Справа № 2а/0470/2279/12
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/800/63816/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Комунального підприємства (далі - КП) "Мар'янівське" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції (далі - Держекоінспекція) у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року КП "Мар'янівське" у Дніпропетровському окружному адміністративному суді пред'явило позов до Держекоінспекції у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій.

Просило визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому збитків у розмірі 1033425,10 грн., заподіяних в наслідок самовільного використання підземних вод.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року, залишеною без зміни ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року, позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Держекоінспекції у Дніпропетровській області щодо нарахування КП "Мар'янівське" збитків у розмірі 1031007,60 грн., заподіяних державі в наслідок самовільного користування водними ресурсами без дозволу з вересня 2009 року по червень 2011 року.

З судовими рішеннями не погодилася Держекоінспекція у Дніпропетровській області, яка подала до суду касаційну скаргу.

В обґрунтування касаційної скарги послалася на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить скасувати рішення судів та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог КП "Мар'янівське".

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Держекоінспекцією в Дніпропетровській області з 20 липня 2011 року по 26 липня 2011 року проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України КП "Мар'янівське", за результатами якої складено акт.

Перевіркою встановлено, що дозвіл виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області від 01 лютого 2006 року № 01334 на спеціальне водокористування КП "Мар'янівське" діяв до 01 січня 2009 року.

Оскільки у підприємства відсутні дозволи на користування свердловинами № 151 - 50 м; № 1РЕ - 60 м; № 294 - 66 м., то ним, на думку відповідача, порушені положення статей 19, 21 Закону України "Про надра" та статей 44, 49 Водного кодексу України.

У зв'язку з тим, що підприємство використовувало підземні водні горизонти в період відсутності дозволу на спеціальне водокористування відповідачем прийнято рішення про нарахування збитків, заподіяних внаслідок самовільного використання підземних водних горизонтів в період з початку 2009 року по кінець 2011 року відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 20 липня 2009 року № 389 (далі - Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків № 389) та Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (далі - Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків № 37), затверджену Наказом Міністерства охорони навколишнього середовища та ядерної безпеки України від 18 травня 1995 року № 37, які склали 1033425,10 грн.

Вирішуючи даний спір суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що застосування зазначеної Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків № 389 під час нарахування збитків за самовільне використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування необхідно встановити факт забруднення водних об'єктів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судів, оскільки він ґрунтується на неповно з'ясованих обставинах у справі та є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Частиною третьою статті 110 Водного кодексу України визначено події, з настанням яких наступає відповідальність за порушення вимог водного законодавства. Окремою нормою зазначеного Кодексу, а саме, пунктом 2 частини третьої статті 110 передбачено відповідальність за забруднення та засмічення вод, а пунктом 6 частини третьої статті 110 передбачено відповідальність за порушення правил спеціального водокористування.

Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків № 389 передбачено різні формули, за якими здійснюється розрахунок збитків, спричинених самовільним використанням підземних вод та забруднення підземних вод.

Пунктом 9.1 цієї Методики передбачено, що у разі встановлення факту самовільного водокористування розрахунок спричинених збитків має здійснюватися за формулою 23.

При цьому серед складових формули розрахунку збитків не передбачено встановлення факту забруднення водних ресурсів. Натомість, розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок забруднення підземних вод забруднюючими речовинами проводиться за формулою 24.

Отже, Водний кодекс України та формула 23 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків № 389 не зобов'язують встановлювати факт забруднення водних об'єктів при нарахуванні збитків суб'єктам господарювання за самовільне використання водних ресурсів без дозволу на спеціальне водокористування.

У цьому випадку має бути ураховано наявність в діях особи самовільного використання водних ресурсів.

Водночас статтею 44 Водного кодексу України встановлено обов'язки водокористувачів серед іншого здійснювати спеціальне водокористування за наявності відповідного дозволу.

Суди першої та апеляційної інстанцій при постановлені оскаржуваних судових рішень встановили факт відсутності у позивача дозволу на спеціальне водокористування, але представлений Держекоінспекцією у Дніпропетровській області розрахунок розміру заподіяного державі збитку внаслідок такого правопорушення не перевірили.

Отже ці обставини залишилися не встановленими.

Між тим, суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення повинні бути законними і обґрунтованими.

Суди не виконали вимог вказаного процесуального закону й постановили рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому, вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід більш повно встановити обставини у справі з урахуванням вказівок суду касаційної інстанції та у залежності від встановленого вирішити спір.

На підставі наведеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2012 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2013 року скасувати, а справу за позовом Комунального підприємства "Мар'янівське" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання неправомірними дій направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.