Справа № 2а-1670/6961/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2016 року м. Київ К/800/4299/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012

у справі № 2а-1670/6961/11

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання неправомірними дій ДПІ у м. Полтаві щодо прийняття податкових повідомлень-рішень від 31.03.2011 № та № та визнання їх нечинними.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012, у задоволенні позову відмовлено.

ФОП ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права: п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, Примірних форм первинних документів з обліку в будівництві, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 № 554, ч. 4 ст. 70, ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ДПІ у м. Полтаві проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.12.2010, за результатами якої складено акт від 11.03.2011 № 1822/1703/. Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог:

- п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закону № 334/94-ВР), ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92, що слугувало підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 31.03.2011 № грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб (від підприємницької діяльності) за основним платежем в сумі 29734,5 грн.;

- п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що слугувало підставою для визначення за податковим повідомленням-рішенням від 31.03.2011 № грошового зобов'язання з податку з на додану вартість в загальній сумі 49558,28 грн., в т.ч.: 39646,62 грн. основного платежу та 9911,66 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Порушення позивачем вказаних вимог законодавства, на думку податкового органу, полягали у безпідставному включенні у 2009 та 2010 роках до складу валових витрат та податкового кредиту відповідно витрат та податку на додану вартість за нереальними операціями з придбання у ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» підрядних послуг.

Реальність вказаних операцій поставлена податковим органом під сумнів з огляду на те, що актами перевірок контрагентів позивача - ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» встановлено обставини, що свідчать про здійснення останніми діяльності, спрямованої на набуття податкової вигоди для третіх осіб, зокрема: відсутність трудових ресурсів та основних фондів, необхідних для здійснення фінансово-господарської діяльності, відсутність за адресою місцезнаходження, неподання податкової звітності тощо. Відділом ПМ ДПА у Чернівецькій області розслідувалась кримінальна справа № О-109078, порушена стосовно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України за фактом створення цією особою підприємства - ПП «Авто-СВ-2009» з метою прикриття незаконної діяльності, що завдало велику матеріальну шкоду державі, та за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах. У ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» відсутній такий вид діяльності за КВЕД як «будівництво».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що первинні документи щодо операцій з ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» з придбання підрядних послуг не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996, оскільки повністю не розкривають змісту операцій. Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.03.2011 у справі № 1 158/11 директора ПП «Авто-СВ-2009» - ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво). Судами враховано відсутність у ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» трудових ресурсів, власних та орендованих основних засобів.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки встановлених судами обставин суд касаційної інстанції виходить з такого.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92. Згідно з цим розділом Декрету оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Відповідно до ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 № 13-92 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підпункт 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР забороняв віднесення до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Таким чином, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та реальність понесених витрат.

Порядок та підстави формування платником податку податкового кредиту регламентується приписами п. 7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», яких платник податків зобов'язаний дотримуватися, і за умови порушення яких, формування податкового кредиту є неправомірним.

Відповідно до п.п. 7.2.6. п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» підставою для нарахування податкового кредиту є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги).

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 вказаного Закону забороняє включати до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.

Виходячи з положень вищевказаних норм законів відсутність первинних бухгалтерських документів, якими підтверджується реальність здійснення господарської операції, в тому числі відсутність податкової накладної, яка підтверджує здійснення господарської операції та посвідчує право на отримання податкового кредиту, безспірно позбавляє платника податків права на включення понесених витрат до складу витрат, пов'язаних з одержанням доходів, а сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість - до податкового кредиту.

Надані позивачем судам попередніх інстанцій в підтвердження фактичного понесення витрат за операціями з ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009» щодо придбання підрядних послуг та використання їх в господарській діяльності первинні документи оцінені судами як такі, що не підтверджують вчинення таких операцій.

Так, судами встановлено, що згідно з п. 1.1 договорів на виконання робіт від 10.04.2009 та 30.08.2010 замовник (позивач) зобов'язується надати підготовлений будівельний майданчик.

Відповідно пункту 2.3 вказаних договорів замовник надає побутове приміщення для розміщення будівельної бригади та забезпечує зберігання її майна на термін виконання робіт.

Позивачем не надано судам попередніх інстанцій доказів, які б підтверджувати виконання вищезазначених умов договорів.

У відповідності до п.п. 3.2, 3.3 договорів від 10.04.2009 та 30.08.2010 оплата вартості будівельно-монтажних робіт (аванс) здійснюється замовником протягом 10 днів з моменту підписання договору - у розмірі 30% від загальної вартості. Остаточна оплата проводиться протягом 3 днів з моменту підписання актів прийому-передачі будівельно-монтажних робіт - у розмірі 30% їхньої вартості.

Позивачем не надано судам попередніх інстанцій доказів здійснення оплати робіт.

У договорах від 10.04.2009 № 10-04, 30.08.2010 № 30-08 та від 11.01.2010 № 11-01 не зазначено реквізитів підрядників, наявна лише печатка та підпис директора ОСОБА_3 Вказані договори не містять інформації, які підрядні роботи та в якому обсязі повинні бути проведені, точної назви та адреси об'єкта будівництва.

Довідки про вартість виконаних робіт та акти приймання виконаних підрядних робіт не містять дати їх підписання, в них відсутні відомості щодо осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.

З актів приймання виконаних робіт неможливо встановити, на виконання якого договору вони складені.

Видаткова накладна від 13.04.2009 № 23/04, рахунок-фактура від 02.04.2009 № 02-04, податкова накладна від 10.04.2009, виписані ПП «Авто-СВ-2009», містять печатки ПП «Світло.мет.буд».

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.03.2011 засновника та директора ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про непідтвердження витрат позивача, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, та податкового кредиту за операціями з придбання підрядних робіт у ПП «Авто-СВ-2009» та ПП «Агро-Союз-2009».

Суди попередніх інстанцій при вирішенні справи встановили обставини на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів у їх сукупності та надали правову оцінку встановленим обставинам на підставі норм матеріального права, що врегульовують спірні відносини. Підстав для задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 03.11.2011 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою про перегляд даної ухвали, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун