Справа № 810/1225/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м.Київ К/800/35140/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю представників

позивача - Суярко М.О., Ковальського Г.В.,

відповідача - Чернявської О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія»

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року

у справі №810/1225/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія»

до Київської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання протиправними та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, Митного посту «Східний термінал» Київської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішення.

Товариство просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці Державної фіскальної служби України від 24.12.2014 року №125000011/2014/000805/1.

- визнати протиправним та скасувати рішення Митного посту «Східний термінал» Київської митниці Державної фіскальної служби про відмову у митному оформленні товарів, викладеного у картці відмови в прийнятті митної декларації, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2014/00424.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року Митний пост «Східний термінал» Київської митниці Державної фіскальної служби виключено з числа відповідачів, оскільки він є структурним підрозділом Київської митниці Державної фіскальної служби України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, окружний та апеляційний адміністративні суди виходили з недоведеності позивачем своїх вимог, оскільки відповідачем, при здійсненні митного оформлення товару дотримано процедуру визначення митної вартості імпортованого товару до вимог митного законодавства, у зв'язку з чим рішення про визначення митної вартості товарів за резервним методом є правомірним.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» звернулось до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимог задовольнити у повному обсязі.

Київська митниця Державної фіскальної служби України направила до Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до контракту від 01.10.2014 року №UZ-01-і 0/14, декларантом позивача 08.12.2014 року заявлено до митного оформлення митну декларацію №125110011/2014/021757 на товар «вугілля кам'яне бітумінозне марки «ДР» (0-300 мм)» в кількості 874900 кг. Торгівельна марка відсутня, виробник - ООО «Разрез Задубровский».

Декларантом було обрано основний метод визначення митної вартості - за ціною договору щодо товарів, як імпортуються, а саме, заявлена вартість одного кілограму товару складає 0,065 дол. США.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивач подав до відповідача електронну митну декларацію та документи, що перелічені ним у графі 44 поданої декларації.

Під час здійснення контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей, використаних при обчисленні митної вартості, Митницею встановлено, що у документах, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів містилися розбіжності. Крім того, декларантом не подано усіх необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості.

У подальшому митним органом при проведенні консультації із декларантом зазначено про необхідність надати протягом 10 календарних днів наступні документи:

- договір з третіми особами;

- рахунки третіх осіб, що пов'язані з договором;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформація біржових організацій.

22.12.2014 року декларантом позивача надано документи, перелік яких зазначено ним власноручно на зворотному боці ДМВ до МД від 08.12.2014 року №125110011/2014/021757, а саме:

- висновок Держзовнішінформ від 16.12.2014 року №10/729;

- контракт від 07.10.2014 року №RCT 2014.01.132.01;

- додаткова угода від 09.12.2014 року №1;

- контракт від 11.12.2012 року №880068-011/10/12-1613.

На підставі опрацювання наданих додатково документів, в тому числі у їх сукупності з обов'язковими документами Київською митницею Міндоходів встановлено, що такі документи не спростовують виявлених розбіжностей, не підтверджують заявлену митну вартість та не містять повних відомостей щодо складових митної вартості та митної вартості в цілому.

На підставі вищевикладеного, Київською митницею Міндоходів було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв'язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2014/00424 та винесено рішення про коригування митної вартості товарів від 24.12.2014 року №125000011/2014/000805/1.

Оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів від 24.12.2014 року митним органом здійснено коригування заявленої позивачем митної вартості товарів у сторону збільшення за резервним (шостим) методом та встановлено, що митна вартість товару «вугілля кам'яне бітумінозне марки «ДР» (0-300 мм)» становить 0,0790 дол. США за один кілограм.

Не погоджуючись з рішеннями відповідача, ТОВ «Західна нафтогазова компанія» звернулось до суду.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, який набув чинності з 01 червня 2012 року, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно положень статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).

За змістом статей 49 та 50 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно частин 4, 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

За правилами частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (стаття 57 Митного кодексу України).

За нормами статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

У відповідності із частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 58 Митного кодексу України закріплено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно із частинами четвертою та п'ятою статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару, заявленої декларантом, необхідність перевірки її дійсності, віднесена до обов'язків митного органу.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині третій статті 53 Митного кодексу України.

У разі виявлення розбіжностей у поданих декларантом документах, виявлення ознак підробки або наявності чи відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів, перелік яких визначено законодавцем.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, проведення консультацій у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом вказаними законодавчими нормами не передбачено.

Скаржник касаційну скаргу обґрунтовує тим, що при митному оформленні товарів, які ввозились на митну територію України, товариством було визначено їх митну вартість за основним методом - ціною договору. Цей показник заявлено у митній декларації, до якої було додано усі документи, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення згідно переліку, визначеному Митним кодексом України. Однак митний орган безпідставно не погодився із заявленою позивачем митною вартістю товарів та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Крім того, скаржник зазначив про відсутність підстав для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. Також скаржник наполягав, що митний орган не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у рішенні про коригування митної вартості товарів від 24.12.2014 року зазначено, що метод 1 не застосовується тому, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності (відсутність документів, що підтверджують оплату товару згідно зовнішньоекономічного договору) та декларантом не подано усіх необхідних додаткових документів для підтвердження митної вартості (договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається), та у зв'язку з невиконанням вимог статті 58 Митного кодексу України.

Поставка товару здійснювалась за зовнішньоекономічним контрактом від 01.10.2014 року №UZ-01 -10/14, укладеного між позивачем та «Cantarell Trading LTD».

У пункті 2.2 контракту від 01.10.2014 року №UZ-01 -10/14 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах поставки DAF - українсько-російський кордон (пункт переходу Суземка екс. 204408 - Зерново екс. 334601) згідно Інкотермс-2000. Такі ж умови поставки визначені п.2 Специфікації №2 від 05.11.2014 року до контракту та інвойсом №2 від 05.11.2014 року до Специфікації.

Відповідно до Інкотермс-2000, за умовами поставки DAF продавець зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення по постачанню товару в названий пункт, якщо такий мається в місці постачання на границі.

Таким чином, у спірному випадку витрати щодо перевезення товару до українського кордону було покладено на продавця. Зазначене не заперечується скаржником.

Згідно п.п.4.3 п.4 контракту від 01.10.2014 року №UZ-01-10/14 в ціну товару включено лише вартість упаковки, вартість маркування, митні витрати.

Витрати, понесені на транспортування вантажу було визначено безпосередньо на зворотньому боці залізничних накладних.

За правилами пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, вартість транспортування мала бути додатково включена до митної вартості.

Однак, позивачем була визначена митна вартість товару виключно за ціною договору, до якої не було включено витрати на транспортування товару до кордону України.

Крім того, у п.п. 5.2 контракту від 01.10.2014 року №UZ-01-10/I4 визначено, що умови оплати конкретної партії товару визначаються у відповідних Специфікаціях до даного контракту чи у інвойсах.

Пунктом 6 Специфікації №2 від 05.11.2014 року на поставку спірної партії товару встановлено, що 100% сплачуються Покупцем за кожну відвантажену партію товару протягом 15-ти календарних днів з дати поставки відповідної партії. Датою поставки вважається календарний штемпель станції призначення (ст. Бровари).

У спірному випадку датою поставки товару відповідно до залізничних накладних є 17.11.2014 року, 19.11.2014 року. Таким чином граничною датою здійснення 100% оплати спірної партії товару є 04.12.2014 року.

Крім того, п.п. 6.5 п.6 контракту від 01.10.2014 №UZ-01-10/14 зазначено, що до обов'язків Покупця, тобто ТОВ «Західна нафтогазова компанія», входить прийняття та оплата вартості придбаного товару не пізніше строку зазначеного у Специфікації до контракту.

Відповідно до п.п. 4, 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, до обов'язкових документів, що надаються для підтвердження заявленої митної вартості на товар належать банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару та інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Враховуючи, що митне оформлення здійснюється 08.12.2014 року, тобто після настання граничної дати сплати за товар, до митного оформлення мали бути надані банківські документи, що підтверджують оплату спірної партії товару.

У даному ж випадку до митного оформлення, всупереч п.п. 4, 5 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, не додано жодного документу, що містив би інформацію про здійснення 100% оплати товару.

Більше того, надана до митного оформлення митна декларація країни-відправлення від 27.10.2014 року №10006063/271014/0017625 свідчить, що поставка здійснюється на підставі іншого зовнішньоекономічного контракту, додатків до нього та інвойсів. У графі 44 експортної декларації зазначено контракт від 11.12.2012 року №880068-011/10/12-1613, додаткові угоди до контракту від 15.11.2013 року №001 та від 22.10.2014 року №311, рахунок-фактура від 27.10.2014 року №281. До того, визначено інші умови поставки (СРТ Суземка), аніж ті, що задекларовані за спірною МД (DAF Зернове).

При цьому, не міститься жодного посилання на контракт від 01.10.2014 року №UZ-01-10/14, який надано декларантом позивача до митного оформлення.

Крім того, за митною декларацією країни-відправлення товар було оформлено для експорту 27.10.2014 року, а фактично товар відправлено з території Російської Федерації 03.11.2014 року та 04.11.2014 року. Однак, сама специфікація №2 до контракту від 01.10.2014 року №UZ-01-10/14 та інвойс №2 складено лише 05.11.2014 року, тобто вже після фактичного відправлення товару.

Надані до митного оформлення рахунки фактури від 03.11.2014 року та від 04.11.2014 року не містять посилання на жодний контракт чи додаткову угоду (специфікацію) до нього, а тому ідентифікувати поставку, що за ними здійснюється неможливо.

Також неможливо ідентифікувати зі спірною поставкою товар, що поставляється за контрактом від 01.10.2014 року №UZ-01-10/14 та специфікацією №2 від 05.11.2014 року, оскільки ані контрактом, ані специфікацією, ані інвойсом від 05.11.2014 року №2 не визначено марки вугілля, що перевозиться.

Разом із цим, зазначення марки вугілля у залізничних накладних не спростовує встановлених фактів та не дає можливості ідентифікувати спірний товар, оскільки у таких накладних відсутнє посилання на специфікацію чи інвойс, за яким товар переміщується.

До того ж, у п. 2.4 контракту від 01.10.2014 року №UZ-01-10/14 серед документів, що мають обов'язково супроводжувати товар, визначено паспорт якості, однак до митного оформлення його не надано, а тому встановити фізичні характеристики спірного товару, що визначені виробником, не удається можливим.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів, що у Митниці були підстави для витребування додаткових документів для підтвердження митної вартості товару.

Також суд касаційної інстанції звертає увагу, що посадова особа Митниці на звороті декларації митної вартості зазначила конкретний перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості товарів. (а.с. 159, том 1).

При цьому, надані позивачем додаткові документи у сукупності із обов'язковими документами, не спростовують виявлених розбіжностей, не підтверджують заявлену митну вартість та не містять повних відомостей щодо складових митної вартості та митної вартості в цілому.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 02 червня 2015 року №21-498а15.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанції правозастосування відбулось із дотримання норм діючого законодавства та з повним, достовірним, неупередженим та об'єктивним з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна нафтогазова компанія» - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі №810/1225/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді