Справа № 825/148/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м. Чернігів Справа № 825/148/16

11 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/148/16
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Бородавкіної С.В.,
за участі секретаря Гайдука С.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Чайки Р.О.,
представника відповідача Чернолуцької Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення заборгованості по виплаті грошової допомоги при звільненні, стягнення заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні та зобов`язання внести зміни до наказу,
В С Т А Н О В И В:

Позивач 13.01.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі ВЧ № НОМЕР_1 ) та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.02.2016 (а.с. 65), просить:
- стягнути з відповідача заборгованість по виплаті грошової допомоги при звільненні в сумі 318 331,60 грн.;
- стягнути з відповідача 18 798,75 грн. середньої заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні на 45 днів;
- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу № 255 від 11.12.2015 у відповідній частині, шляхом зазначення у вказаному наказі, що: «Вислуга років станом на 11.12.2015 складає: у пільговому обчисленні 22 роки 3 місяці 8 днів».
Свої вимоги мотивує тим, що грошова допомога при звільненні була виплачена всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», розрахунок допомоги було здійснено, виходячи з грошового забезпечення, до якого не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду в розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, яка була введена згідно наказу МВС України від 23.01.2015 № 72, та інші виплати, які ним отримувались згідно довідки від 28.01.2016 № 35.
Також зазначив, що він отримав речове забезпечення лише 25.01.2016, тобто відповідачем при його звільненні проведено розрахунок із затримкою більше ніж на 45 днів. У зв`язку з наведеним ВЧ № НОМЕР_1 має виплатити йому середнє грошове забезпечення за час затримки з 12.12.2015 по 25.01.2016.
Крім того вважає, що вислуга його років в пільговому обчисленні становить 22 роки 3 місяці 8 днів, а не 17 років 11 місяців 13 днів, як вказано в наказі відповідача від 11.12.2015 № 255 про звільнення, а тому він має право вимагати від ВЧ № 3066 внести відповідні зміни до вказаного наказу.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, надав заперечення на позов та пояснив, що грошове забезпечення за листопад 2015 року у ОСОБА_1 становило 3591,50 грн., решта суми - щомісячна додаткова грошова винагорода (60% місячного грошового забезпечення), яка згідно наказу МВС України від 23.01.2015 № 72 становила 2154,90 грн. Згідно із п. 11 вищезазначеного Наказу, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Також зазначив, що військовослужбовці (офіцери) Національної гвардії України у листопаді 2015 року отримали заохочення у розмірі 6000,00 грн. Згідно телеграми Командувача Національної гвардії України № 3/21/3-7063 від 18.11.2015, дане заохочення не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
За наведених обставин, він діяв виключно на підставі законодавства України, у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та постановами Кабінету Міністрів України при цьому не порушив, ні прав, ні інтересів позивача.
Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у ВЧ № НОМЕР_1 на посаді командира 1-го стрілецького взводу 7-ї стрілецької роти (з конвоювання, екстрадиції та охорони підсудних) 3-го стрілецького батальйону (з конвоювання, екстрадиції, охорони підсудних та охорони громадського порядку), що підтверджується витягом з послужного списку позивача від 05.01.2016 № 1776 (а.с. 39).
Наказом т.в.о. першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2015 за № 255 капітана ОСОБА_1 (Г-002428) було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, шляхом його звільнення відповідно до п.п. «б» п. 1 частини 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» із військової служби в запас за станом здоров`я (ст. 14б, 15б, 21б Розкладу хвороб і фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, захворювання пов`язане з проходженням військової служби), та 11.12.2015 направлено на військовий облік до Чернігівського ОМВК Чернігівської області. Вказаним наказом встановлено, що вислуга років позивача станом на 11.12.2015 у пільговому обчисленні складає: 17 років 11 місяців 13 днів (а.с. 5).
Також даним наказом, згідно постанови Кабінету Міністрів України № 111 від 09.04.2014 та наказу МВС України від 04.07.2014 № 638, позивачу виплачено премію 200% за період з 01 по 11 грудня 2015 року. Згідно наказу МВС України від 23.01.2015 № 72 виплачено щомісячну грошову винагороду 60% від місячного грошового забезпечення за період з 01 по 11 грудня 2015 року.
При звільненні з військової служби ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 28 732,00 грн., при цьому її розрахунок здійснювався без врахування вищевказаних виплат та індексації грошових доходів.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до суду.
Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.
Відповідно ч. 2 ст. 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до п. 37.1, 37.6 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої Наказом Міністра внутрішніх справ України 04.07.2014 № 638 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються: для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені,- оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премії).
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ" установлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Кабінет Міністрів України Постановою від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», зі змінами, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 № 161 встановив для військовослужбовців Збройних Сил України щомісячний додатковий вид грошового забезпечення - щомісячну додаткову грошову винагороду.
Відповідно до п. 1 Постанови № 161 передбачена виплата винагороди:
1) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
2) військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби):
з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення;
з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення;
3) особам начальницького складу, які проходять службу на посадах льотного складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
На виконання Постанови № 889 наказом від 23.01.2015 № 72 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 108/26553), положення якої стали застосовуватися з 01 січня 2015 року (далі Інструкція).
У цьому акті визначені порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які займають посади в Головному управлінні Національної гвардії України, територіальних управліннях, з`єднаннях, військових частинах, підрозділах і загонах, вищих навчальних закладах, навчальних військових частинах (центрах), базах, установах та закладах Національної гвардії України, щомісячної додаткової грошової винагороди.
Так, відповідно до п. 11. Інструкції винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Пунктом 2.2. постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 щомісячна додаткова грошова винагорода не є сталою величиною і може виплачуватись, як в даному випадку до 60% місячного грошового забезпечення. Таким чином, щомісячна грошова винагорода не входить до складу грошового забезпечення так як її розмір визначається у відсотках від розміру грошового забезпечення.
Пунктом 13 Інструкції передбачено, що в певних випадках командир (начальник) військової частини (установи) має право зменшувати розмір винагороди.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби
Подібний підхід регулювання встановлений і щодо розміру винагороди, відповідно до якого до складу грошового забезпечення, з якого обраховується і виплачується винагорода, не введені всі його складові.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.10.2013 в справі № 21-368а13, від 04.11.2014 в справі № 21-473а14, від 19.05.2015 в справі № 21-466а15, від 30.06.2015 в справі № 21-1446а15/335/7227/14а.
Відповідно до абзацу другого ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Також позивач у листопаді 2015 року отримав заохочення у розмірі 6000,00 грн., згідно телеграми Командувача Національної гвардії України № 3/21/3-7063 від 18.11.2015. Однак, дане заохочення також не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, так як не носить постійний характер.
Стосовно зауважень позивача щодо не включення під час нарахування та виплати ВЧ № НОМЕР_1 одноразової грошової допомоги при звільненні сум індексації грошових доходів, суд зазначає таке.
Законом України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно із п. 1.9 Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 04.07.2014 № 638 індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.
Так позивач стверджує, що ВЧ № НОМЕР_1 йому індексацію не проводила. Але як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахункових листів ОСОБА_1 , індексація грошових доходів позивачу виплачувалась у вересні 2015 року: за квітень 2015 року у розмірі 64,55 грн., за травень 2015 року - 203,41 грн., за червень 2015 року - 401,94 грн., за липень 2015 року - 437,26 грн. (а.с. 28).
При цьому представник відповідача пояснив, що з серпня 2015 року військовослужбовцям (в т.ч. і позивачу) індексація не нараховувалась в зв`язку з тим, що відбулось підвищення їх грошового забезпечення (щомісячне преміювання військовослужбовцям збільшено до 200%), що підтверджується телеграмою начальника Північного територіального управління від 15.09.2015 № 1/21-6774 (а.с. 72).
Серпень 2015 року став базовим місяцем для розрахунку індексації.
Так як індекс споживчих цін не перевищував граничні показники (на кожне 8 число місяця встановлюється індекс споживчих цін, який береться до розрахунку індексації) індексація військовослужбовцям (в т.ч. і ОСОБА_3 ) не виплачувалась за серпень жовтень 2015 року.
У грудні 2015 року індекс інфляції перевищив граничні показники і позивачу була нарахована та виплачена індексація у розмірі 31,69 грн. за листопад і грудень 2015 року (а.с. 68).
Окремо суд зазначає, що індексація грошових доходів населення не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а тому посилання позивача та його представника на незаконність дій відповідача щодо не включення цих сум до його розрахунку при звільненні, є необґрунтованими.
Крім того, стосовно не включення до розрахунку при звільненні «КомПр» суд зазначає, що «КомПр» - це компенсація податку на доходи фізичних осіб, який не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно з п. 168.5 ст. 168 розділу IV Податкового кодексу України суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок № 44).
Зокрема виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби, що пов`язані з утриманням ПДФО (п. 3 Порядку № 44).
Суд звертає увагу, що відповідачем при розрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби було дотримано вимог законодавства України та враховано всі показники, відповідно до яких такі виплати розраховуються, що підтверджується розрахунковими листами позивача з листопада 2014 по грудень 2015 року (а.с. 25-29). Кошти в сумі 28732,00 грн. позивачу нараховані та виплачені, що не заперечувалось ОСОБА_1 та його представником в судовому засіданні.
Стосовно посилань представника позивача на те, що розрахунок грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 проведено з врахуванням посадового окладу позивача - 850,00 грн., який є меншим за встановлений мінімальний розмір заробітної плати (1218,00 грн. на момент звільнення), а тому є не вірним, суд зазначає.
Посадові оклади офіцерського складу Національної гвардії України визначаються відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження схем посадових окладів за посадами офіцерського складу Національної гвардії України» від 23.06.2014 № 596, а не безпосередньо військовими частинами.
Суд зазначає, що функції, покладені на центральні органи виконавчої влади України, щодо прийняття рішення про встановлення та зміну посадових окладів військовослужбовців, є за своєю правовою природою виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень), а втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведених органів та виходить за межі повноважень ВЧ № 3066. Функції Міністерства внутрішніх справ України не може бути делеговано іншим суб`єктам владних повноважень, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються
За наведених обставин, ВЧ № НОМЕР_1 не наділена повноваженнями щодо встановлення розмірів посадових окладів військовослужбовців, які проходять службу у вказаній частині та, відповідно, їх змінювати. Тобто, розрахунок грошової допомоги при звільненні з військової служби ОСОБА_1 з врахуванням встановленого йому посадового окладу, проведено вірно.
За наведених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача заборгованість по виплаті грошової допомоги при звільненні в сумі 318 331,60 грн. є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити.
Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача 18 798,75 грн. середньої заробітної плати за час затримки повного розрахунку при звільненні на 45 днів суд зазначає, що в її задоволенні слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави обґрунтування позовної вимоги та сума стягнення.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання ВЧ № 3066 внести зміни до наказу № 255 від 11.12.2015 у відповідній частині, шляхом зазначення у вказаному наказі, що: «Вислуга років станом на 11.12.2015 складає: у пільговому обчисленні 22 роки 3 місяці 8 днів» суд зазначає, що відповідачем нарахування вислуги років ОСОБА_1 здійснювалось у відповідності та в межах чинного на день звільнення законодавства, а саме: постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2012 № 1023), а тому вони також є необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна