Справа № 810/5961/15
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року 810/5961/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ Логістик" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю РМ Логістик звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 09 жовтня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на необґрунтованість та безпідставність висновків контролюючого органу щодо заниження позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість, у звязку з безтоварністю операцій позивача з Приватним підприємством «Віва Трейдінг» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іррідіум», оскільки реальність господарських операцій з вказаними субєктами господарювання підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, які були надані до перевірки, а чинне законодавство не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами. Позивач зазначає, що до перевірки відповідачеві були надані всі первинні документи, які засвідчують реальність господарських операцій, а тому донарахування податкових зобовязань вважає протиправним.

Відповідач заперечував проти позову, мотивуючи тим, що взаємовідносини між ТОВ РМ Логістик та ПП «Віва Трейдінг» та ТОВ «Іррідіум», не спричинили настання реальність господарських операцій, оскільки вищевказані контрагенти позивача не здійснюють господарську діяльність.

Позивач в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні в разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи обмежені строки розгляду справи, недопущення їх порушення та безпідставного затягування вирішення спору, приймаючи до уваги, що наявні в матеріалах справи докази в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що з 11.08.2015 по 17.08.2015 Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ РМ Логістик () з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на прибуток за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. та податку на додану вартість за період 01.04.2014р. по 30.04.2014р., з 01.06.2014р. по 30.06.2014р. по взаємовідносинах з ПП «Віва Трейдінг» () та ТОВ «Іррідіум» () та з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.03.2015р. по 30.04.2015р. по взаємовідносинах з ТОВ «Іррідіум» (), за результатами проведення якої був складений акт від 25.08.2015 № 1150/22-4/35735621 (далі Акт).

Як вбачається з акту, перевіркою були виявлені порушення позивачем вимог п. 138.2 ст. 138., пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого було занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 171 000 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, у звязку з чим ТОВ РМ Логістик було занижено податкове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 486334, 00 грн.

Вказані висновки були засновані на підставі тверджень контролюючого органу про те, що правочини, які були укладені між ТОВ РМ Логістик та ПП «Віва Трейдінг» та ТОВ «Іррідіум», не спричинили реального настання юридичних наслідків, оскільки операції між позивачем та вищевказаними контрагентами не мали реального характеру.

Так, зокрема, в акті перевірки посадовими особами податкового органу вказано на те, що ПП «Віва Трейдінг» знаходиться на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, має основний вид діяльності - рекламні агенства. Стан платника - 9 (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням), згідно даних звіту 1-ДФ чисельність працюючих - 1 особа.

В ході аналізу податкової звітності, поданої ПП «Віва Трейдінг» до податкового органу, встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Згідно базах даних ДФС України не встановлено отримання ПП «Віва Трейдінг» дозвільних документів на проведення діяльності, яка їх потребує.

Крім того, в результаті проведеного аналізу бази даних ІC «Податковий блок» встановлено, що ТОВ «Іррідіум» станом на звітну дату знаходиться на обліку в ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС в м. Києві. Основний вид діяльності оптова торгівля. Стан платника - 65 (платник з наступного року). Згідно даних звіту 1-ДФ чисельність працюючих - 1 особа. Також податковим органом встановлено відсутність будь-якої інформації про наявні складські приміщення, наявність автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства

В акті перевірки також було вказано на те, що контрагентами не були задекларовані податкові зобовязання по взаємовідносинах з позивачем, не зареєстровані відповідні податкові накладні в Єдиному державному реєстрі податкових накладних та не сплачено податок на додану вартість до бюджету, що свідчить про існування істотних порушень податкового законодавства з боку таких контрагентів.

Таким чином, посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було зазначено, що взаємовідносини між ТОВ РМ Логістик та ПП «Віва Трейдінг» та ТОВ «Іррідіум» не спричинили реального настання господарських операцій.

На підставі акта перевірки Ірпінською обєднаною державною податковою інспекцію Головного управління ДФС у Київській області були прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.10.2015 № НОМЕР_1 яким позивачу донараховано суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 729 501,00 грн та № НОМЕР_2, яким позивачу донараховано суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 213 750,00 грн.

Не погодившись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає наступне.

Так, 31 березня 2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю РМ Логістик (Замовник) та приватним підприємством «Віва Трейдінг» (Виконавець) укладено договір про надання послуг із прибирання територій № 140431-1Б, за умовам якого виконавець зобовязався надавати замовнику послуги з прибирання території обєкту, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. М. Залізняка, буд. 5, згідно умов даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за договором становить суму всіх актів, які будуть надаватись: генеральне комплексне прибирання приміщення (в т.ч. після ремонту, будівництва, свята): 1 кв.м. приміщення 50,00 грн. з ПДВ; прибирання прилеглих територій: в літній період 25, 00 грн. за 1 кв. м.; в зимовий період 35, 00 грн. за 1 кв.м.

Згідно з п. 3.1 договору оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником за кожною окремою поданою заявкою на протязі 60 днів після завершення з моменту підписання сторонами акту наданих послуг в розмірі, залежному від фактичного обєму їх надання у відповідності із розцінками, вказаними у п. 2.1 договору.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що замовник зобовязується своєчасно, у встановлений договором термін, сплачувати надані послуги.

Відповідно до п. 8.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і закінчується 31 грудня 2014 року.

Також, між сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору, яким погоджено перелік послуг, що надаються виконавцем на користь замовника.

З метою виконання умов договору, ПП «Віва Трейдінг» надало, а ТОВ РМ Логістик прийнято послуги з комплексного прибирання приміщень та прибирання прилеглих територій, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийому наданих послуг, які були підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств. Надалі ПП «Віва Трейдінг» було виписано позивачу податкові накладні. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітний період.

10 березня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю РМ Логістик (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іррідіум» (Виконавець) було укладено договір про надання послуг із прибирання території № 150310-02Б, за умовами якого виконавець зобовязався надавати замовнику послуги з прибирання території обєкту, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. М. Залізняка, буд. 5, згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість послуг за договором становить суму всіх актів, які будуть надаватись: генеральне комплексне прибирання приміщення (в т.ч. після ремонту, будівництва, свята): 1 кв.м. приміщення 80,00 грн. з ПДВ; прибирання прилеглих територій: в літній період 55, 00 грн. за 1 кв. м.; в зимовий період 65, 00 грн. за 1 кв.м.

Згідно з п. 3.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і закінчується 31 грудня 2014 року.

Оплата наданих виконавцем послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на розрахунковий рахунок виконавця коштів протягом пяти банківських днів після дати підписання акту виконаних робіт.

Також, між сторонами 12 березня 2015 року було підписано Додаток № 1 до Договору, яким визначено перелік послуг, що надаються виконавцем на користь замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Іррідіум» надало, а Товариство з обмеженою відповідальністю РМ Логістик прийняло послуги з комплексного прибирання приміщень та прибирання прилеглих території, про що сторонами було підписано акти здачі-прийому наданих послуг, а позивач в повному обсязі розрахувався за отримані послуги, що підтверджується виписками з установи банку по рахунку ТОВ РМ Логістик, копії яких наявні в справі. Крім того, ТОВ «Іррідіум» виписано позивачу податкові накладні. Суми ПДВ за вказаними податковими накладними були включені позивачем до складу податкового кредиту за звітний період.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг» недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірного правочину.

Як вбачається з Акту перевірки, на час проведення перевірки, а також станом на день розгляду справи відсутні будь-які докази наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг», повязаних із знищенням, пошкодженням майна, незаконним його заволодінням або повязаних із порушенням податкового законодавства. Жодних податкових правопорушень у діях позивача відповідачем не виявлено.

Крім того, Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість контрагентів позивача - ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг» були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договору, так і на дату складання податкових накладних.

А відтак, судом не встановлено дефектів у юридичному статусі контрагента позивача, отже, на момент здійснення господарських операцій і видання податкових накладних, контрагент позивача був платником податку на додану вартість, який зареєстрований відповідно до положень статті 183 Податкового Кодексу України.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про нікчемність господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг» з підстав відсутності реальності отримання послуг, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

Як вбачається з витягу з ЄДРПОУ, основним видом діяльності ТОВ РМ Логістик є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Судом встановлено, що ТОВ РМ Логістик є власником складських та офісних приміщень загальною площею 1 692, 10 м. кв., що розміщені в будівлі, яка розташована за адресою: Київська обл., м. Буча, вул. Максима Залізняка, буд. 5, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Окрім того, позивач є власником земельної ділянки, загальної, площею 1, 3394 га., з кадастровим номером :01:139:0070 та земельної ділянки, площею 4, 8076 га., які розташовані в м. Буча Київської області, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права.

З огляду на наявні матеріали справи та надані представником позивача у судовому засіданні пояснення, суд дійшов висновку про те, що ТОВ РМ Логістик надавало в оренду належні йому на праві власності складські та офісні приміщення.

При цьому, прибирання відповідних приміщень та прилеглих територій здійснювалося безпосереднього контрагентами позивача ПП «Віва Трейдінг» на підставі договору про надання послуг з прибирання території № 140431-1Б від 31.03.2014 та ТОВ «Іррідіум» на підставі договору про надання послуг з прибирання території № 150310-02Б від 10.03.2015 року.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 22 Закону України «Про санітарне та епідеміологічне благополуччя населення» органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані утримувати надані в користування чи належні їм на праві власності жилі, виробничі, побутові та інші приміщення відповідно до вимог санітарних норм.

У процесі експлуатації виробничих, побутових та інших приміщень, споруд, обладнання, устаткування, транспортних засобів, використання технологій їх власник зобов'язаний створити безпечні і здорові умови праці та відпочинку, що відповідають вимогам санітарних норм, здійснювати заходи, спрямовані на запобігання захворюванням, отруєнням, травмам, забрудненню навколишнього середовища.

Також, п.6 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі-Закон № 2807) передбачено, що у процесі утримання об'єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об'єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону № 2807 до обєктів у сфері благоустрою належать території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.

Листом Державної санітарно-епідеміологічної служби України «Щодо нормативно-правових засад надання мила, мийних та знешкоджуючих засобів працівникам» від 14.10.2011 № 01.03/3093 встановлено, що Інструкція з санітарного утримання приміщень та обладнання виробничих підприємств, затверджена Міністерством охорони здоров'я СРСР 31.12.66 р. за № 658-66, є чинною.

Згідно з п. 30 Інструкції з санітарного утримання приміщень і обладнання виробничих підприємств, яка затверджена Міністерством охорони здоровя СРСР від 31.12.1966 № 658-66 прибирання робочих приміщень від пилу повинно здійснюватися механічним способом і в залежності від характеру пилу мокрим способом (змив підлоги водою, підтримання підлоги у вологому стані) або пневматичним способом (стаціонарними та пересувними пилососними установками).

Отже, прибирання територій повязано із забезпеченням відповідних санітарних норм, що відповідає положенням чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що на момент здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг», вказані контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їхнього керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених субєктів господарювання у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Між тим, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг»; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими субєктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання Податковим органом права на податковий кредит та визначення валових витрат є безпідставними.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначає, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідач не надав жодних доказів того, що позивача відповідно до положень пункту 201.6 Податкового кодексу України було повідомлено про наявність розбіжностей в задекларованих податкових зобовязаннях і кредитах Підприємства та вказаного контрагента, тоді як позивачем доведено правомірність та своєчасність відображення податкового кредиту за наслідками відповідних фінансово-господарських взаємовідносин у звітних документах.

Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із ТОВ «Іррідіум» та ПП «Віва Трейдінг» , суду доведено.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у звязку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій ТОВ «РМ Логістик» щодо формування податкового кредиту та валових витрат по взаємовідносинах зі вказаними контрагентами.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності тощо, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку, тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 р. в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі Інтерсплав проти України).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є власністю у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону Про ПДВ стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що його контрагенти, можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичною адресою тощо, а також доказів того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентів у системі оподаткування.

Частина 2 статті 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів безпідставного чи неправомірного формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та визначення валових витрат, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір в сумі 14 148 грн. 78 коп. підлягає стягненню на його користь з Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

На підставі викладеного, керуючись статтями 70-72, 94, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 09 жовтня 2015 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РМ Логістик () судовий збір у розмірі 14148 (чотирнадцять тисяч сто сорок вісім) грн. 78 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.