Справа № 815/224/16
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/224/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області в особі відділу виконання рішень про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про скасування розшуку майна позивача: автомобілів Range Rover, д/н НОМЕР_3, Mercedes-Benz R500L, д/н НОМЕР_4; зобов'язати відповідача винести постанову про скасування розшуку майна позивача: автомобілів Range Rover, д/н НОМЕР_3, Mercedes-Benz R500L, д/н НОМЕР_4, та направити її на виконання до відповідного органу Національної поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в судовому порядку нею було оскаржено постанови ВПВР ДВС України від 17.06.2013 р. ВП № 27013158 про стягнення з боржника виконавчого збору та про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, в результаті чого останні були скасовані. При цьому в межах вищевказаного виконавчого провадження у зв'язку з відсутністю відомостей про місцезнаходження майна державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника від 04.10.2013 р., якою оголошено у розшук належні позивачці ВАЗ 21091, д/н НОМЕР_5, Range Rover, д/н НОМЕР_3, Mercedes-Benz R500L, д/н НОМЕР_4. Станом на 25.12.2013 р. транспортні засоби ОВС не були знайдені, у зв'язку із чим згідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» була прийнята постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. В подальшому, при оформленні довідки-рахунку за даними реєстраційної бази ДАІ було виявлено, що вказані транспортні засоби перебувають у розшуку та під арештом. У зв'язку із цим представник позивача звернувся до начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області з проханням скасувати усі обмеження відносно майна позивача. За результатами вказаного звернення постановою начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 13.11.2015 р. скасовано постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 38795011 від 18.07.2013 р. У зв'язку із тим, що вжиті заходи примусового виконання рішення не були скасовані внаслідок закінчення підготовчого провадження згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та чинністю оголошеного розшуку, позивач звернулася за судовим захистом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає скасування арештів та інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення у випадку закінчення виконавчого провадження (ст.49) та повернення виконавчого документу до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст.48). Тобто при поверненні виконавчого документа стягувачу (ст.47) вказані наслідки не застосовуються, у зв'язку із чим законних підстав для скасування оголошеного постановою від 04.10.2013 р. розшуку майна боржника не було. Таким чином, відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, чим обґрунтований адміністративний позов, у зв'язку із чим в його задоволенні слід відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення із застосуванням обраного судом належного способу захисту порушеного права.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 27013158 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5306/10р, виданого Київським районним судом міста Одеси 17 березня 2011 року, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. прийнято постанову в порядку ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 3465000 грн. (а.с. 104).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. від 11 липня 2013 року ВП № 38795011 відкрито виконавче провадження по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 27013158 від 17 червня 2013 року (а.с. 58).

В межах вищевказаного виконавчого провадження головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. постановою від 18 липня 2013 року ВП № 38795011 накладено арешт і заборону відчуження на все майно ОСОБА_1 (а.с. 60).

Також постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. від 04.10.2013 р. ВП № 38795011 (а.с.95) оголошено у розшук автомобілі: ВАЗ 21091, д/н НОМЕР_5, Range Rover, д/н НОМЕР_3, Mercedes-Benz R500L, д/н НОМЕР_4, які належать ОСОБА_1.

У зв'язку із тим, що станом на 25.12.2013 р. транспортні засоби органами внутрішніх справ не знайдені, інше майно знаходиться у заставі інших заставодержателів, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. в порядку п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» прийнята постанова від 15.12.2013 р. ВП № 38795011 про повернення виконавчого документа (постанови про стягнення з боржника виконавчого збору) стягувачу.

Не погоджуючись із діями та рішенням органу виконавчої служби, ОСОБА_1 оскаржила останні до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 815/4713/14).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 червня 2015 року, серед іншого, скасовано постанови від 17 червня 2013 року ВП № 27013158 про стягнення з боржника виконавчого збору та про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнано протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області та скасовано постанову від 18 липня 2013 року ВП №38795011 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На виконання вищевказаних судових рішень начальником Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області винесено постанову про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 38795011 від 18.07.2013 р.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає постанову про розшук майна боржника від 04.10.2013 р. ВП № 38795011 підлягаючою скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Норми вказаної статті передбачають закінчення виконавчого провадження зі зняттям арешту у випадку повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу, як зазначено у постанові від 25.12.2013 р. ВП № 38795011, у зв'язку із чим суд відхиляє відповідні доводи позивача.

Таким чином, при поверненні виконавчого документа (постанови про стягнення з боржника виконавчого збору) стягувачу постановою від 25.12.2013 р. ВП № 38795011 на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця були відсутні передбачені законодавством підстави для скасування вжитих заходів примусового виконання рішення, зокрема для скасування постанови про розшук майна боржника від 04.10.2013 р. ВП № 38795011.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Оцінка поданих особами, які беруть участь в адміністративній справі, та самостійно зібраних судом в порядку ст.11 КАС України доказів в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, здійснюється судом за правилами ч.2 ст.71 КАС України в порядку, що встановлений ст.86 цього кодексу.

На підставі встановлених в судовому засіданні фактів суд приходить до висновку про те, що відповідачем не було допущено неправомірної бездіяльності щодо неприйняття рішення про скасування розшуку майна ОСОБА_1, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» не встановлює такого обов'язкову державного виконавця за умови повернення виконавчого документу стягувачу згідно п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із чим в задоволенні п.1 прохальної частини адміністративного слід відмовити.

В той же час, судом встановлено, що фактичні та правові підстави для наявності розшуку та арешту майна ОСОБА_1, з огляду на скасовані в судовому порядку постанови виконавчого провадження № 38795011, перестали існувати, у зв'язку із чим відповідні заходи підлягають скасуванню. При цьому суд зазначає, що зобов'язання відповідача прийняти відповідне рішення є певною мірою втручанням у дискреційні повноваження органу виконавчої служби.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України 21.10.2010 року № П-278/10.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Поряд із тим, згідно ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку.

Звернення за захистом порушеного права у сфері публічно-правових відносин з зазначенням способу, який, на думку суду, не призводить до захисту права, не може бути підставою для відмови в позові, тобто, захисті права, що порушується. Суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Правову позицію щодо можливості обрання самим судом іншого способу захисту порушеного права позивача, у разі, якщо позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушених прав, підтримано Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України і у постанові від 20 квітня 2010 року за результатами перегляду за винятковими обставинами справи за позовом спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові до відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», приватної фірми «Орнатус» про зобов'язання вчинити певні дії. Зокрема, в зазначеній постанові Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України вказала, що суд, пославшись на обрання позивачем неправильного способу захисту публічних інтересів держави, не врахував, що правила частини 3 статті 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи спір, суд враховує, що належним способом захисту порушеного права позивача є скасування постанови про розшук майна боржника від 04.10.2013 р. № ВП 38795011. При цьому процесуальним законом передбачено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про скасування рішення (чи окремих його положень) суб'єкта владних повноважень (п.1 ч.2 ст.162 КАС України).

З урахуванням викладеного, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. про розшук майна боржника від 04.10.2013 р. ВП № 38795011, якою оголошено у розшук автомобілі: ВАЗ 21091, д/н НОМЕР_5, Range Rover, д/н НОМЕР_3, Mercedes-Benz R500L, д/н НОМЕР_4, які належать ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний тест постанови складено 18 лютого 2016 року.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк