Справа № 826/3975/15
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3975/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В. А. Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Дзекан В. В.

позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної екологічної інспекції України, про, з урахуванням уточнень позовних вимог, стягнення з Державної екологічної інспекції України, як податкового агента, на користь позивача заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу через невиконання рішення суду у поновленні на роботі за період з 19 вересня 2011 року по 24 лютого 2015 року у сумі 367554,24 грн. рівними частинами, помісячно, у розмірі середньомісячного заробітку, який складає 9358,96 грн. з урахуванням оподаткування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі у розмірі 361598,50 грн.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 195 КАС України справа переглядається виключно в межах доводів апеляційної скарги, тобто в частині правомірності задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2010 року в адміністративній справі № 2а-14578/09/2670 за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Міністерства охорони навколишнього природного середовища України та Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, (залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2011 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 вересня 2013 року) визнано протиправним і скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1058-р про звільнення позивача з посади першого заступника начальника Державної екологічної інспекції; визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Державної екологічної інспекції від 30 листопада 2009 року №111-о; зобов'язано Кабінет Міністрів України поновити позивача на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції з 30 листопада 2009 року шляхом видання відповідного розпорядження; стягнено з Державної екологічної інспекції на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 31905,75 грн.; в частині поновлення позивача на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції постанову суду звернено до негайного виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2013 р. змінено спосіб та порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2010 року у справі № 2а-14578/09/2670, а саме: «зобов'язати Кабінет Міністрів України поновити ОСОБА_2 на посаді першого заступника начальника Державної екологічної інспекції з 30 листопада 2009 року шляхом видачі про це відповідного розпорядження» замінено на «зобов'язати Голову Державної екологічної інспекції України винести наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу шляхом переведення з 14 червня 2012 року на керівну посаду в Державній екологічній інспекції України з урахуванням його фаху».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2014 р. вказана ухвала залишена без змін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.01.2015 р. змінено спосіб та порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва № 2 а-14578/09/2670 від 18.03.2010 р., а саме: замість визначеного в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2013 р. «зобов'язати Голову Державної екологічної інспекції України винести наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу шляхом переведення з 14.06.2012 р. на керівну посаду в Державній екологічній інспекції України з урахуванням його фаху» встановити новий спосіб виконання рішення шляхом «зобов'язати Голову Державної екологічної інспекції України винести наказ про прийняття ОСОБА_2 на роботу шляхом переведення з 14.06.2012 р. на посаду в Державній екологічній інспекції України, яка відноситься до ІІІ категорії посад державних службовців та відповідає 5 рангу державного службовця.».

Наказом Державної екологічної інспекції України від 25 лютого 2015 року № 41-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» позивача прийнято на роботу шляхом переведення з 14 червня 2012 року на посаду директора Департаменту оперативного контролю та організаційно-аналітичного забезпечення з посадовим окладом згідно штатного розпису (а. с. 31).

Надаючи правову оцінку обставинам справи та розглядаючи справу виключно в межах предмету спору, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Право на компенсацію заробітку, втраченого за час виконання судового рішення про поновлення на роботі, встановлено статтею 236 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України передбачає обов'язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносин - суб'єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Так з матеріалів справи вбачається, що з 19.09.2011 р. по 25.02.2015 р. позивач фактично не працював у зв'язку з відсутністю з боку відповідача пропозиції керівної посади в Державній екологічній інспекції України з урахуванням його фаху.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту невиконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення.

У постанові ВС України від 23.06.2015 р. у справі № 2а-3138/10/0370 колегія суддів висловила правову позицію, що стаття 236 КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Таким чином, враховуючи, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 березня 2010 року у справі № 2а-14578/09/2670 позивача поновлено на посаді, однак вказане рішення вчасно не виконане, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18.02.2016 р. представником апелянта зазначено, що суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача суму, не виключивши з неї податкових платежів.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно здійснено посилання на абз. 5 п. 6 постанови Пленуму ВС України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у відповідності до якогосуд має визначити суму стягнення без утримання податку й інших обов'язкових платежів, оскільки сплата таких платежів єобов'язком роботодавця та працівника.

Крім того, проаналізувавши зміст статті 236 КЗпП України, колегія суддів вважає за необхідне висловити позицію стосовно вирішення колегією суддів спору в позовному провадженні та ухвалення судового рішення у формі постанови.

Так у відповідності до статті 236 КЗпП України питання про виплату середнього заробітку вирішує орган, що розглядав трудовий спір, шляхом постановлення ухвали.

Як вбачається з матеріалів справі, питання про поновлення позивача на посаді розглядалось Окружним адміністративним судом міста Києва, а відтак, рішення у даній справі винесене належним судом.

В свою чергу, вирішення справи в порядку позовного провадження знаходить своє відображення у частині першій статті 6 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини четвертої статті 105 КАС адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень - прийняти рішення або вчинити певні дії, так і про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, позивач обрав форму звернення до суду адміністративної юрисдикції на власний розсуд, маючи повне право, при цьому, звернутися з адміністративним позовом.

Відтак, суд першої інстанції правильно відкрив провадження та захистив порушені права особи у обраний ним спосіб.

Стосовно форми судового рішення колегія суддів зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України містить вичерпний перелік питань, що можуть вирішуватись ухвалою.

Постановлення судового рішення про стягнення коштів у формі ухвали процесуальним законом не передбачено.

В той же час, у відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.

В постанові Пленуму від 20.05.2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» Вищий адміністративний суд України зазначив, що ухвала - письмове або усне рішення суду в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов'язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання (пункт 13 частина перша статті 3 КАС України).

Питання ж стягнення з суб'єкта владних повноважень, що фінансується за рахунок державного бюджету, 361598,50 грн. не можна вважати процедурним чи процесуальним.

В свою чергу, останні зміни в статтю 236 КЗпП України вносились у 1992 році і не відповідають положенням сучасного процесуального законодавства, яким керуються у своїй діяльності суди адміністративної юрисдикції.

Натомість, рішення суду першої інстанції ухвалене у процесуальній формі, що передбачена КАС України.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України про стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 18.02.2016 р.)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.