Справа № 1219/1124/2011
Суддя: Тарасов Д. С.
Дата ухвалення: 2011-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 15.07.2011
ЄУ № 1219/1124/2011
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2011 рік о 09-30 год. с м т. Новопсков

Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Тарасов Д.С., розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в с.м.т. Новопсков адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобовязання провести перерахунок та виплату недоплаченого підвищення до пенсії, як учаснику війни,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Новопсковському районі Луганської області, в якому просить поновити пропущенний строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів та зобов*язати Управління Пенційного Фрнду України в Новопсковському районі Луганської області здійснити їй нарахування та виплатити підвищення до пенсії як учаснику війни в щомісячному розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, прирівняної до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.01.2000 року безтроково та виплптити утворену заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона пенсіонерка, отримує пенсію за віком та має статус учасника війни. Підвищення пенсії учаснику війни здійснюється відповідно, до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року №3551-ХП. Згідно ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено підвищення пенсії учаснику війни на 50% мінімальної пенсії за віком, але на сьогоднішній день така соціальна допомога виплачувалась їй в меншому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідач позов не визнав, про що надав письмове заперечення, вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, посилався на те, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції, що була чинною до 01.01.2006 року - «учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала. Так ухвалою від 17.05.2011 року позовні вимоги позивача за період з 01.01.2000 року по 12.11.2010 року залишено без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволені адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Позивачка ОСОБА_1, є громадянкою України, є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію, в тому числі отримує підвищення до пенсії, як учасник війни. Відповідно до посвідчення серії В-ІІІ №437416 від 27.10.2000 року позивачка має пільги встановленні законодавством України для ветеранів війни-учасників війни.

Згідно відповіді відповідача позивачу сплачувались доплати до пенсії як учаснику війни у відповідності до законодавства. Виплатити підвищення в інших розмірах юридичних підстав немає.

Предметом спору є визнання незаконними дії, незаконною відмову у проведенні перерахунку та спонукання відповідача зробити нарахування на користь позивача недоплаченої надбавки до пенсії як інваліду війни відповідно до статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту» за визначений період у визначеному розмірі.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551 -XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Відповідно до частини 2 статті 4 цього закону до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Позивачка з урахуванням приписів статей 8,9 Закону №3551 відноситься до категорії ветеранів війни-учасник війни та на неї розповсюджується дія цього Закону №3551.

Частиною 3 статті 14 Закону №3551 в редакції від 23.11.1995 року №458/95-ВР до внесених змін було передбачено, що для учасників війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 50 % мінімальної пенсії за віком.

В послідуючому, зазначена частина статті 14 Закону №3551 зазнала змін відповідно до Закону №2939-4 від 05.10.2005 року, та була викладена у новій редакції, безпосередньо учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зазначені зміни набули чинності з 01.01.2007 року та діє по теперішній час.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відповідач, який сплачує позивачу після внесених змін 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що дорівнює мінімальної пенсії за віком, діяв в межах наданої йому компетенції та закону, а тому вважати його дії протиправними та зобовязати провести перерахунок та сплату пенсії у розмірі 50 % по теперішній час є безпідставним, вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

Суд зазначає, що не може застосовувати при вирішенні цього спору не діючу правову норму. Крім того, зміни до даної статті 14 Закону №3551 неконституційними не визнавалися та вони діють в зміненій редакції як по день звернення до суду, так і на час розгулу справи в суді.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у періоді з 01.01.2007 року, в звязку з чим в задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 99 КАС України (в редакції на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За вимогами частини 1 статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Спірна виплата, є виплатою щомісячною, і правовідносини закінчуються на день проведення таких виплат, тобто про своє порушене право позивач повинна була дізнаватися після отримання неповних на думку позивача сум виплат.

Суд вважає, що в даному випадку, з урахуванням приписів положення частини 2 статті 5 КАС України, відповідно до якої провадження в адміністративних справах здійснюються відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, позивач пропустила строк звернення до суду.

Суд вважає, що до даних спірних правовідносин положення статті 87 Закону України від 05.11.1991 N 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» застосуванню не підлягає.

За цією нормою суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон № 1058-ІУ. Відповідно до п.16 розділу XV "Прикінцеві положення" цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. (Пункт розділу XV доповнено абзацом другим згідно із Законом N 3108-ІУ ( 3108-15 ) від 17.11.2005).

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує. Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювались, підстави для застосування статті 46 Закону № 1058-ІУ відсутні.

Суд вважає що на вимоги позивача поширюються строки звернення до суду, передбаченого статтею 99 КАС України, до спірних відносин, положення встановлених ст.268 ЦК України, не можуть бути застосовані.

Суд зазначає, що сам перерахунок є похідним від визнання дій та бездіяльності неправомірними, а для їх оскарження статтею 99 КАС України встановлений певний строк.

Тобто, при звернені до суду позивач хибно вважала, що на спірні відносини строки звернення до суду не встановлені. Суд зазначає, що даний спір є публічно-правовим, жодних підстав вважати відсутніми строки заявленої до стягнення підвищеної пенсії відсутні.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви.

Керуючись статтями 2, 11, 99, 100, 159, 160, 167, 184, 195, 195-1, 197, 198, 202, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: