Справа № 804/14438/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2016 рокусправа № 804/14438/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участі представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 р. в справі № 804/14438/15 за позовом ОСОБА_2 до Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до державного виконавця Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_5 про визнання протиправними дій у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-1139 від 11.05.2002 р., виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми збитків у розмірі 7631,15 грн. щодо накладення арешту; проведення оцінки; передачі на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів; передачі стягувачу ОСОБА_4 за актом прийому-передачі, через те, що торги не відбулись, 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 як на майно боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову, прийняти нове рішення про задоволення позову через порушення норм матеріального та процесуального права. Позивач вказує на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції від 09.12.2015 р. про відмовлення у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог, оскільки така заяви була подана представником позивача до початку судового розгляду справи, відповідно у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті такої заяви. Крім того, апелянт зазначає про неправильний висновок суду про відсутність у неї права на оскарження дій та рішень державного виконавця з підстав того, що вона не є стороною виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача та треті особи до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю представника відповідача та третіх осіб.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчі дії, які є предметом оскарження, вчинені при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1139, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 11.05.2002 р., про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми збитків в розмірі 7631,15 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у позивача, яка не була стороною виконавчого провадження, права на оскарження дій державного виконавця.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Дійсно, частиною 1 статті 181 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Разом з тим, особа, яка не є учасником виконавчого провадження, або особою, яка залучається до проведення виконавчих дій, в силу приписів ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 6 КАС України не позбавлена права на звернення до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, якщо вважає, що такими рішеннями, діями чи бездіяльністю порушені її права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконанні в Заводському районному відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області (далі Заводський ВДВС) перебував на виконанні виконавчий лист № 2-1139, виданий 11.05.2002 р. Заводським районнім судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми збитків в розмірі 7631,15 грн.

З наявних в матеріалах справи документів виконавчого провадження вбачається, що постановою державного виконавця від 06.02.2003 р. накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3, а саме Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 (а.с. 56). Актом державного виконавця від 27.07.2005 р. передано представнику стягувача ОСОБА_4 ОСОБА_6 Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 у звязку з тим, що прилюдні торги з продажу майна двічі не відбулися (а.с. 57).

За повідомленням відповідача та доданих до повідомлення документів (а.с. 65-69) виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1139 завершено, передано до архіву, в подальшому знищено у звязку із закінченням терміну зберігання.

Крім того, судовою колегією встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано відділом обліку та розподілу житлової площі Дніпродзержинської міської ради 09.12.1996, зареєстрованого в Дніпродзержинськом бюро технічної інвентаризації (а.с. 13).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.09.2015 р. в справі № 22-ц/774/7977/15 скасовано заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.05.2009 р., в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 відмовлено (а.с. 29-30).

Предметом доказування в даній справі є правомірність дій державного виконавця з накладення арешту, проведення оцінки, передачі на реалізацію шляхом проведення прилюдних торів та передачі стягувачу ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_3.

З обставин справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 про порушення своїх прав в частині передачі ОСОБА_4 Ѕ частини квартири дізналась після отримання тексту заочного рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 31.03.2015 р., у звязку з чим колегія суддів вважає, що позивачем не пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Як встановлено ст. 50 цього Закону в редакцій, чинній на час проведення арешту майна, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Вимогами ст. 56 вказаного Закону в зазначеній редакції передбачено, що арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час проведення арешту майна та складання акту про передачу майна стягувачу, оцінка майна боржника провадиться державним виконавцем, якщо вартість майна не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ринковими цінами, які діють на день проведення оцінки, крім випадків, коли оцінка провадиться за регульованими цінами, а також у разі оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден.

Для проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських, річкових суден та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Відповідачем при розгляді справи не доведений факт відсутності у боржника ОСОБА_3 грошових коштів задля задоволення вимог стягувача, або наявності іншого майна, на яке можливо було звернути стягнення за виконавчим листом.

Також відповідачем не доведено, що державним виконавцем залучений до оцінки Ѕ частини квартири оцінювача, як це встановлено статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, дії відповідача з накладання арешту, проведення оцінки майна в рамках цього виконавчого провадження є протиправними.

За приписами ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час проведення дій з реалізації майна, реалізація арештованого майна, за винятком майна, вилученого за законом з обігу та зазначеного в частині восьмій статті 55 цього Закону, здійснюється спеціалізованими організаціями, які залучаються на тендерній (конкурсній) основі, на підставі договорів між Державною виконавчою службою та спеціалізованими організаціями шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах.

Якщо передане торговельним організаціям майно не буде продано протягом двох місяців, воно підлягає переоцінці. Державний виконавець переоцінює майно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі коли в місячний строк після переоцінки

майно не буде продано, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна.

Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов'язаний у 15-денний строк з дня повідомлення державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно, внести на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби різницю між вартістю непроданого майна та сумою коштів, які підлягають стягненню на його користь, якщо вартість непроданого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. З перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій, стягується виконавчий збір, а залишок коштів повертається боржнику.

Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державним виконавцем складається акт. Постанова і акт є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Відповідачем не доведено дотримання порядку реалізації арештованого майна, зокрема, здійснення переоцінки майна, а враховуючи протиправність дій з накладення арешту на майно та відсутність доказів дотримання вимог законодавства щодо здійснення оцінки арештованого майна, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправними дій державного виконавця з передачі майна на реалізацію та передачі ОСОБА_4 спірного майна.

Крім того, судова колегія зазначає про обґрунтованість посилання позивача на недотримання відповідачем цивільного законодавства при здійсненні реалізованого майна.

Як зазначено вище, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності позивачу та боржнику ОСОБА_3 без визначення часток кожного з власників у праві власності.

Здійснивши арешт та в подальшому здійснивши реалізацію Ѕ частини квартири без виділення частки боржника в спільному майні в натурі для звернення стягнення на таку частку, відповідач діяв з порушенням приписів Цивільного кодексу України, що призвело до порушення права власності позивача.

Сукупність приведених обставин дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 94 КАС України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати за сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 202, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 р. в справі № 804/14438/15 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2015 р. в справі № 804/14438/15 за позовом ОСОБА_2 до Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними скасувати.

Прийняти в справі № 804/14438/15 нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання дій протиправними задовольнити.

Визнати протиправними дії Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області з накладення арешту, проведення оцінки, передачі на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів, передачі стягувачу ОСОБА_7 Ѕ частини квартири АДРЕСА_4 при здійсненні виконавчих дій з виконання виконавчого листа № 2-1139 від 11.05.2002 р., виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 суми збитків у розмірі 7631,15 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Заводського районного відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1022 (одна тисяча двадцять дві) грн. 83 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 16.02.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко