Справа № 808/8801/13-а
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2016 р. м. Київ К/800/3666/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: представника відповідача - Ткача Д. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Куйбишевського районного центру зайнятості на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року у справі за позовом Куйбишевського районного центру зайнятості до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зірка" про стягнення коштів,

встановив:

Куйбишевський районний центр зайнятості звернувся з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зірка" про стягнення коштів.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що предметом позову є стягнення коштів, які відповідач отримав як дотації за працевлаштування безробітних відповідно до ст. 30 Закону України "Загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у зв'язку з встановленням їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою.

Суди обох інстанцій позов залишили без розгляду відповідно до ст.ст. 99, 100 КАС України.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-1884а15 дійшла висновку, що такий спір є не публічно-правовим, а приватноправовим, і має розглядатися за правилами цивільного судочинства, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов'язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Колегія суддів доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 5 частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

В випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача і, на думку колегії суддів, не підпадають під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС.

Враховуючи, що суд касаційної інстанції не вбачає правових підстав відступити від висновків Верховного Суду України, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що в цій справі суди першої та апеляційної інстанцій не правильно застосували згадані норми процесуального права, у зв'язку з чим скаргу позивача слід задовольнити частково: рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати, закрити провадження у даній справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 КАС України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Куйбишевського районного центру зайнятості задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2014 року скасувати.

Провадження у справі позовом Куйбишевського районного центру зайнятості до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Зірка" про стягнення коштів закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: