Справа № 826/21256/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача - Попчук Т.О.,

представника третьої особи - Брацкової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтаойл» про скасування постанови державного виконавця, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаойл» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року,

У с т а н о в и в :

31 серпня 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України звернулася у суд із позовом до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаойл», у якому просила скасувати постанову державного виконавця Корольова М.А. від 25 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження №42125032.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення - про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем безпідставно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки судове рішення, яким було скасовано відповідний виконавчий документ, станом на день прийняття цього рішення не набрало законної сили.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, правонаступником якої є позивач, від 25 липня 2013 року №305/13/1 на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтаойл», за порушення пункту 3 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», накладено штраф у сумі 1 032 300,00 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Слободчика Д.Г. від 19 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження №42125032 з виконання вищезазначеної постанови органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Постановою державного виконавця вищевказаного відділу державної виконавчої служби Корольова М.А. від 25 листопада 2014 року згадане виконавче провадження закінчене на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Фактичною підставою закінчення виконавчого провадження було надходження до відділу державної виконавчої служби постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі №826/12764/13-а, якою визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві №305/13/1 від 25 липня 2013 року.

Не погоджуючись із таким рішення державного виконавця, позивач звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Відповідно до частини першої статті 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частин першої, другої статті 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Приписи приведених норм узгоджуються із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи відповідність спірної постанови державного виконавця вимогам чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Підстави закінчення виконавчого провадження передбачені частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідну пункту 4 цієї норми виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Положення статей 255, 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що постанова, яка набрала законної сили, а також судове рішення, яке належить виконати негайно, є обов'язковими та підлягають виконанню.

Постанова адміністративного суду про визнання протиправною та скасування постанови контролюючого органу про накладення штрафу не підпадає під перелік постанов, які, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають негайному виконанню.

Отже, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі №826/12764/13-а могла бути виконана, в тому числі державним виконавцем, лише після набрання нею законної сили.

За правилами, визначеними статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Згідно частини другої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Таким чином, постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2014 року у справі №826/12764/13-а не могла набрати законної сили раніше 09 листопада 2014 року.

До того ж, як правильно встановлено судом першої інстанції, зазначене судове рішення було оскаржене в апеляційному порядку, і при відкритті апеляційного провадження апеляційним судом встановлено, що скарга подана в межах визначеного законом процесуального строку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що постанова державного виконавця органу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Корольова М.А. від 07 листопада 2014 року про закінчення виконавчого провадження №42125032 винесена відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства. Приймаючи цю постанову, державний виконавець діяв не у відповідності до закону, чим допустив порушення прав та законних інтересів стягувача у виконавчому провадженні, а тому спірна постанова підлягає скасуванню.

Стосовно посилань третьої особи на пропущення позивачем строків звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 181 Кодексу встановлено, що позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Із приписів частин другої, третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 49 Закону, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, а копія постанови про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам виконавчого провадження.

Також, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали справи не містять доказів направлення позивачу копії постанови про закінчення виконавчого провадження №42125032 від 25 листопада 2014 року.

Відповідачем не було надано на вимогу суду копію матеріалів виконавчого провадження та не висловлено жодних заперечень щодо позовних вимог, а також не надано пояснень стосовно факту направлення стягувачу в цьому виконавчому провадженні виконавчого документа та копії постанови про закінчення виконавчого провадження.

Позивач стверджує, що копію цієї постанови не отримував, а дізнався про неї 26 серпня 2015 року - після ознайомлення з матеріалами справи №826/16059/15 за його заявою про заміну сторони у вищевказаному виконавчому провадженні: з Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Доказів, які б спростовували вказані твердження позивача, матеріали справи не містять.

Відтак, звернувшись у суд із даним позовом 31 серпня 2015 року, позивач не пропустив строк оскарження рішення державного виконавця, передбачений частиною другою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Посилання апелянта на те, що відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки та знімати копії, і що позивач мав можливість дізнатись про спірну постанову значно раніше, колегія суддів відхиляє, оскільки стороною (стягувачем) у виконавчому провадженні є Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, а Державна архітектурно-будівельна інспекція України є правонаступником стягувача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року у справі №826/16059/15 у задоволенні заяви Державній архітектурно-будівельній інспекції України про заміну сторони у виконавчому провадженні №42125032 відмовлено.

Отже, відсутні підстави для висновків про те, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України, не будучи стороною відповідного виконавчого провадження, мала можливість дізнатись про оскаржувану постанову раніше, ніж 26 серпня 2015 року.

З тих же підстав колегія суддів відхиляє посилання третьої особи на можливість позивача дізнатись про спірну постанову з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Під час апеляційного розгляду справи не встановлено обставин, які могли б свідчити про те, що позивач певним чином міг передбачити існування постанови про закінчення виконавчого провадження №42125032 від 25 листопада 2014 року раніше розгляду адміністративної справи №826/16059/15.

З огляду на викладене, позивачем не було пропущено строк звернення до суду, а тому відсутні підстави для застосування наслідків його пропущення, визначених статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтаойл» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 18 лютого 2016 року)

.

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Шелест С.Б.

Пилипенко О.Є.