Справа № 825/247/16
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/247/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Д`якова В.І.,
за участю секретаря - Воєдило Л.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Порви О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 (далі - житлова комісія в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив суд: визнати протиправним рішення відповідача щодо постановки його на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з часу розгляду його рапорту та відмови зарахувати з 28.12.2005; зобов`язати відповідача зарахувати його на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з 28.12.2005.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що звернувшись до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 про зарахування його на облік з часу постановки у списки осіб, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням попереднього терміну черги, позивач був зарахований на облік лише з часу засідання житлової комісії, а саме з 01.12.2014. Звернувшись повторно з аргументацією своїх вимог, ОСОБА_1 також отримав відмову, оформлену витягом з протоколу №25 від 29.10.2015. При цьому, відповідач у вказаному рішенні посилався на п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, (затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 №737) оскільки ОСОБА_1 пропустив вказаний у даному пункті шестимісячний термін, коли проходив військову службу в Київському гарнізоні у 2013 - 2014 роках у військовій частині НОМЕР_2 , при цьому на житловому обліку не знаходився.
Позивач вказує на те, що наказ Міністра оборони України є підзаконним нормативно-правовим актом, що виданий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2006 та в якій обмеження щодо 6 місяців відсутнє. Позивач вважає відмову відповідача щодо зарахування його на квартирний облік з 28.12.2005 протиправною, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що житлова комісія в/ч НОМЕР_1 діяла у межах своїх повноважень, коли розглядала рапорт позивача щодо постановки на квартирний облік. Після вивчення всіх документів дійшла до висновку про постановку на облік з часу розгляду рапорту. При цьому, керувалася пунктом 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 № 737.
Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді першого заступника НГШ та має звання старшого прапорщика.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 знаходився на житловому обліку з 28.12.2005 по 03.12.2013 у в/ч НОМЕР_3 , з якої і вибув для подальшої служби до в/ч НОМЕР_2 м. Києва, що підтверджується витягом з протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_3 від 03.12.2013 (а.с. 59).
Прибувши до місця служби у м. Чернігові позивач звернувся до житлової комісії в/ч НОМЕР_1 із рапортом та проханням зарахувати його на квартирний облік у в/ч НОМЕР_1 для поліпшення житлових умов у м. Чернігові.
Відповідно до витягу з протоколу №11 житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 01.12.2014 позивача із складом сім`ї чотири особи, було поставлено на квартирний облік в загальну чергу та в списки першочерговиків, як учасника бойових дій, з часу розгляду рапорту 01.12.2014 (а.с. 8).
ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача з рапортом про перенесення дати постановки його на облік для поліпшення житлових умов з 01.12.2014 на 28.12.2005.
Відповідно до витягу з протоколу № 25 від 29.10.2015, на підставі вимог абзацу 2 п. 2.14 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністра оборони України 30.11.2011 №737, ОСОБА_1 було відмовлено у перенесення дати постановки його на облік для поліпшення житлових умов з урахуванням перебування на обліку у в/ч НОМЕР_3 з 28.12.2005 та залишено на обліку з 01.12.2014 (а.с. 7).
Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.
Відповідно до частини першої статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло.
Згідно з статтею 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті, як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.
Згідно з частиною першою, другою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (надалі - Порядок), визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Відповідно до пункту 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Згідно з п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (надалі Інструкції), затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737 (у редакції наказу Міністерства оборони України 19.06.2014 № 401), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.
У разі якщо військовослужбовець не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.
З аналізу наведених норм вбачається, що військовослужбовець, який перебував на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами його сім`ї із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Однак, п. 2.14 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 № 737 (у редакції наказу Міністерства оборони України 19.06.2014 № 401), встановлює обмеження у разі якщо військовослужбовець, не перебував на обліку за одним із місць проходження військової служби, попередній час перебування його на обліку зберігається, якщо період проходження військової служби в цьому населеному пункті не перевищував шести місяців.
Як вбачається з матеріалів справи, після зняття позивача з житлового обліку 03.12.2013 ОСОБА_1 для подальшої служби був направлений до в/ч НОМЕР_2 м. Києва. Позивач в судовому засіданні пояснив, що вказана військова частина була переведена на посилений режим роботи з 04.03.2014, що передбачало постійне знаходження на режимному об`єкті (а.с.12) та приймала участь на сході України в АТО, а тому він періодично перебував у службових відрядженнях (а.с.13). Вказані обставини не давали позивачу можливості покинути частину для звернення до житлової комісії в/ч НОМЕР_2 із рапортом та проханням зарахувати його на квартирний облік.
Крім того, п. 2.14 Інструкції суперечить вимогам Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, на виконання вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вищу юридичну силу, тоді як згідно ч. 4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
В свою чергу, під юридичною силою нормативно-правового акта розуміється його місце в ієрархічній структурі нормативно-правових актів, його значення, його верховенство або підпорядкованість залежить від положення і ролі органу, який прийняв акт, від його конституційних повноважень і компетенції, якою цей орган наділений.
Законодавець у частині другій статті 8 Конституції України вказав, що Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Тобто в самій Конституції України законодавець назвав цю властивість нормативно-правового акта юридичною силою. Саме в цій нормі закріплено інститут юридичної сили нормативно-правового акта.
Однак законодавець не лише виділив та вказав у Конституції України на те, що закони також приймаються на основі Конституції України, а визначив й інші нормативно-правові акти.
Відтак, ієрархія нормативно-правових актів у правовій системі України залежно від їх юридичної сили є такою: 1) Основний Закон нашої держави (Конституція України); 2) міжнародні договори; 3) закони України; 4) укази Президента України; 5) постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України; 6) нормативно-правові акти Автономної Республіки Крим, рад областей, міст Києва та Севастополя; 7) інші нормативно-правові акти України.
При цьому, відповідач протиправно керувався нормативно-правовим актом, який посідає аж сьоме місце у правовій системі України залежно від їх юридичної сили, не дивлячись на те, що він не відповідає Постанові КМ України та Закону України, а отже і частині 2 статті 8 Конституції України.
Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), Заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75).
Суд звертає увагу на те, що в даному випадку відповідачем порушені права позивача, гарантовані статтею 8 Конвенції, про що йдеться у декількох рішеннях Європейського Суду.
Згідно з частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За наведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформлене протоколом від 29.10.2015 щодо відмови у зарахуванні (постановці) ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов за місцем проходження військової служби з 28.12.2005.
Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов з 28.12.2005.
Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.І. Д`яков