвест плюс» зареєстровано та розташовується в місті Шостка Сумської області. При цьому з матеріалів справи та пояснень представника позивача судом встановлено, що ремонтні роботи проводились безпосередньо у виробничих приміщеннях, які позивач орендує в місті Дніпропетровську по вулиці Краснозаводській, 14 без вивозу електрообладнання, яке ремонтувалось.

Позивачем не надано суду жодних доказів перебування представників ТОВ «Снабінвест плюс» на території ТОВ ВКФ «Електропромремонт» та виконання ними там певних ремонтних робіт. При цьому колегія суддів зауважує, що відстань між Шосткою та Дніпропетровськом по прямій складає 392 кілометри, а по автомобільному шляху 514 кілометрів, що виключає можливість щоденних поїздок для проведення ремонтних робіт.

Крім того, ТОВ «Снабінвест плюс» на відміну від ТОВ ВКФ «Електропромремонт» не є підприємством, яке спеціалізується на ремонті електрообладнання, його основним видом діяльності є посередництво у сфері торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (т. № 1 а.с. 27).

Представником позивача на вимогу суду не надано пояснень, яким чином позивачу станом на 19 січня 2015 року взагалі стало відомо про наявність ТОВ «Снабінвест плюс», зважаючи на відсутність даних про останнього на ринку надання послуг з ремонту електрообладнання, а також відсутність у нього на вказаний період часу навіть свідоцтва платника ПДВ, яке було видано лише 1 лютого 2015 року. (т. № 2 а.с. 99). При цьому першу декларацію з ПДВ ТОВ «Снабінвест плюс» подало лише в березні 2015 року. (т. № 2 а.с. 100).

Лист ТОВ «Снабінвест плюс» щодо наявності в його штаті 9 фахівців з ремонту електрообладнання (т. № 1 а.с. 199-200), на який посилається позивач як на підтвердження можливості виконання вказаним підприємством ремонтних робіт, не підтверджений відповідними документами (штатним розписом, наказами про прийом на роботу, звітом форми 1-ДФ тощо), а тому судом до уваги не приймається. Дані про наявність у ТОВ «Снабінвест плюс» основних засобів в податковому обліку також відсутні.

Крім того, відповідно до умов договору від 2 березня 2015 року (п. 1.1) та вказаного вище листа ТОВ «Снабінвест плюс» ремонтні роботи проводились з власних матеріалів останнього, що придбані за його ж кошти, вартість яких відшкодовувалась позивачем.

Проте з наданих до суду податковим органом реєстрів податкових накладних та номенклатур до них за лютий-березень 2015 року вбачається, що у вказаний період часу (перша податкова накладна датована 16.02.2015, остання 31.03.2015) будь-які засоби для проведення ремонту електрообладнання, зокрема, мідна обмотка, ТОВ «Снабінвест плюс» не придбавались. (т. № 2 а.с. 114-122). Більше того, вказані реєстри свідчать про те, що вказане товариство займалось виключно посередницькими послугами у сфері торгівлі, що і зазначено основним видом його діяльності. Жодних інших робіт по ремонту електрообладнання ніж те, що ремонтувалось позивачем, ТОВ «Снабінвест плюс» не декларувалось.

Крім того, 13 лютого 2015 року, тобто наступного дня після звернення до ТОВ «Снабінвест плюс» та того ж дня, коли останньому для ремонту передано електрообладнання, позивачем виданий наказ № 16 про переведення працівників ТОВ ВКФ «Електропромремонт» на неповний робочий час у звязку зі зниженням обємів виробництва (т. № 1 а.с. 180).

Позивач зазначає, що наявність вказаного наказу підтверджує недостатність у нього працівників для виконання вказаних вище ремонтних робіт, проте колегія суддів такі доводи вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, ще у листопаді 2014 року позивачем було підписано договори із вказаними вище контрагентами щодо ремонту належного останнім електрообладнання, а станом на 19 січня 2015 року були складені дефектні відомості щодо обладнання, яке потребує ремонту. Таким чином, на час видання наказу про переведення працівників на неповний робочий час у звязку із зменшенням обсягів виробництва позивач був обізнаний про необхідність виконання відповідних ремонтних робіт. Більше того, як вказано вище, саме у день видання наказу це електрообладнання нібито було передано для ремонту ТОВ «Снабінвест плюс». За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що вказаний наказ навпаки підтверджує можливість виконання ремонту вказаного вище електрообладнання власними силами позивача і доводить економічну недоцільність залучати до ремонту представників іншого підприємства. (т. № 1 а.с. 181-184).

До такого висновку колегія суддів приходить також, виходячи з аналізу табелю обліку робочого часу зі змісту якого вбачається, що загальна чисельність працюючих осіб на підприємстві станом на березень 2015 року складало 104 особи, з них 7 осіб у певні дні знаходилось на лікарняному чи у відпустці (з них лише один ізолювальник ОСОБА_3 перебував у відпустці з 2 по 13 березня 2015 року), та лише щодо 6 осіб працювали з неповним робочим днем (з них один ізолювальник та один обмотувальник елементів електричних машин). Всі інші ізолювальники ( 7 осіб) та обмотувальники (13 осіб) у березні 2015 року працювали з повним робочим днем, що спростовує доводи позивача про недостатність власних працівників для проведення ремонтних робіт у звязку з їх перебуванням на лікарняних та у відпустках. При цьому доказів, що вказані працівники в даний період часу були зайняті іншими роботами, які перешкоджали їм проводити ремонт зазначеного вище електрообладнання, позивачем суду не надано.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що документи, які підтверджують реальність здійснення господарської операції відображеної в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної такої операції, а саме, змісту та обсягу наданих послуг, умов придбання, перевезення та зберігання товарів, що надаються тощо.

З огляду на вказані вище обставини колегія суддів погоджується з висновками податкового органу та суду першої інстанції, що у позивача було достатньо власних людських та матеріальних ресурсів для проведення робіт з ремонту електрообладнання у березні 2015 року без залучення сторонніх осіб, а первинні документи щодо виконання цих робіт нібито представниками ТОВ «Снабінвест плюс» є лише паперовим відображенням робіт, які в дійсності не проводились.

Специфіка окремої господарської операції, зазвичай, визначається за договірними зобов'язаннями, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами не мали товарного характеру, не спрямовані на реальне настання правових наслідків, а оформлені лише документально, що, в свою чергу, призвело до встановлення податковим органом порушень норм податкового законодавства.

З цього приводу апеляційний суд звертає увагу на те, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності субєкт господарювання зобовязаний заперечувати проти доводів субєкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що подані позивачем первинні документи не є достатніми доказами фактичного виконання зазначених в договорі від 2 березня 2015 року робіт з ремонту електрообладнання, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

За таких обставин колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надані позивачем первинні документи на підтвердження господарської операції з виконання послуг не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому, за відсутності інших доказів, що підтверджували б факт отримання послуг від ТОВ «Снабінвест плюс», у позивача відсутнє право на формування податкового кредиту, та вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Повний текст виготовлено 12 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої комерційної фірми «Електропромремонт» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2015 року у справі № 804/14510/15 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: В.А. Шальєва