Справа № 179/2046-14-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/36454/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Логвиненка А.О.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Магдалинівської селищної ради, треті особи - Голова Магдалинівської селищної ради ОСОБА_3, Управління державного казначейства України у Магдалинівському районі, про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Магдалинівської селищної ради, треті особи - Голова Магдалинівської селищної ради ОСОБА_3, Управління державного казначейства України у Магдалинівському районі, про зобов'язання вчинити певні дії, в якому просив:

- вчинити певні дії, а саме: забезпечити його житловим приміщенням шляхом придбання за бюджетні кошти в смт Магдалинівка Дніпропетровської області житла (квартири) не менше норми жилої площі, яка на одну особу в Україні становить 13,65 м2, за рахунок місцевого бюджету та яке відповідатиме статті 50 Житлового кодексу України щодо його благоустроєності стосовно умов даного населеного пункту.

Постановою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2. було залишено без задоволення, а постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року - без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2015 року та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є мешканцем смт Магдалинівка, інвалід II групи з дитинства, ветеран праці, пенсіонер похилого віку з хронічним захворюванням на туберкульоз кісток.

Постановою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2011 року зобов'язано Магдалинівську селищну раду Дніпропетровської області вчинити певні дії щодо виселення ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1, що загрожує обвалом, з наданням ОСОБА_2 житлового приміщення не менше норми жилої площі в України, яка становить 13,65 м2 на одну особу.

Виконавче провадження з виконання постанови Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2011 року відкрите 14.06.2011 року та на підставі пункту 11 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» закрите 18.05.2012 року. Оскільки постанова Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.05.2011 року не виконана, а ОСОБА_2 житлом не забезпечений, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття «житлові відносини», на думку колегії суддів, в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла, оскільки норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.12.2014 року (справа 21-530а14).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Розглядаючи справу по суті, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права з огляду на те, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Отже, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Магдалинівської селищної ради, треті особи - Голова Магдалинівської селищної ради ОСОБА_3, Управління державного казначейства України у Магдалинівському районі, про зобов'язання вчинити певні дії - закрити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

А.О. Логвиненко

В.Ф. Мороз