Справа № 814/1801/14
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2016 р. м. Київ К/800/25201/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Гончар Л.Я., Мороза В.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року

у справі № 814/1801/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль»

до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції

третя особа державний реєстратор Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Рябець Євген Олександрович, ОСОБА_4, Товариство з додатковою відповідальністю «Миколаївський Діпроміст»

про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.07.2014 позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2014 та від 13.05.2015 до участі у справі у якості третіх осіб було залучено державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Рябець Євгена Олександровича та ТДВ «Миколаївський Діпроміст».

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2015 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись зі вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» оскаржило його у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції з мотивів порушення цим судом норм матеріального та процесуального права, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України у зв'язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, у 2007-2009 роках ВАТ «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є позивач, були укладені кредитні договори з ТДВ «Миколаївський Діпроміст» і ТОВ «Істок-2001».

В забезпечення повернення кредиту укладено іпотечні договори, згідно з умовами яких позивач набув право у випадку невиконання кредитних договорів отримати задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок нерухомого майна по АДРЕСА_1

Реєстраційні записи про заборону відчуження на нерухоме майно було внесено до Державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 18.05.2007 за № 4986642 та 27.06.2012 за № 12675442.

У травні 2014 року позивач дізнався, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2007 у справі №2-1606/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ТОВ «Гипроград» про розірвання договору та стягнення коштів була визнана мирова угода та за ОСОБА_4 було визнано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1

22.05.2014 згідно з рішеннями № 132277872 та №13229683 державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Рябець Є.О. на підставі письмових заяв ОСОБА_2 від 21.05.2014, ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2007 у справі №2-1606/07, в якій було вказано, що вона набрала законної сили 22.05.2007, за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18.07.2014 було закрите провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2007 у справі № 2-1606/07. Водночас, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 06.04.2015 ухвала Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2007 була скасована, а справа передана до того ж суду на новий розгляд.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оспорюваних рішень відповідача, оскільки обтяження спірного нерухомого майна було зареєстроване раніше, ніж право власності на нього третьої особи, що було підставою для відмови в проведенні державної реєстрації.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оспорюваних рішень відповідача від 22.05.2014 № 132277872 та №13229683. Водночас, суд апеляційної інстанції зазначив, що Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції не є належним відповідачем у цій справі, оскільки лише безпосередньо державним реєстратором приймається рішення та вносяться записи до Державного реєстру прав про державну реєстрацію права власності та обтяжень, що може бути предметом оскарження згідно з частиною другою статті 30 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись зі вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідач, реєструючи за третьою особою право власності на спірні об'єкти нерухомого майна, не пересвідчився в тому, що на це ж саме майно вже зареєстровано обтяження. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо протиправності рішень від 22.05.2014 № 132277872 та № 13229683.

Щодо висновків суду апеляційної інстанції, які стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, колегія суддів виходить з такого.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 09.04.2015 (№К/800/5833/15) скасовано рішення судів попередніх інстанцій та ухвалено у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Ободівка-Агро» до Реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування рішень. Відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів суду касаційної інстанції звернула увагу на те, що позов заявлено до неналежного відповідача, і дійшла висновку, що Реєстраційна служба не є тим суб'єктом, який порушив права позивача та не є суб'єктом, до компетенції якого належить відновлення такого права.

Постановою Верховного Суду України від 29.09.2015 у справі № 21-760а15 вказана постанова Вищого адміністративного суду України від 09.04.2015 (№К/800/5833/15) скасована, а постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 29.12.2014 та ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 28.01.2015 залишені без змін.

Ураховуючи викладене, логічним буде висновок про те, що не залучення судом до участі у цій справі співвідповідачем державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Рябець Є.О. не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за умови його обґрунтованості.

Крім того, суд касаційної інстанції бере до уваги те, що державний реєстратор Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Рябець Є.О. був залучений до участі у справі як третя особа.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що у випадку скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав виконання такого судового рішення шляхом внесення запису до Державного реєстру прав може забезпечуватись відповідною реєстраційною службою, а не лише конкретним державним реєстратором, який прийняв протиправні рішення про державну реєстрацію прав. Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що на час скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у судовому порядку та виконання відповідного рішення суду зазначений (конкретний) державний реєстратор може більше не займати цієї посади, а тому виникнуть труднощі під час виконання такого судового рішення.

Ураховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги заслуговують на увагу, підтверджуються викладеними норми права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим наявні підстави для її задоволення та скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року в цій справі скасувати.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 - 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

Л.Я. Гончар

(підпис)

В.Ф. Мороз

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель