Справа № 815/4755/15
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4755/15

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Джабурія О.В.

суддів Вербицької Н.В.

ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Сервісний центр в Одеській області» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року у справі за позовом Державного підприємства «Сервісний центр в Одеській області» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС України в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Державне підприємство «Сервісний центр в Одеській області» (далі позивач, ДП «Сервісний центр») звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі відповідач, ДПІ у Приморському районі м. Одеси) про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 03 квітня 2015 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами позапланової перевірки ДП «Сервісний центр» відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення, які порушують права та законні інтереси позивача, як платника податків.

Позивач вважає, що наведені в акті перевірки висновки про порушення підприємством вимог пп.14.1.47, пп. 14.1.54, пп. 14.1.54, п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17, п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.1.4, 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.4, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп. 169.1.1, пп. 169.1.2, пп. 169.1.3, пп. 169.1.4 п. 169.1, пп. 169.2.1, пп. 169.2.2, пп. 169.2.3 п. 169.2, пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України, є безпідставними, такими, що ґрунтуються виключно на припущенням відповідача, не підтверджуються належними доказами, отже не відповідають дійсності та нормам чинного податкового законодавства, відтак податкові повідомлення-рішення, які були прийняті на підставі даних висновків акту перевірки, є протиправними та підлягають скасуванню судом.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що за результатами перевірки ДП «Сервісний центр» щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року встановлені порушення позивачем вимог податкового законодавства, шляхом безпідставного заниження податку на доходи фізичних осіб на 713 484, 16 грн., а також подання з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків та суми утриманого з них податку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, прийнятою в порядку письмового провадження, у задоволенні адміністративного позову ДП «Сервісний центр» до ДПІ у Приморському районі м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 03 квітня 2015 року відмовлено повністю. Стягнуто з ДП «Сервісний центр» судовий збір у розмірі 4 384, 80 грн., який перерахувати за платіжними реквізитами: отримувач коштів - УК у м. Одесі/Київський район; код отримувача 38016923; банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області; код банку отримувача (МФО) 828011; рахунок отримувача 4005; код класифікації доходів бюджету 22030001; призначення платежу судовий збір за позовом ДП «Сервісний центр», Одеський окружний адміністративний суд, .

ДП «Сервісний центр» на зазначену постанову подано апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати оскаржувану постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року, а справу направити на новий розгляд.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що колишній головний бухгалтер ДП «Сервісний центр в Одеській області» ОСОБА_2 не згодна з актом перевірки від 23.03.2015 року « 1750/15-53-17-06/3118673. На думку колишнього бухгалтера акт не відповідає дійсності, оскільки саме в період перевірки була надана більша кількість заяв від працівників про застосування соціальної податкової пільги, а саме: прибиральниці ОСОБА_3, різноробочого ОСОБА_4, прибиральниці ОСОБА_5 До суду в якості доказів було надано завірені копії заяв від 11 працівників про застосування податкової соціальної пільги, однак судом ці докази були залишені поза увагою. Крім того, з працівниками щомісячно укладались трудові угоди на виконання певних видів робіт.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, про те про розгляд справи були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ДП «Сервісний центр в Одеській області» в апеляційній скарзі просить скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстнації.

Колегія суддів зазначає, що вимога апелянта про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не ґрунтується на чинному процесуальному законодавстві.

Згідно положень ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін; змінити постанову суду; скасувати її та прийняти нову постанову суду; скасувати постанову і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі; визнати постанову суду нечинною та закрити провадження у справі.

Таким чином, вимога апелянта про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції є безпідставною та необґрунтованою, оскільки така можливість взагалі не передбачена Кодексом адміністративного судочинства України.

Стосовно суті справи колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Судом встановлено, що ДП «Сервісний центр в Одеській області» засновано на державній власності та належить до сфери управління Державної фіскальної служби України. Головною метою діяльності підприємства згідно статуту є здійснення експлуатація будинків та споруд, проведення капітальних та поточних ремонтів службових приміщень адмінбудівель.

У період з 05.03.2015 року по 12.03.2015 року згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідно до наказу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 05.03.2015 № 264, у зв'язку із надходженням до ДПІ листа-завдання ГУ ДФС в Одеській області від 19.02.2015 року №1719/7/15-32-14-01-05 «Про надання інформації» та у відповідності з доповідною запискою начальника управління внутрішнього аудиту та контролю від 16.02.2015 року №48/11/15-32-14-02-08 «Про результати оперативної перевірки ДП «Сервісний центр в Одеській області» щодо доцільності проведення позапланової перевірки, посадовими особами ДПІ на підставі направлень на перевірку проведено позапланову документальну виїзну перевірку ДП «Сервісний центр в Одеській області» щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

За результатами перевірки відповідачем складено ОСОБА_1 від 23 березня 2015 року №1750/15-53-17-06/31186273 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки державного підприємства «Сервісний центр в Одеській області», , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2014 року, військового збору за період з 03.08.2014 року по 31.12.2014 року та дотримання іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року».

Згідно до висновків акту, перевіркою встановлені наступні порушення:

- п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України, «Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходів, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020, Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014 № 49, зокрема, п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 розділу IV «Порядку проведення коригувань» звітні, звітні нові та уточнюючі розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків і сум утриманого з них податку з І кварталу 2012 року по IV квартал 2014 року надавались до ДПІ у Приморському районі м. Одеси суцільним порядком з помилками та з перекрученими даними;

- пп.14.1.47, пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1, пп. 163.2.1., пп. 163.2.2 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.2 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.4.1, пп. 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, п. 171.2 ст. 171 ПК України, не утримано та не перераховано податковим агентом податок на доходи фізичних осіб в результаті сплачених стороннім громадянам грошових коштів у вигляді додаткового блага за 2012-2014 роки на загальну суму 70 573, 82 грн.;

- пп.14.1.47, пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1, пп. 163.2.1., пп. 163.2.2 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1, пп. 164.1.2 п. 164.1, пп. 164.2.17, п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.2 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.4.1, пп. 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 ПК України, не утримано та не перераховано податковим агентом податок на доходи фізичних осіб в результаті надмірно сплачених по авансовим звітам коштів співробітникам підприємства за 2012-2014 року на загальну суму 22 269, 34 грн.;

- пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п. 168.1, пп. 168.1.4, 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп. 169.1.1, пп. 169.1.2, пп. 169.1.3, пп. 169.1.4 п. 169.1, пп. 169.2.1, пп. 169.2.2, пп. 169.2.3 п. 169.2, пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 ПК України, не сплачено податковим агентом податок на доходи фізичних осіб в результаті неправомірного надання податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування, на загальну суму 78 113, 31 грн.

- пп. 14.1.54, п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п. 171.2 ст. 171, п. 176.2 ст. 176 ПК України, не сплачено не перераховано податковим агентом податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся на суму 542 527, 69 грн.

На підставі акту перевірки від 23 березня 2015 року №1750/15-53-17-06/31186273 ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року, яким ДП «Сервісний центр в Одеській області» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1 218 265, 66 грн., з яких 713 484, 16 грн. за основним платежем та 504 781, 50 грн. за штрафними санкціями.

Крім того, на підставі ОСОБА_1 перевірки від 23 березня 2015 року №1750/15-53-17-06/31186273, ДПІ у Приморському районі м. Одеси прийнято податкове повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року, яким ДП «Сервісний центр в Одеській області» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 510, 00 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звертався до Головного управління ДФС в Одеській області з первинною скаргою на повідомлення-рішення, а також з повторною скаргою до Державної фіскальної служби України.

Проте, рішенням Головного управління ДФС в Одеській області від 08.06.2015 №1549/10/15-32-10-02-07 про результати розгляду первинної скарги та рішенням Державної фіскальної служби України від 06.08.2015 року №16559/6/99-99-10-01-03-14 про результати розгляду повторної скарги, податкові повідомлення-рішення № та № від 03 квітня 2015 року залишені без змін, а скарги підприємства - без задоволення.

За таких обставин, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями № та № від 03 квітня 2015 року, позивач звернувся до суду з вимогами про їх скасування з підстав наведених у позові.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні адміністративного позову. Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Колегією суддів встановлено, що підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року стали висновки податкового органу про порушення позивачем вимог пп.14.1.47, пп. 14.1.54, пп. 14.1.54, п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17, п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.1.4, 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.4, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп. 169.1.1, пп. 169.1.2, пп. 169.1.3, пп. 169.1.4 п. 169.1, пп. 169.2.1, пп. 169.2.2, пп. 169.2.3 п. 169.2, пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що до складу суми грошового зобовязання, збільшеного позивачу у податковому повідомленні-рішенні № від 03 квітня 2015 року, увійшли такі показники:

- сума у розмірі 78 113,31 грн. заниження податку на доходи фізичних осіб в результаті неправомірного надання податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування;

- сума у розмірі 70 573,82 грн. заниження податку на доходи фізичних осіб в результаті сплати стороннім громадянам грошових коштів у вигляді додаткового блага за 2012-2014 роки;

- сума у розмірі 22 269,34 грн. заниження податку на доходи фізичних осіб в результаті надмірної сплати по авансовим звітам коштів співробітникам підприємства за 2012-2014 року;

- сума у розмірі 542 527,69 грн. заниження податку на доходи фізичних осіб в результаті несплати самостійно нарахованого податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся.

Стосовно заниження податку на доходи фізичних осіб на суму 78 113,31 грн. в результаті неправомірного надання податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування, судом встановлено наступне.

Відповідно до акту, перевіркою правомірності надання платнику податків податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування встановлено надання податкової соціальної пільги до доходів деяких працівників безпідставно, а саме, без надання заяви про застосування податкової пільги у періоді, що перевірявся; застосування податкової соціальної пільги до доходів платника податку, інших ніж заробітна плата; надання у 2014 році деяким працівникам податкової соціальної пільги при отриманні заробітної плати більшої ніж граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової пільги.

Згідно з пп. 169.2.1 п. 169.2 ст. 169 ПК України, податкова соціальна пільга застосовується до нарахованого платнику податку місячного доходу у вигляді заробітної плати тільки за одним місцем його нарахування (виплати).

Податкова соціальна пільга не може бути застосована до: доходів платника податку, інших ніж заробітна плата; заробітної плати, яку платник податку протягом звітного податкового місяця отримує одночасно з доходами у вигляді стипендії, грошового чи майнового (речового) забезпечення учнів, студентів, аспірантів, ординаторів, ад'юнктів, військовослужбовців, що виплачуються з бюджету; доходу самостійно зайнятої особи від провадження підприємницької діяльності, а також іншої незалежної професійної діяльності (пп. 169.2.3 п. 169.2 ст. 169 ПК України).

Платник податку, який має право на застосування податкової соціальної пільги більшої, ніж передбачена підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 цієї статті, зазначає про таке право у заяві про застосування пільги, до якої додає відповідні підтвердні документи (пп. 169.3.2. п. 169.3 ст. 169 ПК України).

Податкова соціальна пільга застосовується до доходу, нарахованого на користь платника податку протягом звітного податкового місяця як заробітна плата (інші прирівняні до неї відповідно до законодавства виплати, компенсації та винагороди), якщо його розмір не перевищує суми, що дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до найближчих 10 гривень (169.4.1 п. 169.4 ст. 169 ПК України).

Таким чином, відповідно до наведених положень ПК України, право на податкову пільгу має платних податку на доходи фізичних осіб за наступних умов.

Податкова пільга застосовується тільки до заробітної плати і не може бути використана по відношенню до доходів, отриманих самозайнятими особами від підприємницької або іншої незалежної професійної діяльності.

Також, податкова пільга застосовується до нарахованої місячної заробітної плати, якщо її розмір не перевищує визначену кодексом суму, яка дорівнює розміру місячного прожиткового мінімуму, діючого для працездатної особи на 1 січня звітного податкового року, помноженого на 1,4 та округленого до 10 гривень. Розмір обмеження заробітної плати визначається щорічно (виходячи з прожиткового мінімуму на 1 січня) і не змінюється протягом року. Так, у 2014-2015 роках сума обмеження становить 1 710 грн.

Крім того, податкова соціальна пільга починає застосовуватися з дня отримання працедавцем заяви платника і документів, що підтверджують право на неї.

При цьому пільга не може застосовуватися до заробітної плати, яку платник податку отримує одночасно з виплатами з бюджету у вигляді стипендії, грошового чи майнового забезпечення учня, студента, аспіранта, ординатора, ад'юнкта, військовослужбовця.

Разом з тим, податкова соціальна пільга може надаватися тільки на одному місці роботи.

Однак, як було встановлено відповідачем під час проведення перевірки та не спростовано позивачем, у періоді, що перевірявся, позивач надавав податкову соціальну пільгу працівникам ДП «Сервісний центр в Одеській області» без заяв останніх про застосування податкової соціальної пільги, що не відповідає вимогам пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК України.

Контролюючим органом встановлено, що ДП «Сервісний центр в Одеській області» надавав податкову соціальну пільгу до доходів платника податку інших ніж заробітна плата, а саме сум винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорам, що суперечить вимогам пп. 169.2.3 п. 169.2 ст. 169 ПК України. При цьому, розмір податкової пільги позивачем визначався безсистемно по одним і тим самим працівникам протягом періоду, що перевірявся податкова пільга надавалась у розмірі від 100% до 200 %.

Перевіркою також встановлено, що у 2014 році працівникам підприємства, а саме: ОСОБА_6 (НОМЕР_1), ОСОБА_7 (НОМЕР_2), ОСОБА_8 (НОМЕР_3), ОСОБА_9Г (НОМЕР_4), ОСОБА_10 (НОМЕР_5), ОСОБА_11 (НОМЕР_6), ОСОБА_12 (НОМЕР_7), ОСОБА_13 1), податкова соціальна пільга надавалась при отриманні ними заробітної плати більшої ніж граничний розмір доходу, який дає право на отримання податкової соціальної пільги (у 2014 році граничний розмір доходу складав 1 710,00 грн.) та без надання з боку вказаних працівників заяв про застосування пільги.

Тобто, позивачем порушено вимоги 169.4.1 п. 169.4 ст. 169 ПК України та пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169 ПК України.

Таким чином, матеріалами справи не спростовані висновки відповідача про заниження ДП «Сервісний центр в Одеській області» податку на доходи фізичних осіб на суму 78 113, 31 грн. в результаті неправомірного надання податкової соціальної пільги, розміру та порядку її застосування.

Стосовно заниження податку на доходи фізичних осіб на суму у розмірі 70 573, 82 грн. в результаті сплати стороннім громадянам грошових коштів у вигляді додаткового блага за 2012-2014 роки, колегією суддів встановлено наступне.

Перевіркою наявних первинних документів по рахунку 301 «Каса» встановлено, що за рахунок коштів ДП «Сервісний центр в Одеський області» у 2012-2014 роках, фізичним особам ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 (які не є працівниками підприємства) були сплачені грошові кошти без наявних підтверджуючих документів за реалізацію газет, купівлю матеріалів. За рахунок коштів підприємства сплачено стороннім громадянам грошові кошти у вигляді додаткового блага на загальну суму 439 222, 29 грн., з яких податковим агентом не утримано та не перераховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 70 573,82 грн.

Оскільки позивачем у періоді, що перевірявся, сплачувались грошові кошти фізичним особам ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 без підтверджуючих документів щодо природи цих виплат, а саме: чи є сплачені кошти заробітною платою та/або пов'язані з виконанням обов'язків трудового найму або є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку тощо, відповідач відніс їх до додаткового блага.

Апелянт зазначає, що з працівниками помісячно укладались трудові угоди на виконання певних видів робіт, однак на підтвердження таких фактів апелянтом не представлено жодних доказів, зокрема належним чином завірених копій таких договорів.

За відсутності документів підтверджуючих природу виплачених коштів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації цих коштів за пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, як додаткового блага, виплаченого податковим агентом ДП «Сервісний центр в Одеський області» фізичним особам платникам податку ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16

Відповідно до вимог пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Положеннями пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Однак, як встановлено судом, всупереч наведених вимог податкового законодавства, позивачем не було нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб з коштів, виплачених у вигляді додаткового блага на суму податку 70 573,82 грн.

Стосовно заниження податку на доходи фізичних осіб на суму у розмірі 22 269,34 грн. у результаті надмірної сплати по авансовим звітам коштів співробітникам підприємства за 2012-2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

Перевіркою документів по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами», проведеною шляхом співставлення авансових звітів з наявними документами, що засвідчують використання підзвітних коштів, встановлено перекручення даних між підзвітними особами (між тими, що отримали кошти під звіт та тими, що звітували), а також безпідставне відшкодування витрат на господарські потреби без підтверджуючих документів. Наприклад, грошове відшкодування підприємством коштів працівнику ОСОБА_17 у сумі 199,96 грн., авансовий звіт №1 від 03.01.2012 року на суму 199, 96 грн., без надання документів. Грошове відшкодування підприємством коштів працівнику ОСОБА_18 у сумі 230,00 грн., авансовий звіт №34 від 13.02.2012 року на суму 230,00 грн., на господарські потреби без підтверджуючих документів, та інші, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на час перевірки витрати вказаним працівникам документально не підтверджені, грошові кошти до каси підприємства не повернуті.

При цьому, на підтвердження вказаних витрат апелянтом до суду також не надано будь-яких доказів.

Так, згідно з пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Відповідно до пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК України, звіт про використання коштів, виданих під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

Як встановлено під час перевірки, позивачем відшкодовано документально непідтверджені витрати працівникам підприємства, що є додатковим благом вказаних осіб, яке відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Проте, як встановлено судом, всупереч вимогам податкового законодавства, позивачем не нараховано та не утримано податок на доходи фізичних осіб з надмірно сплачених по авансовим звітам коштів у вигляді додаткового блага на суму податку 22 269,34 грн.

Стосовно показника про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб на суму у розмірі 542 527,69 грн. в результаті несплати самостійно нарахованого податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлених строків сплати (перерахування) до бюджету податку на доходи фізичних осіб встановлено, що ДП «Сервісний центр в Одеській області» нараховано, але не сплачено (не перераховано) податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року на загальну суму 542 527,69 грн.

Вказана заборгованість з податку на доходи фізичних осіб не відображена позивачем у Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Разом з тим, відповідно до п. 176.2 ст. 176 ПК України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до положень п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків, зокрема, зобов'язаний, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

При цьому, у відповідності з п. 56.11 ст. 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобовязання, самостійно визначене платником податків.

За таких обставин, сума податкового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб, самостійно визначена ДП «Сервісний центр в Одеській області» у розмірі 542 527,69 грн. оскарженню не підлягає.

Доказів сплати самостійно нарахованої суми податку на доходи фізичних осіб за період 01.01.2012 року по 31.12.2014 року на суму 542 527,69 грн. апелянтом до суду не надано, відтак збільшення відповідачем суми грошового зобов'язання позивача на 542 527,69 грн. колегія суддів вважає правомірним.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно збільшено ДП «Сервісний центр в Одеській області» грошове зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 713 484,16 грн., з огляду на порушення позивачем вимог пп. 14.1.47, пп. 14.1.54, пп. 14.1.54, п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 127.1 ст. 127, пп. 162.1.1., пп. 162.1.3 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1, пп. 163.2.1 п. 163.2 ст. 163, пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164, пп. 164.2.17, п. 164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.5 п. 168.1, п. 168.3, пп. 168.1.4, 168.4.2, пп. 163.4.3, пп. 168.4.4, пп. 168.4.5, пп. 168.4.7 п. 168.4 ст. 168, пп. 169.1.1, пп. 169.1.2, пп. 169.1.3, пп. 169.1.4 п. 169.1, пп. 169.2.1, пп. 169.2.2, пп. 169.2.3 п. 169.2, пп. 169.4.1 п. 169.4 ст. 169, пп. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170, п. 171.1, п. 171.2 ст. 171 Податкового кодексу України.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ДП «Сервісний центр в Одеській області» про скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Стосовно правомірності прийняття ДПІ у Приморському районі м. Одеси податкового повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року, яким апелянтом збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 510, 00 грн., колегією суддів встановлено наступне.

Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року стали висновки ДПІ про порушення позивачем вимог п. 119.2 ст. 119, п. 176.2 ст. 176 ПК України та Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходів, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податоку, затвердженого наказом ДПА України від 24.12.2010 року №1020.

Зазначені висновки обґрунтовані тим, що податкова звітність про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків та суми утриманого з них податку за І квартал 2012 року по ІV квартал 2014 року надавалася до ДПІ у Приморському районі м. Одеси з помилками, а саме: невірно відображені суми виплачених доходів працівникам.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

Колегіє суддів встановлено, що за подання з помилками податкової звітності про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків та суми утриманого з них податку за І квартал 2012 року по ІV квартал 2014 року, на підставі п. 119.2 ст. 119 ПК України до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування податкового повідомлення-рішення № від 03 квітня 2015 року.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Апелянт свою позицію не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Сервісний центр в Одеській області» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян