Справа № 815/6534/14
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6534/14

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника позивача Стойкової М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича, треті особи Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», Міністерство інфраструктури України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області про визнання дій протиправними та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Алді» (далі - ТОВ «Алді») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича, треті особи Державне підприємство «Іллічівський морський торговельний порт», Міністерство інфраструктури України, Регіональне відділення Фонду державного майна України в Одеській області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №16055175 від 25.09.2014 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно Артема Миколайовича щодо державної реєстрації права власності за державою за суб'єктом: Міністерство Інфраструктури України на будівлі і споруди митно-складського комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.04.2002 р. між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді» укладений Договір про спільну діяльність №97-о, відповідно до якого сторони здійснювали спільну діяльність зі створення та експлуатації Комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон України імпортних та транзитних вантажів, що вивозяться з порту автотранспортом, за виконанням при цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних контрольних операцій, тимчасового зберігання затриманих вантажів та автотранспорту, експедиційного та агентського обслуговування та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення. На виконання умов вказаного договору сторонами були вчинені необхідні дії: передано майно, та була проведена його реконструкція, в результаті якої за рахунок коштів ТОВ «Алді» було створено вищезазначений Комплекс, який згідно ст. 432 ЦК УРСР набув статусу часткової власності. Зазначений комплекс був збудований за рахунок ТОВ «Алді» та введено в експлуатацію 29.03.2007 р. Виконкомом Іллічівської міської ради було прийнято рішення від 29.01.2009 р. №119 Про видачу державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» свідоцтва на право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, на підставі якого видано Свідоцтво №34901 від 06.02.2009 р., згідно якого ТОВ «Алді» належить 353/625 частки Комплексу на праві спільної власності. В подальшому, в порядку господарського судочинства договір про спільну діяльність від 07.04.2002 р. №97-о був розірваний, рішення Виконкому Іллічівської міської ради від 29.01.2009 р. №119 визнано недійсним. Після розірвання Договору про спільну діяльність ТОВ «Алді» неодноразово зверталося до Порту з пропозиціями щодо подальшого спільного використання майна комплексу, про викуп частки в нерухомому майні, проведення розрахунків між сторонами - учасниками спільної діяльності, проте вони були залишені без уваги. Натомість, Порт та Міністерство інфраструктури звернулися до Державної реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції з заявою про видачу свідоцтва на право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу, в результаті чого отримали свідоцтво про право власності на комплекс за державою в особі Міністерства інфраструктури України. Позивач наполягав на тому, що реєстрація права власності здійснена на підставі рішення господарського суду, яким припинено дію акту органу місцевого самоврядування, що не тягне за собою можливість встановлювати правовідносини з визнання права власності за державою. Припинення права спільної часткової власності держави та ТОВ «Алді» не тягне за собою автоматичного набуття права власності держави на нерухоме майно, яке було створено під час дії договору про спільну діяльність за рахунок внесків сторін. Зазначене судове рішення не є правовстановлюючим документом, на підставі якого може бути проведена державна реєстрація права власності за державою одноосібно на майно митно-складського комплексу. При цьому, перебування майна митно-складського комплексу на балансі ДП «ІМТП» не є підставою для визнання або реєстрації права власності за державою на все майно комплексу. З урахуванням викладеного, зважаючи на неправомірність рішення про державну реєстрацію права власності, позивач звернувся за судовим захистом та просив скасувати спірну державну реєстрацію права власності.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ТОВ «Алді» подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача Стойкової М.Д., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.04.2002 р. між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - Порт), Державним підприємством «База матеріально-технічного забезпечення» (Підприємство) та ТОВ «Алді» (Товариство) укладено договір №97-о про спільну діяльність з додатками до нього, відповідно до пункту 1.1. якого сторони договору здійснюють спільну діяльність зі створення та експлуатації комплексу для організації здійснення посадовими особами державних органів митного, санітарного, екологічного та інших видів контролю та пропуску через державний кордон України імпортних і транзитних вантажів, що вивозяться з Порту автотранспортом з виконанням при цьому вантажно-розвантажувальних робіт, необхідних для контрольних операцій, тимчасового зберігання затриманих вантажів та автотранспорту, експедиційного і агентського обслуговування вантажів та автотранспорту та надання інших послуг, що випливають з необхідності митного контролю та оформлення.

У додатку 1 до договору №97-о про спільну діяльність сторони серед іншого визначили, що в порядку внеску Порт передає у спільну діяльність склад Порту №27, розташований на території Порту, з метою проведення його реконструкції та подальшої експлуатації, і що створений за рахунок капітальних вкладень Товариства Комплекс на час дії договору про спільну діяльність згідно вимог статті 432 Цивільного кодексу України набуває статусу спільної часткової власності. Право спільної часткової власності сторін на нерухоме майно комплексу оформлюється в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У інших додатках до договору сторони визначили конкретні внески в спільну діяльність, вартість цих внесків та розмір. Зокрема, у додатку №4 сторони визначили, що Товариство передає в спільну діяльність майно, кошти та виконує роботи загальною вартістю 3 403 227 грн., що складає 45% від загального внеску сторін.

27 липня 2002 р. зазначений договір №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 р. було узгоджено Міністерством транспорту України, а 02.08.2002 р. зареєстровано у Державній податкові інспекції м. Іллічівська, що вбачається з відповідних відміток на першому аркуші договору.

29 березня 2003 р. між Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Алді» укладено додаткову угоду №1 до договору спільної діяльності, відповідно до пункту 1 якої було внесено зміни до преамбули договору, відповідно до яких у складі учасників спільної діяльності за цим договором було залишено ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді», і визначено, що розмір часток сторін у спільному майні за цим договором складає: Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» - 55%, Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» - 45%.

В подальшому сторони договору додатковими угодами неодноразово вносили зміни до умов договору №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 р., в тому числі стосовно конкретних внесків сторін у спільну діяльність та розміру їх часток, та виключення з вкладів майна що раніше передавалось.

В процесі спільної діяльності за вказаним договором склад №27 Порту (який був передано Державним підприємством «Іллічівський морський торговельний порт» в якості внеску в спільну діяльність) за рахунок коштів ТОВ «Алді» (вкладу Товариства в спільну діяльність) було реконструйовано у митно-складський комплекс, який було введено в експлуатацію рішенням Виконкому Іллічівської міської ради Одеської області №369 від 29.03.2007 р.

За результатами розгляду листів Порту від 17.12.2008 р. №05/88 і Товариства від 16.12.2008 р. №567 та поданих документів, Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області було прийнято рішення №119 від 29.01.2009 р. про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності (спільної) на 272/625 частки та, відповідно, 353/625 частки митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, №30, які знаходяться у спільній діяльності Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді».

Відповідно до цього рішення вищевказаний митно-складський комплекс складався з двоповерхової будівлі митно-складського комплексу з навісом та рампою літ. «А» загальною площею 6951,9 кв.м, будівлі прохідної літ. «Б» загальною площею 15,2 кв.м, споруд №1-4 огорожі, №5-8 воріт, №9, 10 хвіртки, №12 колодязів оглядових, №13 ліхтарів освітлювальних, №14 повітряних ліній електромереж, №15 дощової каналізації, №16 трубопроводу теплофікаційного повітряного, №17 газопроводу повітряного, І-ІІІ покриття.

Вищевикладені технічні характеристики об'єкту підтверджені даними, відображеними у технічному паспорті об'єкта, складеного 10.02.2009 р. Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська».

06 лютого 2009 р. на виконання рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009 р. №119 видано Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» відповідне свідоцтво про право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу.

В подальшому, після оформлення вказаного свідоцтва сторони договору №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 р. додатковою угодою від 03.08.2010 р. знов вносили зміни до умов договору, в тому числі стосовно конкретних внесків сторін у спільну діяльність та розміру їх часток, та виключення з вкладів майна, яке раніше передавалось, і остаточно визначили, що станом на 03.08.2010 р. розмір фактичних внесків сторін у грошовому вигляді становить: Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» - 4173093 грн., ТОВ «Алді» - 5455804, 34 грн.

За результатами розгляду листів Порту від 17.12.2008 р. №05/88 і Товариства від 16.12.2008 р. №567 та поданих документів, Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області було прийнято рішення №119 від 29.01.2009 р. про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності відповідно на 272/625 частки та 353/625 частки митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, № 30, які знаходяться у сумісній діяльності Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «Алді». 06.02.2009 р. Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України та Товариству з обмеженою відповідальністю «Алді» видано свідоцтво про право власності на будівлі та споруди митно-складського комплексу (відповідно на 272/625 частки та 353/625 частки на праві спільної власності).

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.01.2012 р. у справі №11/17-5110-2011, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2012 р. та Вищого господарського суду України від 25.09.2012 р., договір №97-о про спільну діяльність від 07.04.2002 р. був розірваний.

В свою чергу, рішенням господарського суду Одеської області від 06.06.2013 р. у справі №916/1108/13, залишеним без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2013 р. та Вищого господарського суду України від 16.10.2013 р., визнано недійсним рішення виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 29.01.2009 р. №119 «Про видачу Державі в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ТОВ «Алді» свідоцтва про право власності на будівлю та споруди митно-складського комплексу за адресою: м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, які знаходяться у спільній діяльності ДП «ІМТП» та ТОВ «Алді».

Оскільки Міністерство інфраструктури України та ДП «ІМТП» відмовились виконувати зобов'язання щодо викупу частки в нерухомому майні митно-складського комплексу та вчинили дії щодо позбавлення ТОВ «Алді» майна та відмовляються визнавати будь-які права ТОВ «Алді» на частку в майні або право компенсації такої частки, ТОВ «Алді» звернулося до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів, зокрема про визнання за ним права часткової власності в розмірі частки 353/625 на майно, яке знаходилося в сумісній діяльності позивача та ДП «ІМТП» (справа №5017/3800/2012).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва від 22.06.2015 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. (за результатами повторного розгляду після прийняття відповідної постанови Вищим господарським судом України від 03.03.2015 р.) у справі №5017/3800/2012, серед іншого, в задоволенні позовних вимог ТОВ «Алді» про визнання за ним права часткової власності в розмірі 353/625 частки на майно, яке знаходилося в сумісній діяльності Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді», що складається з будівель та споруд митно-складського комплексу: двоповерхової будівлі митно-складського комплексу з навісом та рампою загальною площею 6 951,9 кв. м., будівлі прохідної загальною площею 15,2 кв. м., споруд №1-4 огорожі, №5-8 ворота, №9, 10 - хвіртки, №12 - колодязі оглядові, № 13 - ліхтарі освітлювальні, № 14 - повітряні лінії електромереж, №15 - дощова каналізація, №16 - трубопровід теплофікаційний повітряний, №17 - газопровід повітряний, І-ІІІ, - відмовлено повністю.

Поряд із тим, з матеріалів справи вбачається, що 16.07.2014 р. представником Міністерства інфраструктури України Крижановським Д.М. до реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області були подані документи для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на будівлі та споруди митно-складського комплексу за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30, додавши: технічний 1334, виданий 08.04.2014 р. КП «БТІ» м. Іллічівська Одеської області; указ Президента України від 12.05.2011 р. №581/2011; постанову суду від 16.10.2013 р. №916/1108/13; рішення суду від 06.06.2014 р. №913/1108/13; акт приймання-передачі Міністерства інфраструктури України від 24.04.2001 р.; наказ Міністерства транспорту України №207 від 11.04.2001 р.; наказ Державного департаменту морського і річкового транспорту №83 від 12.04.2001 р.; пояснювальна записка від 10.07.2014 р.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви 25.07.2014 р. державним реєстратором було прийнято рішення №14707269 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у зв'язку із тим, що заявником не були подані усі необхідні документи, а саме був відсутній витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо відповідного об'єкту нерухомого майна.

Після надання заявником відповідного витягу, державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав від 25.09.2014 р. №16055175 з відповідним відкриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та відкриттям реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вищевказаного рішення відповідача про реєстрацію права власності, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ТОВ «Алді».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року (далі Порядок №868).

Відповідно до п. 2 Порядку №868 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить: державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна.

Згідно з п. 8 цього ж Порядку для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 6 Порядку №868 документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 51 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що підтверджує виникнення права державної або комунальної власності на такий об'єкт, заявник подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. У разі проведення державної реєстрації права державної власності на об'єкт нерухомого майна заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає витяг з Єдиного реєстру об'єктів державної власності щодо такого об'єкта.

Відповідно до статті 2 Закону №1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі Державний реєстр прав).

Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного Закону державна реєстрація прав <…> проводиться органом державної реєстрації прав <…>. У частині другій статті 9 Закону №1952-ІV передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини четвертої цієї статті державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені у статті 24 Закону №1952-ІV, а статтею 30 цього Закону встановлена відповідальність у сфері державної реєстрації прав.

Виходячи з змісту вищезазначених норм права, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач - орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав.

Таким чином, враховуючи, що представником Міністерства інфраструктури України було надано передбачений п. 51 Порядку №868 перелік документів для реєстрації права власності, державний реєстратор мав можливість встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими правами, їх обтяженнями. Спірне рішення за формою та змістом не суперечить вимогам законодавства, з чим погоджується апеляційний суд.

Крім того, судами обох інстанцій враховуються судові рішення по справі №5017/3800/2012, і те, що на теперішній час ТОВ «Алді» не має зареєстрованого в законному порядку права власності на частину вищезазначеного майнового комплексу.

Суд першої інстанції правильно підкреслив, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

Однак, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.

Тобто, обов'язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Право на захист це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорювання останнього.

Позивач оспорив рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №16055175 від 25.09.2014 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Дахно А.М. щодо державної реєстрації права власності за державою за суб'єктом: Міністерство Інфраструктури України на будівлі і споруди митно-складського комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30. Такий правовий акт породжує права й обов'язки тільки того суб'єкта, якому його адресовано.

Таким чином, відсутність у заявника прав чи обов'язків у зв'язку із виданням оскаржуваного рішення не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. №2138а15.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 р. по справі №826/9638/13-а.

Крім того, в ухвалі від 16.10.2015 р. по справі №К/800/19498/15 Вищий адміністративний суд України зазначив, що відсутність порушеного права, встановленого при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, навіть якщо цей акт прийнятий з порушенням закону.

Таким чином, враховуючи те, що на теперішній час ТОВ «Алді» не має зареєстрованого в законному порядку права власності на частину вищезазначеного майнового комплексу, колегія апеляційного суду вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що скасування відповідного рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за державою в особі Міністерства інфраструктури України жодним чином не може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Алді» за вищевикладених умов. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, що виключає можливість задоволення даного адміністративного позову.

Колегія суддів відхиляє посилання апеляційної скарги на те, що ТОВ «Алді» після розірвання договору про спільну діяльність не втратило право власності на частку у спільному майні, що складається з внесків учасників спільної діяльності та майна, що було створене і придбане в результаті сумісної діяльності, а подальша державна реєстрація нерухомості, створення (будівництво) якої було здійснено двома особами, мала бути проведена в інший передбачений законом спосіб (абз. 17 п. 49 Порядку №868). Так, питання компенсації вартості (викупу) частини спільного майна, належного ТОВ «Алді», є спором про право, а отже, суд адміністративної юрисдикції не може давати оцінку відповідним правовідносинам. При цьому слід враховувати, що ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, встановлює обов'язок суду враховувати такі обставини при вирішенні даної справи.

Так, у рішенні господарського суду м. Києва від 22.06.2015 р., залишеному без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 р. (за результатами повторного розгляду після прийняття відповідної постанови Вищим господарським судом України від 03.03.2015 р.) у справі №5017/3800/2012, суд дійшов висновків, що виникнення у ТОВ «Алді» права спільної часткової власності на споруди митно-складського комплексу є неможливим, оскільки це прямо суперечить приписам абз. 2 ч. 1 статті 1134 Цивільного кодексу України, згідно яких внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном. При цьому в рішенні зазначено, що захист своїх прав, у відповідності до умов договору, позивач може реалізувати лише шляхом відшкодування вартості його частки у спільній діяльності, розрахованої виходячи з положень п. 10.5 Договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «Алді».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію довів та обґрунтував. Натомість позивач, всупереч наведеним приписам, не довів протиправність прийнятого відповідачем рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №16055175 від 25.09.2014 р. щодо державної реєстрації права власності за державою за суб'єктом: Міністерство Інфраструктури України на будівлі і споруди митно-складського комплексу, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 30..

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алді» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов