Справа № 2а-596/12/2070
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Київ К/800/2735/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко Є.А.,

суддів: Веденяпіна О.А., Зайцева М.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2012

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012

у справі № 2а-596/12/2070 Харківського окружного адміністративного суду

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківгаз" (далі - ПАТ "Харківгаз")

до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби (далі - СДПІ )

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012, позов ПАТ "Харківгаз" задоволено: скасовані податкові-повідомлення рішення СДПІ від 11.01.2012 № , № , № .

У касаційній скарзі СДПІ, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ПАТ "Харківгаз" в задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить відмовити у її задоволенні через необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах касаційної скарги, юридичної оцінки обставин справи, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що СДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПАТ "Харківгаз" з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Компанія «Промресурс ЛТД» () за серпень 2009 року, з ТОВ "Бізнес - консалтинг плюс" () - за квітень 2011 року, з ТОВ "ВБКО «Харківпромтехбуд» - за квітень 2011 року, за підсумками якої складено акт від 22.12.2011 № 2325/47-0/03359500. Згідно з висновками цього акту ПАТ "Харківгаз" порушено норми пункту 3.1 статті 3, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 № 334/94-ВР (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, з приводу прав і обов'язків сторін якого виник спір, далі - Закон № 334/94-ВР), підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (в редакції, чинній на час виникнення зазначених правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР), пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК), внаслідок чого занижено податок на додану вартість (далі - ПДВ) у серпні 2009 року на суму 54 516,00 грн., у квітні 2011 року - на суму 2 396,00 грн.; завищено валові витрати за 9 місяців 2009 року на суму 272 580,00 грн., за ІІ квартал 2011 року - на суму 2 974,00 грн., внаслідок чого завищено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування за 9 місяців 2009 року на 272 580,00 грн., за ІІ квартал 2011 року - на 3 114,00 грн., та занижено податок на прибуток за ІІ квартал 2011 року на 684,00 грн.

Такі висновки податкового органу мотивовані безпідставністю формування ПАТ "Харківгаз" податкового обліку за наслідками фінансово-господарських відносин із ТОВ "Компанія «Промресурс ЛТД», ТОМ "Бізнес консалтинг плюс", ТОВ "ВБКО «Харківпромтехбуд», які були вчинені без мети настання юридичних наслідків, обумовлених цими правочинами, оскільки під час здійснення заходів податкового контролю (використані результати перевірок ТОВ "Компанія «Промресурс ЛТД», ТОМ "Бізнес консалтинг плюс", ТОВ "ВБКО «Харківпромтехбуд») встановлено, що, з огляду на відсутність/недостатність необхідних фізичних, технічних та технологічних можливостей у цих платників податків до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, що зазначені юридичні особи не декларують податкові зобов'язання, за місцезнаходження відсутні, з урахуванням реального часу здійснення господарських операцій, діяльність контрагентів позивача є удаваною та такою, що спрямована на надання податкової вигоди третім особам.

На підставі цього акта СДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення від 11.01.2012 № , № , № , яким ПАТ "Харківгаз" збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем на 56912,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 27259,00 грн., з податку на прибуток - за основним платежем 684,00 грн., зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 9 місяців 2009 року та ІІ-ІІІ квартали 2011 року на 275694,00 грн.

Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР встановлено, що валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті.

Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті).

Відповідно до абзаців першого - третього пункту 198.3 статті 198 ПК (абзаци другий та третій в редакції, чинній до 1 липня 2015 року) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК (в редакції, чинній станом на квітень 2011 року).

Згідно з положеннями пункту 138.1 статті 138 ПК в редакції до внесення змін Законом України від 17.07.2015 № 652-УІІІ (набрав чинності з 13.08.2015) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються, зокрема з витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті. Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг (пункт 138.4 цієї статті).

Відповідно до абзацу першого підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК в редакції до внесення змін Законом України від 17.07.2015 № 652-УІІІ, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту, а витрат, що формують собівартість реалізованих товарів (виконаних робіт, наданих послуг), до витрат в податковому обліку обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (робіт, послуг), основних фондів (необоротних активів) (щодо останніх, крім того, будівництво, спорудження, створення), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами) сум витрат на придбання товару (робіт, послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару (робіт, послуг).

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суди попередніх інстанцій, зробивши з дотриманням норм статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України оцінку доказів, наданих позивачем на спростування доводів податкового органу про недостовірність даних податкового обліку, задекларованих за наслідками господарських операцій з ТОВ "Компанія «Промресурс ЛТД», ТОВ "Бізнес консалтинг плюс", ТОВ "ВБКО «Харківпромтехбуд», а саме: договорів поставки, податкових накладних, актів прийому - передачі, накладних на маршрут товару, видаткових накладних, рахунків-фактур, платіжних доручень, банківських виписок з рахунку, довіреностей на отримання товару, подорожніх листів вантажного автомобіля, актів списання придбаного товару та матеріальні звіти у зв'язку з його використанням у господарській діяльності підприємства, - встановили факт поставки товарів від цих постачальників (скрапленого газу від ТОВ «Компанія «Промресурс ЛТД», електрообладнання від ТОВ "Бізнес консалтинг плюс", товарно-матеріальні цінності (карбид кальція, льоноволокно, асбокартон, рукав кислотний, рукавиці тощо) від ", ТОВ "ВБКО «Харківпромтехбуд») на адресу позивача, та з огляду на відсутність доказів з боку СДПІ щодо підтвердження обізнаності позивача про порушення контрагентами податкового законодавства чи-то сприяння їм в цьому дійшли обґрунтованого висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі.

Доводи, наведені ДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновку судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.04.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та з підстав, визначених статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Є.А. Усенко

Судді О.А. Веденяпін

М.П. Зайцев