Справа № 820/162/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

10 лютого 2016 р. № 820/162/16

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

суддів - Спірідонова М.О., Тітова О.М.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3, звернувся до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП№49743456;

- стягнути солідарно з відповідачів: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - вул. Городецького, 13, м.Київ, 01001), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - вул. Городецького, б.13, м.Київ, 01001), та Міністерства юстиції України (юридична адреса Міністерства юстиції України - вул. Городецького, б.13, м.Київ, 01001, код Міністерства юстиції України - 00015622) на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, судовий збір у сумі 551 гривень 20 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 29.12.2015 р. протиправно відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим ОСОБА_3 ОСОБА_1 окружним адміністративним судом щодо примусового виконання постанови суду у справі № 820/424/15 від 18.12.2015 р. Позивач вважає, що підстави для відмови, викладені у постанові державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження за ВП № 49743456 від 29.12.2015 р., не мають законного підґрунтя та не відповідають дійсності, а також спірна постанова винесена необґрунтовано, з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, в позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідачів Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у судовому засіданні з позовом не погодився та зазначив, що спірна постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 29.12.2015 р. виготовлена в установлений законом строк та цілком відповідає вимогам чинного законодавства. У зв'язку з чим, просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень на позов, заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Правовідносини з приводу розгляду адміністративним судом справ, предметом яких є рішення, дії, бездіяльність державної виконавчої служби унормовані ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), котрі відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

З аналізу викладених вище норм права, суд приходить висновку, що виконавче провадження являє собою сукупність дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання визначених законом виконавчих документів. Суд зазначає, що державним виконавцем вчиняються дії з примусового виконання, крім іншого, виконавчих листів, що видаються судами.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". Так, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Підстави для відкриття виконавчого провадження перелічені в ст. 19 Закону.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що постановою ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015р. у справі № 820/8486/15 частково задоволений позов ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії. Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що полягає у не вчинення передбачених законом процесуальних дій, спрямованих на виконання рішень суду у виконавчому провадженні №48136092. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вжити вичерпних процесуальних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" щодо виконання виконавчого листа №820/424/15, виданого ОСОБА_1 окружним адміністративним судом 08 червня 2015 року. (а.с.55-59).

Вказана постанова суду в силу ст. 254 КАС України набула законної сили та ОСОБА_1 окружним адміністративним судом за заявою ОСОБА_3 18.12.2015 р. був виданий виконавчий лист. (а.с. 54).

Оглянувши копію вказаного вище виконавчого документу, суд відзначає, що даний виконавчий документ цілком відповідає вимогам, встановленим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, спірною постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 від 29.12.2015 року ВП № 49743456 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з посиланням на ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження". Державним виконавцем зазначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Юридичною особою є організація, створена, зареєстрована у встановленому законом порядку. Кожна юридична особа має свій унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (код ЄДРПОУ). Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України МЮУ не являється самостійною юридичною особою, не має коду ЄДРПОУ, не зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не являється розпорядником майна тощо. У пред'явленому до виконання виконавчому документі зазначений код ЄДРПОУ не зареєстровано за відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС України МЮУ. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - ідентифікаційний код юридичної особи №00015622 належить Міністерству юстиції України. Вищенаведені обставини виключають можливість здійснення виконавчого провадження. (а.с.70).

Перевіряючи відповідність закону спірного рішення та дій суб'єкта владних повноважень, суд відмічає, що критерії правомірності рішень та діянь суб'єкта владних повноважень викладені законодавцем в ч.3 ст.2 КАС України.

Досліджуючи обставини дотримання відповідачем згаданих критеріїв при реалізації владної управлінської функції у спірних правовідносинах, суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч.2 ст.86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.86).

Керуючись приписами ст.11 КАС України, а також наведених норм процесуального закону, суд встановив, що порядок дій державного виконавця під час вирішення питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання унормований ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, за приписами частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до висновків рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Конституційний Суд України, розглядаючи цю справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею б Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "ОСОБА_5 проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обовязкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Отже, виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що виконавчий документ, виданий ОСОБА_1 окружним адміністративним судом по справі № 820/8486/15 цілком відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження" та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби у встановлений Законом строк, а відтак у державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не було обґрунтованих підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документу, а саме: виконавчого листа, виданого ОСОБА_1 окружним адміністративним судом по справі №820/8486/15 ОСОБА_3.

Враховуючи вищенаведене, колегія суду доходить висновку, що відповідачами не доведено правомірність своїх дій під час повернення позивачу заяви разом з виконавчим листом та документами, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про постановлення окремої ухвали про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Вказана норма закону дає можливість суду першої інстанції відреагувати на порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності.

Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються постановою, а також на причини й умови вчинення порушень для запобігання їх повторенню.

Також суд звертає увагу на те, що винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов'язком.

Враховуючи вищезазначене, та беручи до уваги, що під час судового розгляду не було встановлено обставин, які б могли слугувати підставою для постановлення окремої ухвали, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її постановлення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП№49743456;

Стягнути солідарно з відповідачів: відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса - вул. Городецького, б.13, м.Київ, 01001), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (юридична адреса - вул. Городецького, б.13, м.Київ, 01001), та Міністерства юстиції України (юридична адреса - вул. Городецького, б.13, м.Київ, 01001, код Міністерства юстиції України - 00015622) на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 15 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Панченко О.В.

Судді Спірідонов М.О.

ОСОБА_6