Справа № 804/12056/15
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2015-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК Логобуд» про накладення арешту на кошти платника податків, -
В обґрунтування заявленого позову зазначалося, що за відповідачем наразі обліковується податковий борг з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1021,00 грн., який виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого грошового зобовязання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні форми «Р» від 29.11.2013 року № НОМЕР_1, сформованого на підставі акту камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток підприємства. Зважаючи на те, що за ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» технологічні транспортні засоби, сільськогосподарська техніка, земельні ділянки та обєкти нерухомості не зареєстровані, а також у відповідача відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення податкового боргу, Криворізька центральна об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області просить застосувати арешт коштів та інших цінностей на рахунку цього платника податків у банках, що його обслуговують.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання його представник не зявився, в поданому адміністративному позові просив розглядати справу без участі повноважного представника, в порядку письмового провадження, із зазначенням про підтримання позовних вимог в повному обсязі.
Відповідач також був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, проте у судове засідання його представник не зявився, про причину неявки суд не повідомив, заперечення на позовну заяву та заяву про відкладення розгляду справи не надав.
Зважаючи на приписи ч.6 ст.128 КАС України, а також на строки розгляду адміністративних справ, встановлені ст.122 КАС України, суд розглянув дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про те, що даний адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що головним державним ревізором-інспектором відділу податку на прибуток, місцевих, ресурсних, рентних та неподаткових платежів управління оподаткування окремих обєктів та операцій Криворізької центральної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області I рангу ОСОБА_1 в приміщенні Криворізької центральної ОДПІ проведено камеральну перевірку з питання не подання податкових декларацій з податку на прибуток за 9 місяців 2010 року, 2010 рік, 1 квартал 2011 року, II квартал 2011 року, II-III квартали 2011 року, II-IV квартали 2011 року, 1 квартал 2012 року, I півріччя 2012 року, 9 місяців 2012 року та 2012 рік, за результатами якої складено акт від 18.09.2013 р. №558/04-81-15-02/34339832 «Про результати камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток».
Відповідно до висновків зазначеного акту, контролюючим органом були встановлені порушення термінів подання податкової звітності з податку на прибуток.
Зазначене вище податкове повідомлення-рішення контролюючим органом було направлено на адресу ТОВ «ТБК ЛОГОБУД», однак повернувся конверт, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
При цьому суд зазначає, що контролюючим органом було направлено на адресу ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» першу податкову вимогу форми «Ю1» від 11.08.2008 р. №1/453 на загальну суму 444,00 грн. та другу податкову вимогу форми «Ю2» від 23.09.2008 р. №2/551 на загальну суму 444,00 грн.
Отже, з урахуванням вищезазначеного та у відповідності до норм ПК України судом встановлено, що контролюючим органом на адресу ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» вже було надіслано зазначені вище корінці податкових вимог, а отже надсилання додатково податкової вимоги на адресу відповідача чинним податковим законодавством не передбачено.
При цьому пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Оскільки означені податкові повідомлення-рішення відповідачем не оскаржувались, вони є узгодженими та такими, що підлягають виконанню.
У звязку із несплатою узгодженої суми цього грошового зобовязання у ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» виник податковий борг з податку на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 1021,00 грн.
Відповідно до витягу з облікової картки цього платника податків, станом на теперішній час ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» має заборгованість перед бюджетом у сумі 1021,00 грн.
Також судом встановлено, що у позовній заяві, що розглядається, Криворізькою центральною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимоги щодо стягнення з відповідача в рахунок погашення його податкового боргу коштів з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків, а також про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, не заявляються.
Вимоги у цій справі стосуються лише накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків відповідача, що знаходять в банках, та заявлені контролюючим органом відповідно до права контролюючого органу, передбаченого п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового Кодексу України, оскільки, згідно відомостей, наданих листом Криворізького гірничо-промислового територіального управління від 17.07.2015 р. №12-15/1634, листа №01790796 щодо даних УДАІ ГУ УМВС України в Дніпропетровській області, листа Управління Держземагентства у Криворізькому районі Дніпропетровської області від 18.08.2015 р. №8-404-0.10-3929/2-15, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від 18.08.2015 р., за ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» сільськогосподарська техніка, речові права на нерухоме майно, земельні ділянки та автотранспортні засоби не зареєстровані.
Згідно п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Відповідно до п.п.20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Підпунктом 94.4. ст.94 Податкового кодексу України встановлено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.
Відповідно до п.п. 94.6.2 п. 94.6. ст.94 Податкового кодексу України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Адміністративний арешт майна платника податків (далі арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом у розумінні п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України.
Крім того, п.п.10.1-10.3, 10.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного Банку України №22 від 21.01.2004р. визначено, що виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.
Арешт за постановою державного виконавця або за рішенням суду накладається на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами в банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку, що регулюють порядок відкриття та використання рахунків.
Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.
Залежно від наявності/відсутності коштів на рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, банк здійснює такі дії: якщо на рахунку є кошти в сумі, що визначена документом про арешт коштів, то банк арештовує їх на цьому рахунку та продовжує виконання операцій за рахунком клієнта. Документ про арешт коштів банк обліковує на відповідному позабалансовому рахунку; якщо на рахунку клієнта недостатньо визначеної документом про арешт коштів суми коштів, то банк арештовує на цьому рахунку наявну суму коштів, обліковує цей документ на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про недостатність коштів для його виконання; якщо на рахунку клієнта немає коштів для забезпечення виконання документа про арешт коштів, то банк обліковує його на відповідному позабалансовому рахунку і не пізніше ніж наступного робочого дня письмово повідомляє орган, який надіслав документ про арешт коштів, про відсутність коштів для його виконання.
Під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.
Разом з тим, підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені п. 94.2 ст. 94 ПК України. Означені види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Так, приписи статті 94 Податкового кодексу України регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, при чому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.
При цьому, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені ст.94 цього Кодексу, також визначені п.п.20.1.33пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, а саме означена норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.
Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених п.п.20.1.33 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.
З огляду на викладене приписи п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України є обов'язковими до виконання, зміст є самостійним, чітким і зрозумілим. Крім того, норми п.п.20.1.33 п.20.1 ст. 20 та п.94.2 ст.94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість п.п.20.1.33 п.20.1 ст.20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому за умови відсутності майна, достатнього для погашення податкового боргу.
Наявність у ТОВ «ТБК ЛОГОБУД» відкритих рахунків у банках підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 20.08.2015 р.
Зважаючи на наведене, а також з урахуванням доведеності наявності у відповідача непогашеного податкового боргу та відсутності майна, яке може бути джерелом погашення такого податкового боргу, суд приходить до висновку, що предявлений адміністративний позов підлягає задоволенню в частині щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться на рахунках у банках філія АТ «Укрексімбанк» (МФО 305589) та АКБ «Європейський» (МФО 380184) і належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ТБК ЛОГОБУД», саме у межах суми податкового боргу відповідача з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 1021,00грн., а не взагалі як просив позивач.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, у яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Криворізької центральної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБК Логобуд» про накладення арешту на кошти платника податків задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_2