Справа № 804/12126/15
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2016 рокусправа № 804/12126/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Шальєвої В.А. Білак С.В.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче обєднання "Агросвіт"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 р.

у справі № 804/12126/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче обєднання "Агросвіт"

до Криворізької північної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ Виробниче об'єднання Агросвіт звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ м. Кривого Рогу від 03.04.2015 року № НОМЕР_1, від 03.04.2015 року № НОМЕР_2, від 19.06.2015 року № НОМЕР_3, скасувати Акт перевірки з питань дотримання ТОВ ВО Агросвіт вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.14, складений 17.03.2015 року № 37/22-01/31271300, частково, за виключенням висновків про нарахування штрафної санкції у розмірі 20 250,00 грн. з нарахованих відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України санкцій за використання не за призначенням суми податку на додану вартість в розмірі 20250,00 грн. які були направлені на спеціальний рахунок та використані у якості передплати 20 250 грн., за оренду жатки ТОВ АГ Імпекс із загальної суми санкцій 1746501,00 (визнається Позивачем); скасувати у повному обсязі Акт від 03.04.2015 року № 44/04-83-22-03/31271300 Про ненадання до перевірки оригіналів документів ТОВ ВО Агросвіт при здійсненні податкового контролю.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просять суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове рішення,яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що фахівцями Криворізької північної ОДПІ м. Кривого Рогу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ „ВО „Агросвіт" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012року по 31.12.2014 року.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 17.03.15 року №37/04-83-22-03/31271300, відповідно до висновків якого позивачем порушено п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п.187.1 ст.187, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198. п. 201.1. ст. 201, пп.209.11, п.п.209.6 ст.209 ПКУ, в результаті чого занижено податок на додану вартість при перевірці звичайної податкової декларації з ПДВ на загальну суму 1 923 571 грн.; - ст. 209, 301 та 309 ПК України, внаслідок чого підприємство неправомірно використовувало статус платника фіксованого сільськогосподарського податку у 2014 року та неправомірно використовувало статус платника спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, починаючи з листопада 2013 рок; - п. 123.2 ст. 123 ПК України, внаслідок отримання (застосування) підприємством податкової пільги не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання, суми пільги у розмірі 1948336 грн. Підлягають стягненню до бюджету; - п. 185.1 ст. 185. п. 186.1 ст. 186, п.187.1 ст.187, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ст. 198. її. 201.1. ст. 201. п.п. 209.15.1 п.209.15 ст.209 ПКУ в результаті чого занижено податок на додану вартість при перевірці податкової декларації з ПДВ із Спеціальним режимом оподаткування діяльності у сфері сільського господарства на 232384 грн.; - п.51.1 ст.51. п. 176.2 ст.176 ПК України, а саме: підприємством до податкових розрахунків ф. №1 ДФ за II кв. 2012р., І кв. 2014р. не в повному обсязі були включені суми доходів, які виплачені фізичним особам-підприємцям (ознака доходу ,.157").

Позиція податкового органу обґрунтована тим, що вироблена позивачем у 2013 році продукція (соняшник, ячмінь) із продуктів незавершеного виробництва не є виробленою на власних чи орендованих потужностях (адже земельні ділянки належать КП СП Широківське на правах постійного користування), тому така продукція не може вважатися сільськогосподарською. Перевіркою встановлено, що задекларовані позивачем обсяги поставки в жовтні 2013 року в сумі 254 238 грн., в листопаді 2013 році - в сумі 2 145 357 грн. у колонці 3 додатку 3 Розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (послуг) до вартості всіх товарів (послуг) до податкової декларації з податку на додану вартість (скороченої), затвердженої наказом ДПА України від 21.01.09 №8 Про внесення змін до податкової звітності з податку на додану вартість, обсяги поставок (без ПДВ) сільськогосподарських товарів (послуг) не можуть вважатися власновирощеними сільськогосподарськими товарами та підлягають відображенню у колонці 4 додатку 3 Розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (послуг) до вартості всіх товарів (послуг). Також відповідачем зазначено, що на підставі наданих позивачем копій документів на придбану сільськогосподарську техніку неможливо встановити, яким чином здійснювалась поставка зазначеної техніки, хто виступив перевізником, її якісні характеристики (сертифікати заводу-виробника, паспорти не надано), походження техніки, її технічний стан; без оригіналів документів щодо взаємовідносин з ТОВ Одесліфт неможливо встановити факт придбання сільськогосподарської техніки. Відповідачем зауважено, що ТОВ Одесліфт () був зареєстрований як платник ПДВ 08.11.13, при цьому договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки з ТОВ ВО Агросвіт було складено 11.11.13, тобто протягом 3-х днів. Згідно даних Аналітичної системи співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту встановлено, що в листопаді 2013 підприємством ТОВ Одесліфт віднесено до податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 1 232 944,29 грн. по операції придбання у ПРАТ ВО Стальканат-Сілур () невизначеного товару (в ЄРПН податкові накладні не зареєстровані). У зв'язку з тим, що вид отриманого підприємством ТОВ Одесліфт товару (робіт, послуг) визначити неможливо, неможливо стверджувати що це було саме придбання сільськогосподарської техніки, яка в листопаді була реалізована підприємству ТОВ ВО Агросвіт.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.04.2015 року № НОМЕР_1 про сплату 3 123 810,00 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 377 309,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 746 501 грн., застосованих за порушення п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п.п. 209.11, п.п. 209.6 ст. 209 ПКУ, яке було залишено без змін рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року № 5672/10/04-36-10-07-09 та рішенням Державної фіскальної служби від 13.08.2015 року № 17113/6/99-99-10- 01-01-25, частково, за виключенням штрафної санкції у розмірі 20 250,00 грн. з нарахованих відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України санкцій за використання не за призначенням суми податку на додану вартість в розмірі 20 250,00 грн., які були направлені на спеціальний рахунок та використані у якості передплати 20 250 грн. за оренду жатки ТОВ АГ Імпекс із загальної суми санкцій 1 746 501,00 (визнається Позивачем); скасувати податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ м. Кривого Рогу від 19.06.2015 року № НОМЕР_3 про сплату 3 123 709,83 грн. за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1 377 309,00 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 1 746 400,83 грн., застосованих за порушення п.п. 209.6 ст. 209 ПКУ, яке було залишено без змін рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року № 5672/10/04-36-10-07-09, та рішенням Державної фіскальної служби від 13.08.2015 року № 17113/6/99-99-10-01-01-25, частково, за виключенням штрафної санкції у розмірі 20250,00 грн. з нарахованих відповідно до п. 123.1. ст. 123 ПК України санкцій за використання не за призначенням суми податку на додану вартість в розмірі 20 250.00 грн., які були направлені на спеціальний рахунок та використані у якості передплати 20250,00 грн. за оренду жатки ТОВ АГ Імпекс із загальної суми санкцій 1746400,83 (визнається Позивачем); скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Криворізької північної ОДПІ м. Кривого Рогу від 03.04.2015 року № НОМЕР_2 про сплату 510,00 грн., застосованих за порушення гл. 2 ст. 124 п. 124.1 згідно з п. 121.1 ПКУ, яке було залишено без змін рішенням Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.06.2015 року №5672/10/04-36-10-07-09 та рішенням Державної фіскальної служби від 13.08.2015 року № 17113/6/99-99-10- 01-01-25.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що твердження органу державної податкової служби є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами, а тому, відсутні правові підстави вважати оспорюванні податкові повідомлення - рішення неправомірними.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, позивач відповідає критеріям, наведеним пунктами 209.1, 209.6 статті 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України), та є сільськогосподарським підприємством, на яке розповсюджується спеціальний режим оподаткування.

Як вбачається з акту перевірки від 17.03.15 року №37/04-83-22-03/31271300, підставою для визначення Товариству оспор юваних сум податку на додану вартість стало неправомірне, на думку контролюючого органу, відображення позивачем податкових зобов'язань з цього податку у спеціальній декларації. На обґрунтування своєї позиції ОДПІ посилається на те, що під спеціальний режим оподаткування підпадають операції з реалізації лише тієї продукції, що вирощена підприємством на належним чином оформлених та зареєстрованих земельних ділянках, тоді як відсутність державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок виключає можливість поширення пільгового режиму оподаткування на продаж сільськогосподарської продукції, виробленої на таких ділянках.

В ході перевірки встановлено, що Товариство частково виробляло сільськогосподарську продукцію рослинництва на земельних ділянках сільськогосподарського призначення в 2013 році та в 2014 році, на оренду яких не укладено договорів оренди землі з КП «СП «Широківське».

В зв'язку з цим, перевіркою встановлено, що у фактичного землекористувача ТОВ "ВО "Агросвіт" у 2012-2014 роках не виникло права оренди вказаних земельних ділянок, оскільки договори оренди є не укладеними та дані посівні площі не являлись орендованими виробничими потужностями підприємства при виробництві сільськогосподарської продукції врожаю 2013-2014 років, який було реалізовано в 2013-2014 роках.

Пунктом 209.1 статті 209 ПК України передбачено, що резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

Відповідно до пункту 209.2 цієї ж статті Кодексу згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

При цьому, в силу вимог пункту 209.6 статті 209 ПК України сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно з підпунктом 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 ПК України діяльність у сфері сільського господарства: а) виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація; б) виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій та інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація; в) надання послуг іншим сільгосптоваровиробникам (юридичним особам) та/або фізичним особам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

Таким чином, основною умовою застосування платником спеціального режиму в порядку статті 209 ПК України є здійснення таким платником діяльності з безпосереднього виробництва сільськогосподарської продукції у відповідних обсягах, надання сільськогосподарських послуг.

Судовим розглядом встановлено, що спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення не були передані позивачеві в строкове платне користування за договорами оренди землі.

Щодо доводів представників Товариства стосовно того, що норми Податкового кодексу України не встановлено право платника на застосування спеціального режиму оподаткування в залежність від дотримання ним вимог цивільного та земельного законодавства, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Податкове законодавство не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки. А відтак будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, безвідносно до підстав виникнення такого права, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей застосування спеціального режиму оподаткування.

Крім того, податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди земельної ділянки (паю) як обов'язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника.

Таким чином, у контролюючого органу тоді відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до осіб, що застосовують спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість сільськогосподарської діяльності, якщо останніми недотримані норми земельного законодавства щодо реєстрації договорів оренди земельних ділянок, але при цьому дотримано вимоги законодавства податкового. Сільськогосподарська продукція рослинництва, вирощена платником фіксованого сільськогосподарського податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, у тому числі орендованих, незалежно від стану державної реєстрації відповідних орендних договорів, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого сільськогосподарського податку.

Судова колегія зазначає, що за змістом пп.14.1.235. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, чітко прописано, що сільськогосподарським товаровиробником для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу вважається юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому, цим же пунктом Податкового кодексу України чітко визначено, що «Права власності/користування земельними ділянками повинні бути оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства», що в свою чергу підтверджує помилковість висновків суду першої інстанції у цій справі, та свідчить про те, що позивач не уклавши в установленому законом порядку договори оренди земельних ділянок з відповідною їх реєстрацією, не мав права їх використання як субєкт спеціального режиму оподаткування.

Не поширення на позивача в даному спірному випадку спеціального режиму оподаткування підтверджується також змістом Глави 2розділу XIV Податкового кодексу України, якою регулюються відносини зі справляння фіксованого сільськогосподарського податку.

Відповідно до пункту 301.1 статті 301 цього Кодексу платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Водночас обєктом оподаткування фіксованим сільськогосподарським податком згідно з пунктом 302.1 статті 302 Податкового кодексу України є площа сільськогосподарських угідь (ріллі, сіножатей, пасовищ і багаторічних насаджень) та/або земель водного фонду (внутрішніх водойм, озер, ставків, водосховищ), що перебуває у власності сільськогосподарського товаровиробника або надана йому у користування, у тому числі на умовах оренди.

За змістом наведених норм Податкового кодексу України, для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, обовязково повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Судова колегія також окремо звертає увагу на те, що державна реєстрація права оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення є обовязковою: це є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом унесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст.2 та ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість тверджень відповідача, що вищенаведені порушення податкового законодавства позивача повязані з відсутністю у ТОВ "ВО "Агросвіт" письмових доказів (документів), що посвідчують його право користування земельними ділянками, розташованими на території Зеленобалківська сільської ради Широківського району, у зв'язку з чим на позивача не розповсюджується спеціальний режим оподаткування ПДВ.

Щодо правовідносин з контрагентом ВАТ «Одесліфт», колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за документами, наданими позивачем до ОДПІ під час перевірки, ТОВ Одесліфт надало послуги з оренди сільськогосподарської техніки на підставі податкових накладних від 30.09.13 №183та №184 на загальну суму 35400 грн., які не повязані з господарською діяльністю підприємства, якою, за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, є будівельно-монтажні роботи. Крім того, за документами позивача між ним та ТОВ Одесліфт укладені договори купівлі-продажу від 11.11.2013 №12, від 07.09.2011 №269, від 17.08.2011 №246, від 25.07.2011 №231 та від 25.07.11 №232 з постачання сільськогосподарської техніки (трактори колісні Беларусь) в кількості 29 одиниць на суму 6689980 грн. (ПДВ - 1114996,67 грн.). До складу податковою кредиту віднесено суму 1114996,67 грн. ПДВ, а саме: до податкового кредиту загальної декларації в сумі 2 111,25 грн. в грудні 2013 року; до податкового кредиту скороченої декларації за листопад 2013 року - в сумі 726549,65 грн., грудень 2013 року - в сумі 12885,38 грн. та лютий 2014 року - в сумі 373250,35 грн. До перевірки надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 103, видаткові накладні, свідоцтва про реєстрацію машин - тракторів колісних Беларусь.

Відмовляючи в цій частині позовних вимог, суд першої інстанції погодився з позицією ОДПІ, що зі змісту наведених документів неможливо встановити, яким чином здійснювалась поставка зазначеної техніки, хто був перевізником (згідно з пунктом 4.2 договору), походження техніки, її технічний стан, крім того, позивачем не надано первинних документів, які б підтверджували факт реального придбання товару та послуг саме від ТОВ Одесліфт.

Такий висновок є обґрунтованим з огляду на наступне.

Наявність договорів купівлі-продажу, не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, адже згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, тобто договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За приписами п.185.1 ст. 185 ПКУ об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 ПКУ, у тому числі операції з передачі права власності на обєкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції викладене достатньо повно, обґрунтовано та мотивовано з посиланням на конкретні пункти законів України, які регулюють спірні правовідносини, що свідчить про відсутність підстав для його скасування.

З огляду на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та обрану правову позицію, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче обєднання "Агросвіт" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2015 р. у справі № 804/12126/15 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст.212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено 16.02.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак