Справа № 802/113/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

17 лютого 2016 р. Справа № 802/113/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача 1: ОСОБА_3

відповідача 2: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника УМВС України у Вінницькій області про залишення позову без розгляду у адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1

до: управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2)

про: визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 2) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, зобов'язання вчинити дії.

11.02.2016 через відділ прийому суду представником відповідача 1 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, посилаючись на те, що позивачем пропущено строк на звернення до суду передбачений п. 3 ст. 99 КАС України.

Позивач, представник позивача заперечували щодо задоволення даного клопотання, посилаючись на те, що витяг наказу №164 о/с від 06.11.2015 про звільнення із зазначенням підстав звільнення, ОСОБА_1 отримав після звернення до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про його отримання, лише 20.01.2016. За таких обставин, строк звернення до адміністративного суду, на думку позивача, слід обчислювати з 20.01.2016.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 підтримали подане клопотання та просили його задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та вважає, що є підстави визнання поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом з наступних мотивів.

Згідно з ч.1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В обґрунтування поданого клопотання представник відповідача 1 зазаначила, що наказом начальника УМВС України у Вінницькій області № 164 о/с від 06.11.2015 позивач звільнений з органів внутрішніх справ за скороченням штатів. Із оскаржуваним наказом позивач ознайомився 06.11.2015 та отримав копію витягу з наказу, про що свідчить розписка, в якій наявний підпис ОСОБА_1

Таким чином, на думку представника відповідача 1 початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження наказу УМВС України у Вінницькій області від 06.11.2015 № 164 о/с обчислюється з 06.11.2015, тобто з дня, коли позивач отримав оскаржуваний наказ про звільнення з ОВС та трудову книжку.

Проте, суд зауважує, що згідно з ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", Європейська Конвенція "Про захист прав людини і основоположних свобод" і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично й не має абсолютного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні ЄСПЛ по справі Мушта проти України зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби

У рішенні по справі Плахтєєв та Плахтєєва Проти України зазначено, що пункт 1 статті 6 Ковенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності. Якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з'ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення ЄСПЛ у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року).

Згідно ч.1 ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Так, у судовому засіданні позивачем зазначено, що ним 04.11.2015 на імя т. в. о. начальника УМВС України у Вінницькій області подано рапорт про звільнення з 06.11.2015 з органів внутрішніх справ за п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішні справ, затвердженого Постановою КМУРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення), у звязку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції.

Надані суду докази свідчать, що рапорт позивача стосувався не лише його звільнення, а й послідуючих дій повязаних із прийняттям його на службу до Національної поліції. Таким чином, позивач мав обєктивні сподівання щодо вирішення всіх його вимог, які відображені в рапорті. Проте, остаточні результати розгляду та зміст наказу позивач довідався лише з відповіді, що отримав 21.01.2016.

Таким чином судом встановлено, що бажання позивача щодо реалізації свого права на службу в поліції, в розумінні практики ЄСПЛ, мало законну мету.

Надані відповідачами докази не свідчать, що позивачу був наданий повний змістовний висновок, у якому би відображалась мотивація прийнятого рішення з усіх питань, що викладені позивачем у рапорті.

Лише ознайомлення позивача з усіма мотивами прийнятого наказу надає можливість йому повноцінно здійснювати судовий захист.

Таким чином, враховуючи роль адміністративного суду, виходячи з завдання адміністративного судочинства щодо захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, суд вважає можливим визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду.

З огляду на викладене та враховуючи, що судом визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 100, 155, 160, 165 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, Головного управлінні Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити дії.

2. Відмовити в задоволенні клопотання представника УМВС України у Вінницькій області про залишення позову без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна