Справа № 826/9132/15
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9132/15 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Коротких А.Ю.

Чаку Є.В.

При секретарі: Закревській І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська плодоовочева база" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська плодоовочева база" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська плодоовочева база" до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну виїзну перевірку ТОВ «Дніпровська Плодоовочева База» з питань взаємовідносин з ТОВ «Еколайн-СТ» () та ТОВ «Стиль Медіа» (), їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01 серпня 2014 року по 31 вересня 2014 pоку.

Результати перевірки оформлено актом від 26 грудня 2014 року №3258/26-53-22-04-21/21923768.

У ході перевірки встановлено факт порушення ТОВ «Дніпровська Плодоовочева База» вимог п.198.1, п.198.3 та п.198.6 статті 198, п. 201.1, 201.2 та 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за серпень 2014 року на суму 136 523 грн. та встановлено завищення від'ємного значення (р.19 декларації з ПДВ) за вересень 2014 року на суму 4 856 грн.

На підставі висновків акту перевірки, ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві 28 січня 2015 року прийнято податкові повідомлення рішення № , яким за порушення п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 статті 198 ПК України, ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 4 856,00 грн.; № , яким за порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 статті 198, п. 201.6 статті 201, п.п. 139.1.9. п. 139.1 статті 139 ПК України, ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 204 785,00 грн., в тому числі за основним платежем 136 523,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 68 262,00 грн.

Не погоджуючись з такими податковими повідомленнями-рішеннями ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» зареєстроване як юридична особа з 15 березня 2003 року, є платником податку на додану вартість та перебуває на обліку до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві.

В періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з такими контрагентами: ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Еколайн - СТ.».

Суми податку на додану вартість, сплачені позивачем по взаємовідносинах з зазначеними контрагентами, були включені ним до сум податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Відповідно до п. 44.1 статті 44 ПК України - для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК України - витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України - не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 статті 198 ПК України - право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно п. 198.2 статті 198 цього Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

В силу вимог п. 198.6 статті 198 ПК України - не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної оглядовому листі від 06 липня 2009 року № 982/13/13-09 та доведеної до адміністративних судів України з метою інформування і врахування під час розгляду справ за участю органів державної податкової служби, - правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 - первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Зі змісту зазначених положень чинного законодавства вбачається, що для підтвердження правомірності включення витрат на послуги до складу податкового кредиту, підприємством має бути складено первинний бухгалтерський документ, який повинен містити необхідні відомості, у тому числі про зміст господарської операції та її обсяги. У випадку надання експедиційних послуг, у первинному документі має бути конкретизовано, які саме роботи були виконані (зміст та обсяг господарської операції) із зазначенням їх вартості (вартісний вираз), годин виконання робіт (одиниця виміру господарської операції). Крім того, для включення до складу податкового кредиту, такі послуги повинні бути використані у господарській діяльності платника податку.

Як встановлено судом, між позивачем та ТОВ «Стиль Медіа» було укладено договір поставки плодоовочів від 30 грудня 2012 року №40. На підтвердження виконання умов даного договору позивачем було надано видаткові накладні та податкові накладні.

За результатами дослідження господарських відносин за даним договором судом першої інстанції було зазначено, що згідно умов цього договору транспортування продукції здійснюється на умовах домовленості самовивозу чи автотранспортом продавця, а товар повинен супроводжуватися карантинними сертифікатами, сертифікатами якості, в яких вказується наявність нітратів, пестицидів, радіонуклідів та солі тяжких металів. Крім того, розділом 3 Договору визначалось, що остаточна ціна на овочі є незмінною в товарно - транспортних накладних. Однак, позивачем не було надано жодного з вищезазначених документів. Відсутні також в матеріалах справи будь - які пояснення щодо того, яким саме чином доставлявся, приймався та перевірявся товар, який, як стверджує позивач, ним було отримано від контрагента.

З цього приводу апелянтом надано пояснення та зазначено, що перевіряючими встановлено та зафіксовано в акті перевірки, що транспортування товару здійснювалось за рахунок позивача за договором на транспортне обслуговування №1 від 03 січня 2014 року, перелічено подорожні листи, прізвища водіїв, номера автомобілів, їх марки. Відтак, обставини, що не заперечується жодною стороною, не потрібно доводити.

Разом з тим, жодних пояснень щодо відсутності в справі карантинних сертифікатів, сертифікатів якості апелянтом не надано. З урахуванням того, що необхідність існування таких документів визначено безпосередньо договором надання послуг, а їх наявність у справі підтверджувала би дійсність та товарність господарських операцій, колегія суддів зазначає, що відсутність таких документів може значити про безтоварність операцій.

Крім того, між ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» та ТОВ «Стиль Медіа» (виконавець), було укладено договір надання послуг №9 від 10 січня 2014 року, за змістом якого контрагент позивача зобов'язався відповідно до завдання позивача надавати консультаційні та рекламні послуги, зокрема з вивчення ринку овочевої продукції; вивчення попиту та пропозиції на різні види овочевої продукції; послуги вивчення коньюктури ринку та знаходження покупців на продукцію, що зберігається на складах ТОВ «Дніпровська Плодоовочева База». Даним договором було узгоджено, що результатом повинно бути представлення договорів, підписаних покупцями продукції.

На підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано суду акти наданих консультаційних послуг, податкові накладні.

Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів справи жодних доказів реального виконання договору - завдань, надання яких обумовлено договором, звітів або будь - яких інших матеріальних об'єктів, які б свідчили про вчинення будь - яких дій на замовлення позивача. Лише тільки акти наданих послуг та податкові накладні не можуть свідчити про виконання договірних зобов'язань, оскільки не висвітлюють суть та природу останніх.

Також між позивачем та ТОВ «Еколайн - СТ.» було укладено договір №25 від 15 квітня 2014 року. За умовами зазначеного договору контрагент зобов'язався надати позивачу послуги, пов'язані з наданням юридичних консультацій та роз'яснень з юридичних питань - напрямку податкового та господарського права; складання процесуальних документів; правової допомоги при оформленні договорів, заяв, скарг, та інших документів.; представництво інтересів замовника перед державними органами; представництво та захисту замовника в судах; участі у договірній та переддоговірній роботі; контролю складання кадрових документів та контроль кадрової роботи; участі у контролі за проведенням інвентаризацій; контроль якості формування господарської документації для обліку господарської діяльності; аналіз дотримання інформаційної безпеки, збереження комерційної та конфіденційної інформації; контроль якості управлінського діловодства, що регулює порядок надання інформації, відповіді на звернення; контроль за забезпеченням організації безпеки збереження персональних даних.

На виконання умов цього договору позивачем підписано акт прийняття - здачі виконаних робіт та отримано податкову накладну. Згідно з наданим позивачем звітом контрагентом було надано позивачу послуги з правового аналізу документів, надання юридичних консультацій та відпрацювання правової позиції.

Крім того, між позивачем та ТОВ «Еколайн-СТ» було укладено договір №25 від 30 липня 2014 року, за умовами якого контрагент позивача зобов'язався надати позивачу консультації у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, консультувань з питань оподаткування.

На виконання умов цього договору позивачем було підписано акт прийому передачі послуг та отримано податкову накладну. Згідно з наданим позивачем звітом про виконану роботу контрагентом позивача було виконано перевірку правильності відображення в бухгалтерському обліку операцій надання рекомендацій, навчання працівників та розроблення типової документації.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодних документів, розроблених контрагентом позивача, звітів, роз'яснень та будь - яких матеріальних об'єктів (документи, проекти, тощо) якими б підтверджувалося надання консультаційних послуг. Відтак, не можливо встановити, які саме послуги були надані позивачу, в якому обсязі, якими особами тощо.

Доводи апеляційної скарги наведених обставин не спростовують.

Самі по собі наведені факти не є грубим порушенням податкового законодавства, однак в своїй сукупності дають підстави для висновку, що документи на підтвердження господарських відносин між контрагентами є недостатніми.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт виконання господарських зобов'язань за договорами поставки та надання послуг.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів констатує відсутність належного документального підтвердження виконання господарських зобов'язань за договорами з ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Еколайн - СТ.».

Водночас, за відсутності факту придбання товарів або в разі якщо придбані товари не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає висновок відповідача про порушення ТОВ "Дніпровська плодоовочева база" вимог ПК України при формуванні показників податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Стиль Медіа» та ТОВ «Еколайн - СТ.». законним та обґрунтованим.

А тому, оскаржувані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві визнаються судом правомірними.

Таким чином обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська плодоовочева база" - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Коротких А. Ю.