Справа № 815/236/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/236/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Мавейко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, оскільки приміщення, розташоване за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, є власністю фізичної особи ОСОБА_1, а тому може використовуватися ним для власних потреб, у тому числі для зберігання власних, не призначених для продажу товарів. Також, позивач стверджує, що ОСОБА_2 у період липень 2015р. не працювала в магазині, розташованому за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, в якому здійснює фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_1

Відповідач - Ізмаїльська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 12.02.2016р. вхід.№3327/16), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, оскільки ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги абзацу 11 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; у липні 2015р. допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення з ним трудового договору, внаслідок чого порушено вимоги ст.24 Кодексу Законів про працю України; не відображено суми нарахованого та виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_2, а також суми нарахованого та перерахованого податку фізичній особі ОСОБА_2 за липень 2015р., у зв'язку з чим порушено вимоги п.п.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України; порушено вимоги п.168.1., п.168.3 ст.168, п.п.169.2.2 п.169.2, ст.169, п.п.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб за період липень 2015р. в сумі 84,77грн.; не утримано, не нараховано, та не сплачено ЄСВ в сумі 492,07грн., внаслідок чого порушено вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що представник відповідача - Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.05.2003р. зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець за №0004175, що підтверджується наявною у матеріалах справи належним чином засвідченою копією Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №102948.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, перебуває на ІІ групі оподаткування єдиного податку за ставку єдиного податку у розмірі 20% до розміру мінімальної заробітної плати, та має право здійснювати роздрібну торгівлю в неспеціалізованих магазинах продуктами харчування, обслуговування напоями, надання в оренду нерухомого майна, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія Свідоцтва платника єдиного податку серії Б №863925 від 20.03.2013р.

Судом також встановлено, що позивач - ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність в магазині, розташованому за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 16.11.2015р. по 20.11.2015р. на підставі п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України, відповідно до повідомлення від 02.11.2015р. №32, та Наказу від 02.11.2015р. №293, виданих Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, начальником відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3, та головним державним ревізор-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_4, була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами, використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету за період з 01.01.2015р. по 30.09.2015р..

За наслідками вказаної перевірки Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області складено Акт №1250/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 26.11.2015р. «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами, використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин, та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету за період з 01.01.2015р. по 30.09.2015р.», у якому встановлено, що ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги абзацу 11 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»; у липні 2015р. допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без трудового договору, внаслідок чого порушено вимоги ст.24 Кодексу Законів про працю України; не відображено суми нарахованого та виплаченого доходу фізичній особі ОСОБА_2, а також суми нарахованого та перерахованого податку фізичній особі ОСОБА_2 за липень 2015р., у зв'язку з чим порушено вимоги п.п.«б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України; порушено вимоги п.168.1., п.168.3 ст.168, п.п.169.2.2 п.169.2, ст.169, п.п.«а» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, що призвело до несплати податку на доходи фізичних осіб за період липень 2015р. в сумі 84,77грн.; не утримано, не нараховано, та не сплачено ЄСВ в сумі 492,07грн., внаслідок чого порушено вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

На підставі складеного Акта перевірки №1250/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 26.11.2015р. Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області 21.12.2015р. винесено податкові повідомлення-рішення №, №001017/1701, а також Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №.

Не погодившись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 21.12.2015р. №, №001017/1701, Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про їх скасування.

Так, на думку суду, оскаржуваніпозивачем податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, винесено податковим органом неправомірно, безпідставно та у порушення положень чинного податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, Долинською сільською радою на адресу ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області надіслано Лист від 31.07.2015р. №02-15/129, яким адресата повідомлено, що ФОП ОСОБА_1 в належному йому магазині здійснює реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідних ліцензій.

У зв'язку з чим, співробітниками ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області 05.08.2015р. було проведено обстеження магазину, розташованого за адресою: Одеська обл., Ренійський, район, АДРЕСА_2, у якому здійснює фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, за результатами якого складено Акт обстеження від 05.08.2015р. у якому встановлено, що в магазині наявні підакцизні товари - алкогольні напої, та тютюнові вироби, а саме: горілка «Краля» пшенична 1 пляшка, акцизна марка 20 АААД 740942; пиво «Янтар» 20 пляшок; цигарки «Вінстон Блю» 32 пачки, ціна реалізації 19грн. за 1 пачку; цигарки «Монте карло блю» 30 пачок, ціна реалізації 14,5грн. за 1 пачку; цигарки «Бонд Блю» 21 пачка, ціна реалізації 15,5грн. за 1 пачку; цигарки «Бонд стріт» 6 пачок, ціна реалізації 14грн. за 1 пачку; цигарки «Прилуки» оригінал 60 пачок, ціна реалізації 10,96грн. за 1 пачку; цигарки «Прилуки класичні» 50 пачок, ціна реалізації 11,5грн. за 1 пачку; цигарки «Прилуки» особливі 40 пачок, ціна реалізації 13грн. за 1 пачку; цигарки «Прилуки» класичні 40 пачок, ціна реалізації 12,5грн. за 1 пачку; цигарки «Прилуки» традиційні 20 пачок, ціна реалізації 10грн. за 1 пачку; горілка «Краля» пшенична 2 пляшки, ціна реалізації не вказана, акцизна марка 20 АААД 740942.

Як зазначено в Акті перевірки №1250/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 26.11.2015р., вказану адресу - Одеська обл., Ренійський, район, АДРЕСА_2, не внесено як місце зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання, розміщеного на офіційному сайті Державної фіскальної служби України, у зв'язку з чим ФОП ОСОБА_1 зберігає підакцизні товари - алкогольні напої та тютюнові вироби за адресою, яку не внесено як місце зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Водночас, означена позиція органу доходів і зборів є хибною, з урахуванням наступного.

Як встановлено судом, та зазначено вище, ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність в магазині, розташованому за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2.

Згідно з наявною у матеріалах справи Довідкою Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області від 26.03.2004р. №638, торгівельна площа кафе, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 (стара адреса: АДРЕСА_3), складає 109,3кв.м.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 26.01.2005р., приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1, та має загальну площу 109,3кв.м., з яких 10,6кв.м. - конторська, 67,10кв.м. - торгівельно-виробнича, 22,4кв.м. - складська, 9,2кв.м. - підсобна.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлена відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 1700 гривень.

Таким чином, закон зобов'язує здійснювати зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, та відповідно передбачає відповідальність за зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру.

При цьому, абзацом 18 статті 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що місце зберігання - це місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, а місцем торгівлі згідно з положеннями абзацу 11 статті 1 вказаного Закону є місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законодавець не ототожнює поняття «місце зберігання» та «місце торгівлі», тобто, об'єкти роздрібної торгівлі не належать до місць зберігання, які включаються до Єдиного реєстру.

Крім того, відповідно до ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Водночас, алкогольні напої та тютюнові вироби контролюючим органом виявлено за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, котра, зокрема, є місцем здійснення господарської діяльності позивача - ФОП ОСОБА_1, та жодним чином не є місцем зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, яке ФОП ОСОБА_1 повинен був внести до Єдиного реєстру.

Також, судом приймаються до уваги як ґрунтовні посилання позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на те, що виявлені під час перевірки алкогольні напої та тютюнові вироби належать йому особисто, придбані для власних потреб, та призначені для власного вжитку. До того ж, Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, у порушення вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду не надано жодних доказів, які б означене спростовували, та підтверджували факт реалізації ФОП ОСОБА_1 у магазині, розташованому за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, та відповідно підтверджували факт порушення позивачем вимог ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Судом також з»ясовано, що у Акті перевірки Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №1250/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 26.11.2015р., серед іншого, встановлено використання ФОП ОСОБА_1.у липні 2015р. праці найманої особи - ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

Між тим, як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 13.07.2015р. ОСОБА_2 звернулась до ФОП ОСОБА_1 із заявою, у якій просила прийняти її на роботу продавцем з 15.07.2015р. Водночас, того ж дня - 15.07.2015р. ОСОБА_2 звернулась до ФОП ОСОБА_1 із заявою, у якій посилаючись на наявність сімейних обставин, та неможливість приступити до роботи з 15.07.2015р., просила надати їй неоплачувану відпустку за власний рахунок по 31.07.2015р.

Статтею 24 Кодексу законів про працю України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

01.08.2015р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язалась виконувати роботу продавця.

Як встановлено судом, та зазначено в Акті перевірки Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області №1250/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 26.11.2015р., співробітниками ДПІ у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області обстеження магазину, розташованого за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, в якому здійснює фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, проведено, зокрема, 05.08.2015р., тобто на час дії Трудового договору від 01.08.2015р., укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Судом з»ясовано, що ОСОБА_2 у період липень 2015р. не працювала в магазині, розташованому за адресою: Одеська область, Ренійський район, АДРЕСА_2, в якому здійснює фінансово-господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, при цьому, доказів на підтвердження протилежного, а саме використання, у період липень 2015р., ФОП ОСОБА_1 праці найманого працівника (ОСОБА_2.), Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, у порушення вимог ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, суду не надано, як і не наведено у Акті перевірки будь-якої доказової інформації щодо здійснення ОСОБА_2 у липні 2015р. будь-якої оплачуваної роботи, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці, тощо.

Натомість, судом встановлено, що при проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, органом доходів і зборів був порушений порядок її проведення, оскільки відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас, жодних доказів на підтвердження надіслання Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області на адресу ФОП ОСОБА_1 обов'язкового письмового запиту, відповідачем суду не надано.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що контролюючим органом неправомірно застосовано до позивача - ФОП ОСОБА_1 суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податків у вигляді заробітної плати, та донараховано єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а тому спірні податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 21.12.2015р. №, №001017/1701, а також Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. № винесено органом доходів і зборів неправомірно, та безпідставно, у зв'язку з чим підлягають скасуванню.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Ізмаїльська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області не надала суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №, задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 21.12.2015р. №, №001017/1701, та Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 21.12.2015р. №.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (68600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1378(одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.