Справа № 6-а/1219/2/12
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2012-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 13.06.2012
ЄУ № 6-а/1219/2/12
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2012 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Д.С. Тарасова

при секретарі А.Л. Виходцевій

роглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новопсковського районного суду адміністративну справу за позовом Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування акту від 06.04.2012 року,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду до відповідача з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірними дії відповідача при проведенні виконавчих дій 06.04.2012 року при виконанні виконавчого листа №2а-671/2011 від 13.09.2011 року, виданого Новопсковським районним судом Луганської області, про зобовязання Новорозсошанської сільської ради відновити межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку, встановленому ст. 107 Земельного кодексу України, та скасувати акт держаного виконавця від 06.04.2012 року. В обґрунтування своїх юзовних вимог позивач зазначив, що 04.04.2012 року на адресу Новорозсошанської сільської ради надійшла вимога відповідача з виконання виконавчого листа № 2а-671/2011 р. в термін до 06.04.2011 року. 05.04.2012 року рішенням сесії №25/5 було затверджено протокол узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам № 1 від 03.04.2012 року «Про встановлення межових знаків на земельній ділянці ОСОБА_2Ф.» та внесено зміни до земельно-кадастрової документації з фактичним розміром земельних ділянок ОСОБА_2Ф та ОСОБА_1 по 0,23 га. Державний виконавець не погодився з протоколом узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам, та знову були перемірені земельні ділянки обох сторін та складено акт. Вважають дії державного виконавця незаконними, а акт таким, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець вийшов за межі свої повноважень, акт порушує права ОСОБА_2, складений без залучення понятих, що передбачено ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився надав письмові заперечення, згідно яких в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що всі вимірювання площ земельних ділянок проводилися в присутності сторін виконавчого провадження, данні щодо вимірювання вносились в акт державного виконавця згідно вимірів землевпорядника та державного виконавця.

Треті особи та їх представники в судове засідання не зявилися.

Оцінюючи подані учасниками адміністративного процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Новопсковським районним судом Луганської області 13.09.2011 року був виданий виконавчий лист №2а-671/2011 про зобовязання Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області відновити межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку, встановленому ст.107 ЗК України. Виконавчий лист знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області.

Під час проведення виконавчих дій державними виконавцями відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області, а саме 02.04.2012 року на адресу позивача надійшла вимога відповідача, в якій було зазначено про необхідність виконання Новорозсошанською сільською радою постанови Новопсковського районного суду Луганської області від 22.08.2011 року в термін до 06.04.2012 року.

05 квітня 2012 року рішенням сесії Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області №25/5 «Про затвердження протоколу узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам» затверджено протокол узгоджувальної комісії по земельним питанням і спорам № 1 від 03.04.2012 року «Про встановлення межових знаків на земельній ділянці ОСОБА_2, та внесено зміни в земельно-кадастрову документацію згідно з фактичним розміром земельних ділянок ОСОБА_2, яка становить 0,23 га, та ОСОБА_1, яка становить 0,23 га.

06 квітня 2012 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 було складено акт державного виконавця. Згідно зазначеного акту державним виконавцем було здійснено перемірювання земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та прийнято рішення про встановлення можливої межі земельних ділянок. В результаті розмежування площа земельної ділянки ОСОБА_1 збільшена на 0,012 га, а площа земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно зменшилася на 0,012 га, про що складено схема №1 та схема № 2, які є невідємною частиною акту державного виконавця/

Суд приходить до висновку, що такі дії відповідача суперечать закону виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.11 Закону, основними обовязками державного виконавця при примусовому виконанні виконавчих документів є: неупередженість, своєчасність, повнота вчинення виконавчих дій; законність і недопущення порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Вказані обовязки випливають зі ст. 19 Конституції, на підставі якої органи державної влади повинні діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На виконання Закону розроблена Інструкція з організації проведення виконавчих дій, яка визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до п.1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції № 512/5 від 02.04.2012 р. (далі Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно- правовими актами.

Згідно Інструкції акт державного виконавця - це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події:

а) текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати обєднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, імя, по батькові державного виконавця, підстава для складання акта, перелічуються особи, що були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт;

б) у констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції;

в) у кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються);

г) акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання сторін чи інших осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти імені особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта;

ґ) до акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1)звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2)звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3)вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4)інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно частини другої ст.75 Закону, якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень.

У чинність частини третьої ст.75 Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

У відповідності до ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до виконавчого листа №2а-671 від 13.09.2012 року Новорозсошанська сільська рада була зобовязана відновити межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку встановленому ст.107 ЗК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка знаходиться на зберіганні у органі земельних ресурсів. У відповідності до п. 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 № 15 до земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять зазначені відомості.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про розмежування земель» визначення меж земельних ділянок у випадках, коли відсутні матеріали встановлення їх у натурі (на місцевості) або ж існуючі межі не відповідають земельно-кадастровій документації, проводиться відповідно до вимог Земельного кодексу України з урахуванням нормативів відведення земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж в натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації (глава 34 «Державний земельний кадастр» ЗК України).

За наявності земельно-кадастрової документації відновлення меж фактично здійснюється в порядку, передбаченому для їх встановлення відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» в порядку, визначеному Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 N43.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Встановлення меж «за фактичним використанням земельної ділянки» проводиться в порядку земельно-кадастрової інвентаризації, проведення якої врегульовано наказом Держкомзему України № 85 від 26.08.97 «Про затвердження Положення про земельно- кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів», Тимчасовими методичними вказівками по кадастровому землеустрою (інвентаризації земель), затвердженими першим заступником Голови Держкомзему України ОСОБА_4 04.08.1999.

Частиною 1 ст.45 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, сільські, селищні, міські, районні у містах (у разі їх створення), районні, обласні ради складаються з депутатів, які обираються населенням відповідної території на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин (п.34 ст. 26 Закону).

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з положень Кодексу адміністративного судочинства України, під діями суб'єкта владних повноважень необхідно розуміти активну поведінку, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси осіб, вчинених на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суд звертає увагу сторін на те, що суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття рішень не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення державного чи іншого органу (посадової особи), як офіційний документ видається останнім в межах його компетенції, встановленої законом, має точно визначені зовнішні реквізити, поширює свою чинність на певний час, територію, коло суб'єктів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка землевпорядник Новорозсошанської сільської ради ОСОБА_5, пояснив, що 6 квітня 2012 року він був запрошений головою сільської ради для допомоги державним виконавцям при проведенні обміру земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Безпосередньо обмір земельних ділянок та встановлювали межі земельних ділянок державні виконавці на чолі з ОСОБА_3 Особисто він та голова ради заперечували проти визначення меж в тих місцях де їх встановили державні виконавці. Він не згоден з визначеними межами, оскільки до складу земельної ділянки ОСОБА_2 включені землі під лінями електромереж, що заборонено законом. Крім того, до земельної ділянки ОСОБА_1, включена частина земельної ділянки ОСОБА_2 і межі проведені там, де вказував ОСОБА_1

Таким чином, головний державний виконавець Баклан А.В. в ході проведення перевірки виконання вимоги державного виконавця від 02.04.2012 року щодо виконання виконавчого листа №2а-671/2011 року, виданого Новопсковським районним судом 13.09.2012 року, не дотримався встановленого законодавством порядку проведення виконавчих дій, в порушення п.4 ст.32 Закону вжив заходи не передбачені судовим рішенням, та склав оскаржуваний акт державного виконавця від 06.04.2012 року у с.Новорозсош, про встановлення можливої межі земельних ділянок та розмежував площі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Складений державним виконавцем акт не відповідає вимогам п.1.5 Інструкції. Зазначені дії державного виконавця, які не відповідають вимогам Закону, Інструкції та встановленому порядку встановлення меж земельних ділянок є неправомірними.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій та рішень.

З урахуванням вищенаведених норм матеріального та процесуального права, судом встановлено порушення відповідачем прав позивача, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими засобами доказування та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Згідно ст.97 КАС України суд за клопотання однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані. Жодних заяв з приводу відшкодування судових витрат позивачем суду не заявлено, у зв'язку з чим судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 11, 14, 17, 69, 70, 71, 105, 106, 157-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Новорозсошанської сільської ради Новопсковського району Луганської області до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Луганській області про визнання дій неправомірними та скасування акту від 06.04.2012 року, задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 при проведенні виконавчих дій 06.04.2012 року при виконанні виконавчого листа №2а-671/2011 від 13.09.2011 року, виданого Новопсковським районним судом Луганської області, про зобовязання Новорозсошанської сільської ради відновити межі земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку, встановленому ст. 107 Земельного кодексу України.

Скасувати акт держаного виконавця ОСОБА_3 від 06.04.2012 року при виконанні виконавчого листа №2а-671/2011 від 13.09.2011 року, виданого Новопсковським районним судом Луганської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: