Справа № 803/20/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 рокуСправа № 803/20/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

суддів: Димарчук Т.М., Дмитрука В.В.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі Міноборони) про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду його звернень від 19.10.2015 року і 12.11.2015 року та зобов`язання розглянути дані звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2015 року ОСОБА_1 надіслав до відповідача заяву в якій просив забезпечити його особистий прийом керівництвом Міністерства оборони України де в одному з додатків до цієї заяви подав звернення в якому просив вирішити питання про подальше проходження військової служби в званні військового офіцера, оскільки в минулому звільнився з ОВС маючи офіцерське звання.

Згідно встановленого графіку особистого прийому громадян керівництвом Міноборони та порядку організації прийому позивачу випадала дата 05.11.2015 року, проте у зв`язку із неможливістю прибути на вказану дату ОСОБА_1 подав заяву від 31.10.2015 року в якій просив перенести особистий прийом на найближчу дату, а саме на 12.11.2015 року.

12.11.2015 року відбувся особистий прийом, який проводив заступник Міністра оборони України керівник апарату генерал-лейтенант ОСОБА_2 . На особистому прийомі позивач 12.11.2015 року просив вирішити його письмове звернення про поновлення права на військове офіцерське звання з моменту його порушення, а саме з 29.05.2014 року та подальше проходження військової служби в званні військового офіцера на посадах, які потребують спеціальних знань в галузі юриспруденції.

Зазначив, що відповіді по суті його звернень від 19.10.2015 року та від 12.11.2015 року від Міноборони він не отримав.

Покладаючись на викладене просив визнати протиправною бездіяльність Міноборони по не розгляду його звернень від 19.10.2015 року та від 12.11.2015 року та зобов`язати розглянути дані звернення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Підтвердив, що відповідь з Міноборони за №116/9/4/6933 від 18.11.2015 року щодо вжиття заходів для відновлення його права на отримання військового офіцерського звання він отримав поштою. Також зазначив, що його телефоном з Міноборони напередодні повідомляли щодо дня проведення особистого прийому за поданою заявою від 19.10.2015 року.

В письмових запереченнях за вх. №1428/16 від 11.02.2016 року представник відповідача просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 19.10.2015 року ОСОБА_1 надіслав до Громадської приймальні Міністра оборони України заяву в якій просив забезпечити особистий прийом керівництвом Міністерства оборони України 05.11.2015 року. У вказаній заяві було зазначено 5 додатків, а саме: витяг з наказу №53о/с від 23.02.2015 року, лист-відповідь за вих. №266/із/828 від 02.04.2015 року, копія військового квитка, звернення та рапорт в яких просив вирішити питання про подальше проходження ним військової служби в званні військового офіцера на посадах, які потребують спеціальних знань в галузі юриспруденції.

Як встановлено в судовому засіданні згідно встановленого графіку особистого прийому громадян керівництвом Міноборони та порядку організації прийому, позивачу випадала дата 05.11.2015 року, проте у зв`язку із неможливістю прибути на вказану дату ОСОБА_1 подав заяву від 31.10.2015 року в якій просив перенести особистий прийом на найближчу дату, а саме на 12.11.2015 року.

З протоколу особистого прийому вбачається, що 12.11.2015 року відбувся особистий прийом ОСОБА_1 , який проводив заступник Міністра оборони України керівник апарату генерал-лейтенант ОСОБА_2 , з питань некваліфікованих на думку позивача дій посадових осіб військового комісаріату та ОК «Захід» (на той час « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») щодо проведення його переатестації та присвоєння звання офіцера Збройних Сил України.

На особистому прийомі ОСОБА_1 12.11.2015 року подав звернення аналогічного змісту що й звернення від 19.10.2015 року, що додавалось ним в додатках до заяви від 19.10.2015 року про особистий прийом, в якому просив вирішити питання про поновлення йому права на військове офіцерське звання з моменту його порушення, а саме з 29.05.2014 року та подальше проходження військової служби в званні військового офіцера на посадах, які потребують спеціальних знань в галузі юриспруденції, під час розгляду зазначеного питання солдат ОСОБА_1 поінформував заступника Міноборони керівника апарату, що з метою захисту своїх прав він подав позов до Волинського окружного адміністративного суду про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, а саме: присвоїти йому звання «майор» та укласти контракт, як з офіцером з датою укладання 29 травня 2014 року. Справа на даний час перебуває на розгляді. Заступник Міноборони керівник апарату доручив вивчити обставини та провести повторну перевірку фактів, які викладено заявником у зверненні зареєстрованому 09.11.2015 року. Результати доповісти та поінформувати заявника у встановленому порядку. Копію відповіді направити до Відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міноборони для зняття питання з контролю, термін до 24.11.2015 року, а після прийняття рішення Волинським окружним адміністративним судом прийняти рішення щодо переатестації та призначення солдата ОСОБА_1 на офіцерську посаду відповідно до пп. 38, 71, 72 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України».

18.11.2015 року за вихідним №116/9/4/9632 т.в.о. начальника управління особового складу заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України письмово повідомлено позивача, що на момент прийняття на військову службу солдата ОСОБА_1 законодавство не містило обов`язкової норми щодо присвоєння військовозобов`язаним, які мають спеціальні звання або класні чини, в разі їх прийняття на військову службу в Збройних Силах України, військових звань в порядку переатестації. Рішення щодо його переатестації на військове офіцерське звання буде прийняте після розгляду Волинським окружним адміністративним судом справи №803/512/15-а про визнання протиправними дій Міністерства оборони України та набрання в ній рішенням законної сили.

Як встановлено судом ОСОБА_1 18.03.2015 року звернувся з адміністративним позовом до Міноборони (справа №803/512/15-а) про визнання протиправними дій по прийняттю на військову службу за контрактом, визнання протиправною бездіяльності по не присвоєнню військового офіцерського звання та зобов`язання прийняти на військову службу за контрактом як особу офіцерського складу з присвоєнням військового офіцерського звання з 29.05.2014 року. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 року в задоволенні даного позову відмовлено, проте дане рішення не набрало законної сили у зв`язку із його апеляційним оскарженням позивачем та відсутністю розгляду по суті справи апеляційною інстанцією як на день особистого прийому позивача в Міноборони так і на день прийняття рішення в даній справі, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року про відкриття апеляційного провадження у справі.

Крім того, за результатом вирішення звернення ОСОБА_1 від 12.11.2015 року поданого на особистому прийомі заступнику Міністра оборони України керівнику апарату 23.11.2015 року вих. №116/9/21450 від т.в.о. начальника штабу Сухопутних військ ЗС України подано доповідь в якій вказано, що питання про проведення переатестації ОСОБА_1 з присвоєнням військового офіцерського звання та призначення його на офіцерську посаду буде вирішено після набрання законної сили рішенням суду.

Однак, позивач, вважаючи, що Міноборони не розглянуто по суті його звернення від 19.10.2015 року та від 12.11.2015 року, звернувся до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав, де просив зобов`язати розглянути їх належним чином.

Стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Так поняття скарги закріплено в ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, де вказується, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких:

порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (ст. 4 Закону України «Про звернення громадян»).

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Частиною першою статті 16 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що у разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев`ятої цієї статті.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, іншими законами та нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 №722, зареєстрованим в Міністерство юстиції України 16.12.2005 за № 1512/11792, затверджено Інструкцію про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, яка встановлює порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, у командуваннях видів Збройних Сил України, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі органи військового управління) та визначає порядок контролю за його дотриманням.

Згідно із п. 1.4 даної Інструкції, у роботі з письмовими та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, реального поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що усні звернення громадян безпосередньо розглядаються, а порушені в них питання, по можливості, вирішуються посадовими особами органів військового управління під час особистого прийому громадян, який проводиться згідно із затвердженим графіком. Якщо розв`язати порушені в усному зверненні питання безпосередньо на особистому прийомі неможливо, то вони розглядаються в тому самому порядку, що й у разі письмового звернення. Про результати розгляду звернення робиться відмітка в реєстраційно-контрольній картці (комп`ютерному реєстрі, журналі обліку).

Згідно із п. 2.6 та 2.8 Інструкції усі звернення, що надійшли поштою або з особистого приймання, повинні прийматися, попередньо розглядатися та централізовано реєструватися в день їх надходження на реєстраційно-контрольних картках (додаток 1), придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналі реєстрації звернень громадян, зразок якого встановлений додатком 4 до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Конверти, у яких надійшли звернення, зберігаються і додаються до документів у разі, якщо лише за конвертом можна встановити адресу відправника, час відправлення та одержання документа або якщо у конверті відсутні окремі документи чи встановлено невідповідність номерів документів номерам на конверті.

Письмові звернення, подані на особистому прийомі, також підлягають централізованій реєстрації на реєстраційно-контрольних картках, придатних для обробки на персональних комп`ютерах або в журналах реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян з відміткою «особистий прийом».

Відповідно до п. 3.2 Інструкції, рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах чинного законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Пунктом 3.3 Інструкції вказано, що після первинного розгляду звернень громадян керівниками органів військового управління працівник підрозділу документального забезпечення (секретаріату, канцелярії):

уносить до журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян або реєстраційно-контрольної картки персонального комп`ютера резолюцію керівництва та встановлені терміни виконання доручень за зверненнями громадян;

здійснює відправку звернень за належністю та відповідей - їх авторам;

забезпечує оперативне доведення звернень громадян до виконавців.

Звернення громадян, одержані органом військового управління для виконання, в обов`язковому порядку обліковуються в журналі обліку звернень цього органу військового управління або заводиться реєстраційно-контрольна картка.

При цьому, п. 3.5 Інструкції встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Тобто, в межах розгляду даної адміністративної справи суду необхідно надати оцінку діям (бездіяльності) відповідача під час розгляду запитів позивача на відповідність їх нормам Закону України «Про звернення громадян» та Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 03.12.2005 року №722, в частині своєчасності їх вчинення та повноти виконання.

Як встановлено судом та підтверджується позивачем в судовому засіданні 19.10.2015 року ОСОБА_1 надіслав до відповідача заяву в якій просив забезпечити особистий прийом керівництвом Міністерства оборони України 05.11.2015 року. У вказаній заяві було зазначено 5 додатків, а саме: витяг з наказу №53о/с від 23.02.2015 року, лист-відповідь за вих. №266/із/828 від 02.04.2015 року, військовий квиток, звернення від 19.10.2015 року та рапорт від 19.10.2015 року. Вказана заява була надіслана Відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації Міноборони за адресою АДРЕСА_1 та отримана 21.10.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

В судовому засіданні позивач уточнив, що окремого звернення від 19.10.2015 року не подавав, а лише те, що подано одним з додатків до заяви від 19.10.2015 року про особистий прийом.

Крім того, з листа Відділу по роботі з громадянами та доступу до публічної інформації від 01.02.2016 року вих. №266/94 вбачається, що зареєстроване звернення від 19.10.2015 року у Відділі відсутнє.

Таким чином, оскільки звернення від 19.10.2015 року не було зареєстроване, як окрема заява (звернення), а додане в додаток до заяви про особистий прийом і в даному зверненні зазначено позивачем що воно додається для розгляду саме посадовій особі, яка має здійснювати особистий прийом, тому правових підстав розглядати дане звернення від 19.10.2015 року, як окрему заяву відповідно до Закону України «Про звернення громадян» у відповідача не було.

Також, як вказано вище, 12.11.2015 року відбувся особистий прийом, який проводив заступник Міністра оборони України керівник апарату генерал-лейтенант ОСОБА_2 , на якому позивач 12.11.2015 року подав звернення аналогічного змісту що й звернення від 19.10.2015 року в яких просив вирішити питання про поновлення його права на військове офіцерське звання з моменту його порушення, а саме з 29.05.2014 року та подальше проходження військової служби в званні військового офіцера на посадах, які потребують спеціальних знань в галузі юриспруденції.

18.11.2015 року за вихідним №116/9/4/9632 т.в.о. начальника управління особового складу заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України повідомлено позивача про результати його звернення від 12.11.2015 року.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що відповідь від 18.11.2015 року з Міноборони за вих. №116/9/4/9632 від 18.11.2015 року на його звернення він отримав поштою у встановленому порядку.

В даній відповіді вказано, що відповідно до п. 71 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, громадянам, які мають спеціальні звання або класні чини, в разі їх прийняття на військову службу в Збройні Сили України присвоюються військові звання в порядку переатестації з урахуванням їх спеціальних звань або класних чинів, рівня освіти, досвіду служби та відповідності посаді, на яку їх призначено. Оскільки ОСОБА_1 18.03.2015 року звернувся з адміністративним позовом до Міноборони (справа №803/512/15-а) про визнання протиправними дій по прийняттю на військову службу за контрактом, визнання протиправною бездіяльності по не присвоєнню військового офіцерського звання та зобов`язання прийняти на військову службу за контрактом як особу офіцерського складу з присвоєнням військового офіцерського звання з 29.05.2014 року, рішення щодо переатестації на присвоєння військового звання «майор» та призначення ОСОБА_1 на офіцерську посаду буде прийнято після розгляду справи в суді та набрання рішенням суду законної сили.

Як встановлено судом постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.12.2015 року (справа №803/512/15-а) в задоволенні даного позову відмовлено, проте дане рішення не набрало законної сили у зв`язку із апеляційним оскарженням, що підтверджується ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року.

Таким чином суд не бере до уваги посилання позивача, що йому ненадано обгрунтовної та повної відповіді на його звернення від 19.10.2015 року і 12.11.2015 року і тому вбачається бездіяльність відповідача, так як позивачу роз`яснено відповідачем про неможливість прийняття на даний час рішення щодо переатестації та присвоєння військового звання «майор» з призначенням ОСОБА_1 на офіцерську посаду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідача підстав для розгляду звернення ОСОБА_1 від 19.10.2015 року відповідно до Закону України «Про звернення громадян» не було, так як воно не було подано належним чином як окрема заява (звернення), а додане як додаток до основної заяви позивача з вимогою про його вирішення по суті саме на особистому прийомі про що позивачем зазначено у вступній частині цього звернення, а звернення позивача від 12.11.2015 року подане на особистому прийомі розглянуто Міноборони належним чином, в повному обсязі та позивачу була надіслана обґрунтована відповідь, яку той отримав, що й не заперечується ОСОБА_1 .

Відтак, з наведених вище підстав у задоволенні позову до Міноборони про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо не розгляду звернень ОСОБА_1 від 19.10.2015 року та від 12.11.2015 року та зобов`язання розглянути звернення слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 1, 3, 4, 7, 16, 19 Закону України «Про звернення громадян», статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 16 лютого 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Судді Т.М. Димарчук

В.В. Дмитрук