Справа № 800/477/15 (800/126/15)
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Київ справа № 800/477/15 (800/126/15)

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Степашка О.І.

суддів: Борисенко І.В.

Кошіля В.В. Моторного О.А.

Усенко Є.А.

за участю:

секретаря Орєшко Ю.О.

позивача, який є також представником

інших позивачів ОСОБА_4

представника відповідача Мишковець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

до Президента України, Голови Ради національної безпеки і оборони України, Верховного головнокомандувача Збройних Сил України Порошенка Петра Олексійовича

про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулися до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом до Президента України, Голови Ради національної безпеки і оборони України, Верховного головнокомандувача Збройних Сил України Порошенка Петра Олексійовича, у якому просили:

1) зобов'язати Президента України прийняти рішення про забезпечення розгляду заяв позивачів на ім'я Президента України, 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015 та 16.04.2015, з суворим дотриманням вимог ст. 7, 15,18, 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян», а саме розглянути заяви з питань та за вимогами позивачів що викладені в заявах від 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015 та 16.04.2015;

2) зобов'язати Президента України прийняти рішення про забезпечення надання позивачам ґрунтовних відповідей за наслідками розгляду їх заяв на ім'я Президента України, 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015, 16.04.2015, щодо прийнятих рішень саме з питань порушених позивачами в їх заявах.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що під час проведення антитерористичної операції в смт. Новосвітлівка, Краснодонського району Луганської області були повністю зруйновані їхні житлові будинки та інші будівлі. У зв'язку з цим вони звернулися до Президента України, щоб вирішити питання відшкодування їм матеріальної та моральної шкоди, проте їхні заяви не були розглянуті відповідно до Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.07.2015 позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачі повторно не прибули у судове засідання без поважних причин та від них не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Постановою Верховного Суду України від 24.11.2015 ухвалу Вищого адміністративного суду України від 06.07.2015 скасовано, справу передано до Вищого адміністративного суду України на новий судовий розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015 справу прийнято до провадження.

Позивач ОСОБА_4, який є також представником інших позивачів, заявив клопотання про уточнення та доповнення позову, а саме збільшено вимоги до відповідача та заявлені позовні вимоги до Прем'єр-міністра України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.12.2015 відмовлено у прийнятті уточнень та доповнень до адміністративного позову в частині заявлених позовних вимог до Прем'єр-міністра України. В решті вимоги позовної заяви прийняті до розгляду, а саме вимоги:

1) визнати протиправною бездіяльність Президента України, як гаранта Конституції України в частині не прийняття рішення щодо розгляду заяв по суті вимог заявлених ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015, 16.04.2015, 04.06.2015, 16.06.2015, 23.07.2015, 28.08.2015, 10.09.2015, 06.10.2015, 08.10.2015, 03.11.2015, 24.11.2015, 15.12.2015р на ім'я Президента України, з приводу вирішення питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями , у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» як гарантом Конституції України;

2) визнати протиправною бездіяльність Президента України, як гаранта Конституції України в частині не виконання вимог ст.ст. 7, 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», не прийняття рішення щодо забезпечення надання обґрунтованої письмової відповіді за підписом Президента України, за наслідками розгляду заяв, заявлених ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015, 16.04.2015, 04.06.2015, 16.06.2015р, 23.07.2015, 28.08.2015, 10.09.2015, 06.10.2015, 08.10.2015, 03.11.2015, 24.11.2015, 15.12.2015 з приводу вирішення питання про відшкодування заявникам матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями в серпні 2014 року, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

3) зобов'язати Президента України як гаранта Конституції України прийняти рішення про забезпечення надання ОСОБА_4, ОСОБА_7,ОСОБА_9,ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обґрунтованих відповідей за наслідками розгляду заяв на ім'я Президента України 02.04.2015 та 16.04.2015 щодо прийнятих рішень, а саме: щодо вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями в серпні 2014 року, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

4) визнати протиправною бездіяльність Президента України як гаранта Конституції України в частині не прийняття рішення щодо забезпечення розгляду заяв на ім'я Президента України 02.04.2015 та 16.04.2015, заявлених ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями, в серпні 2014 року в смт. Новосвітлівка Краснодонського району, Луганської області, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

5) визнати протиправною бездіяльність Президента України, як гаранта Конституції України в частині не виконання вимог ст.ст. 7, 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян», не прийняття рішення про забезпечення надання заявникам ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4,ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8 обґрунтованих відповідей за наслідками, розгляду заяв на ім'я Президента України, 02.04.2015 та 16.04.2015, а саме: з приводу вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями в серпні 2014 року, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

6) зобов'язати Президента України як гаранта Конституції України прийняти рішення про забезпечення розгляду заяв ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 02.04.2015 та 16.04.2015, з приводу вирішення питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями в серпні 2014 року в смт. Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

7) зобов'язати Президента України як гаранта Конституції України прийняти рішення про забезпечення надання ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_8, обґрунтованих відповідей, за наслідками розгляду заяв, заявлених заявниками 02.04.2015 та 16.04.2015 з приводу вирішення питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої заявникам терористичними діями в смт. Новосвітлівка Краснодонського району Луганської області в серпні 20014 року, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»;

8) визнати протиправною бездіяльність Президента України, як гаранта Конституції України в частині не прийняття рішення щодо розгляду заяв по суті вимог заявлених, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015 та 16.04.2015 на ім'я Президента України, з приводу вирішення питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої терористичними діями, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», як гарантом Конституції України;

9) зобов'язати Президента України, як гаранта Конституції України прийняти рішення про забезпечення розгляду заяв ОСОБА_4, ОСОБА_7,ОСОБА_9,ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на ім'я Президента України 11.02.2015, 11.03.2015, 27.03.2015, 02.04.2015, 16.04.2015, 04.06.2015, 16.06.2015, 23.07.2015, 28.08.2015, 10.09.2015, 06.10.2015, 08.10.2015, 03.11.2015, 24.11.2015, 15.12.2015 з дотриманням вимог ст. 7, 15, 18, 20 Закону України «Про звернення громадян», а саме розглянути зазначені заяви з вирішення питання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої терористичними діями в серпні 2014 року, у відповідності до ст.19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4, який є також представником інших позивачів, надав пояснення по суті позовних вимог та підтримав їх і просив задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти адміністративного позову, зазначивши про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а також вказавши на те, що розгляд заяв позивачів здійснено у встановленому законодавством порядку.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, з'ясувавши обставини справи в межах позовних вимог та зібраних і досліджених доказів, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову виходячи з наступного.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Глава 6 розділу ІІІ цього Кодексу виокремлює та регулює види адміністративних спорів, вирішення яких потребує спеціального, виключного врегулювання нормами процесуального права.

До таких, зокрема, віднесені публічно-правові спори, звернені до Верховної Ради України, Президента України щодо оскарження на предмет законності (крім конституційності) постанов, указів, дій чи бездіяльності, які розглядаються Вищим адміністративним судом України як судом першої інстанції (стаття 1711 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 102 Конституції України визначено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені, є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Згідно зі статтею 106 Конституції України Президент України, зокрема, забезпечує державну незалежність, національну безпеку і правонаступництво держави; вносить до Верховної Ради України подання про призначення Міністра оборони України; є Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України; призначає на посади та звільняє з посад вище командування Збройних Сил України, інших військових формувань; здійснює керівництво у сферах національної безпеки та оборони держави; очолює Раду національної безпеки і оборони України; вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни та у разі збройної агресії проти України приймає рішення про використання Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України. Президент України не може передавати свої повноваження іншим особам або органам.

Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити до органів державної влади, об'єднань громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення громадян адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Частиною третьою статті 7 Закону № 393/96-ВР передбачено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до пункту 28 статті 106 Конституції України Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Указом Президента України від 25.02.2010 № 265/2010 «Про першочергові заходи із забезпечення діяльності Президента України» створена Адміністрація Президента України, яка діє на основі Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.2010 №504.

Підпунктом 20 пункту 4 Положення про Адміністрацію Президента України, визначено її повноваження щодо організації розгляду звернень громадян, які надіслано на ім'я Президента України.

Зі змісту пункту 6 Положення про Адміністрацію Президента України убачається, що у процесі виконання покладених на неї завдань щодо розгляду звернень, які не належать до компетенції Президента України, Адміністрація Президента України взаємодіє в установленому порядку, зокрема, із правоохоронними та іншими державними органами. Разом з тим, Конституція України не містить положень щодо обов'язку Президента України особисто розглядати звернення громадян

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме до повноважень Адміністрації Президента України, а не Президента України, відноситься організація розгляду адресованих останньому заяв.

Як встановлено судом, адресовані Президенту України заяви позивачів Адміністрацією Президента України надіслано за належністю на розгляд до Генеральної прокуратури України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Міністерства фінансів України, Луганської обласної адміністрації, про що свідчать супровідні листи від 12.02.2015. за №22/006083-12П, від 16.03.2015 за №22/010168-12П, від 31.03.2015 за №22/013698-12П, від 07.04.2015 за №22/014816-12П, від 07.04.2015 за №22/014816-12П, від 07.04.2015 за №22/014817-12П, від 17.04.2015 за №22/017197-12П, від 04.06.2015 за №22/023819-12П, від 15.06.2015 за №22/023819-12П, від 17.06.2015 за №22/025236-12П, від 24.07.2015 за №22/031666-12П, від 01.09.2015 за №22/038394-12П, від 10.09.2015 за №22/039974-12П, від 08.10.2015 за №22/045468-12П, від 03.11.2015 за №22/050253-12П та від 18.12.2015 за №22/062804-12П, які також надсилались позивачам. При цьому, в зазначених супровідних листах висловлено також прохання поінформувати заявників про результати розгляду звернень.

Таким чином, Адміністрацією Президента України вжито необхідні дії, спрямовані на організацію розгляду адресованих Президенту України заяв.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність у Президента України визначених законодавством підстав для вчинення певних дій, що вимагаються позивачами, а отже й про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача є необґрунтованими, вимоги позивачів про стягнення матеріальної та моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 160 - 163, 167, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в задоволенні позовних вимог до Президента України, Голови Ради національної безпеки і оборони України, Верховного головнокомандувача Збройних Сил України Порошенка Петра Олексійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Постанова може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий (підпис) О.І. Степашко

Судді (підпис) І.В. Борисенко

(підпис) В.В. Кошіль

(підпис) О.А. Моторний

(підпис) Є.А. Усенко