Справа № 466/1072/15-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/800/40764/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів Ємельянової В.І.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченіківському районі м. Львова (далі - Управління) про зобов'язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати Управління провести нарахування і виплату недоплаченої суми коштів як дитині війни, з лютого 2012 року по день винесення рішення суду, з врахуванням виплачених сум та індексації недоплати на день виплати.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалені ними судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

З'ясувавши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права згідно статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію та відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року №2195-ІV (далі - Закон №2195-ІV) має статус дитини війни.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до Законів України «Про Державні бюджети на 2011-2015 роки» норми і положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2011-2015 роки.

Згідно з штампом вхідної кореспонденції Шевченківського районного суду м.Львова, 17 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом щодо нарахування і виплати недоплаченої суми коштів як дитині війни з лютого 2012 року.

Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства Українии.

Відповідно до частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В порушення вказаної норми питання дотримання позивачем строку звернення до судом першої інстанції вирішено не було.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги за період з лютого 2012 року по 16 серпня 2014 року необхідно залишити без розгляду, проте, залишає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову без змін.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та вирішенні питання про дотримання чи порушення позивачем цього строку, судам насамперед слід з'ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а якщо строк пропущено, то наскільки і з яких причин.

При новому розгляді судам слід врахувати наведене, вирішити питання, пов'язане зі строком звернення до суду, та в залежності від встановленого розв'язати спір із застосуванням норм матеріального права, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, судам необхідно врахувати наявну у матеріалах справи постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2012 року у справі №1328/5978/12 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Шевченівському районі м. Львова про зобов'язання нарахувати і виплатити 30% надбавку до пенсії як дитині війни за період з 1 січня 2012 року по 30 червня 2012 року з врахуванням мінімальної пенсії за віком за цей період та індексу інфляції, якою відмовлено у задоволенні позову.

Також, під час нового розгляду необхідно врахувати, що з 1 січня 2014 року по 2 серпня 2014 року, до набрання чинності Закону України від 31 липня 2014 року №1622-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» не було передбачено обмежень щодо застосування статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Частиною першою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно зі статтею 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки неповноту встановлення обставин у справі допущено обома судовими інстанціями, то справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Й. Рецебуринський

Судді В.І. Ємельянова

О.П. Стародуб