Справа № 2а-17611/11/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/13326/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром», про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах (далі - УПФУ в м. Сумах) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Акціонерного-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 99 704 грн. 49 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь Управління Пенсійного фонду України в місті Сумах заборгованість зі сплати фінансових санкцій у розмірі 99 704 гривень 49 коп.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, у задоволені позову відмовити.

Позивач у письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідачем проведено документальну перевірку Відкритого акціонерного товариства «Сумихімпром» з питань дотримання вимог законодавства щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування, обчислення та сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.04.2007 року по 01.04.2009 року та надання достовірних відомостей до органів Пенсійного фонду України за 2007 -2008 роки, за результатами якої 05 червня 2009 року було складено акт за №1/3-27, де зафіксовано факт порушення Відкритим акціонерним товариством Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому - Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», а на день постановлення рішення у даній справі відповідно до даних ЄДРПОУ -ПАТ «Укрсоцбанк») вимог частини 12 статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (в редакції на момент спірних правовідносин).

На підставі акта перевірки УПФУ в Зарічному районі м. Суми 03 липня 2009 року винесено рішення за №522 про застосування до позивача фінансових санкцій за порушення вимог, передбачених частиною 12 статті 20 Закону №1058-IV у розмірі 99 704 грн. 49 коп. (узгоджене постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2012 року).

Оскільки визначна сума заборгованості не була перерахована позивачем, відповідач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що вказана сума заборгованості є узгодженою відповідними рішеннями судів, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Згідно із положеннями частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції чинні на час звернення позивачем до суду з позовом) страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

У разі наявності в платника страхових внесків одночасно із зобов'язаннями із сплати страхових внесків зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати страхових внесків виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до частин десятої, дванадцятої-чотирнадцятої статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до банків такі фінансові санкції: <…> 2) за порушення вимог, передбачених частиною дванадцятою статті 20 цього Закону, накладається штраф у розмірі суми страхових внесків, яка підлягає сплаті страхувальником.

Нарахування пені, передбаченої частинами дев'ятою і десятою цієї статті, починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником, або з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку перерахування (зарахування) відповідних сум, до дня їх фактичного перерахування (зарахування) банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій.

У разі оскарження страхувальниками, банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій, вимоги про сплату недоїмки або рішення про накладення штрафу нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу Пенсійного фонду або позову до суду.

Про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення виконавчого органу Пенсійного фонду про нарахування пені та накладання штрафів зупиняє строки їх сплати до винесення вищим органом Пенсійного фонду або судом рішення у справі. Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до винесення судом рішення в разі оскарження страхувальником вимоги про сплату недоїмки, якщо накладення фінансових санкцій пов'язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою.

Рішення органу Пенсійного фонду про нарахування пені або накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, є виконавчим документом.

У разі якщо страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, отримали рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, і не сплатили зазначені в них суми фінансових санкцій протягом десяти робочих днів, а також не оскаржили це рішення чи не повідомили у цей строк відповідний виконавчий орган Пенсійного фонду про його оскарження, воно передається для виконання державній виконавчій службі та страхувальнику.

Суми пені та фінансових санкцій, застосованих за порушення порядку та строків обчислення, нарахування та сплати страхових внесків стягуються в тому ж порядку, що й недоїмка із сплати страхових внесків.

Суми пені та штрафів можуть бути включені до вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування цих фінансових санкцій пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон №2464-VI, у редакції чинні на час звернення позивачем до суду з позовом) рішення, прийняті органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому цієї частини, територіальний орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Надаючи правовий аналіз вказаних положень, та враховуючи вимоги статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що вказаний позов вірно був розглянутий судами попередніх інстанцій та вирішений на користь пенсійного органу, так як в даному випадку сума заборгованості, визначеної рішенням про стягнення штрафних санкцій була узгоджена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду 09 серпня 2011 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 березня 2012 року.

Тому вибраний спосіб захисту порушеного права, шляхом звернення позивача до суду з вказаним позовом відповідає вимогам Закону №2464-VI та Закону №1058-IV. При цьому, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що підсудність даної справи визначна у відповідності до вимог статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, про що зауважує, зокрема Верховний Суд України (постанова від 27.05.2014 року справа №21-163а14), вирішуючи питання правомірності (законності) подібних рішень позивача.

Доводи касаційної скарги, щодо незаконності рішень судів попередніх інстанцій колегією суддів Вищого адміністративного суду України не приймаються до уваги, оскільки вони стосуються незгоди заявника з самим рішенням про застосування штрафних санкцій, яке вже переглянуто на предмет законності в іншій судовій справі.

Отже, в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2013 року у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в м. Сумах до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром», про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець