Справа № 2-а-1544/11
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Справа № 876/9858/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Зборівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.09.2015р. по справі за позовом Зборівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,-

встановив:

14.02.2011 року Зборівський районний центр зайнятості як робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до Зборівського районного суду Тернопільської області з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 3160,37 грн. за період з 22.05.2006 року по 16.05.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості і одержуючи допомогу по безробіттю, одночасно був зареєстрований як фізична особа - підприємець з 24.05.2005 року по 14.12.2007 року, що встановлено актом № 42/2 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 25.08.2010 року, внаслідок чого незаконно отримав допомогу по безробіттю у зазначеній сумі, яку в добровільному порядку не повернув.

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 15.03.2011 р. позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Зборівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 3160,37 грн. незаконно виплаченої допомоги по безробіттю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 р. скасовано постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15.03.2011 р. та прийнято нову, якою позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на користь Зборівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття 3160,37 грн. незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.05.2015 р. постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 15.03.2011 р. та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2013 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.09.2015 р. в задоволенні позову Зборівського районного центру зайнятості - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, перевірка достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, проводиться центром зайнятості у разі, коли під час перебування особи на обліку як безробітної до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації.

В даному випадку, враховуючи те, що розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення по ОСОБА_1 за період з 20.01.2006 року по 03.01.2008 року проводилося після зняття відповідача з обліку в центрі зайнятості як безробітного, чим було порушено п.3 Порядку № 60/62, відтак суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав щодо повернення відповідачем отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 3160,37 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач Зборівський районний центр зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задоволити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_1 не мав права на одержання допомоги по безробіттю із Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, оскільки він в період отримання зазначеної допомоги був зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності підприємець та при реєстрації в центрі зайнятості подав неправдиві дані про те, що як підприємець не зареєстрований, внаслідок чого безпідставно отримав допомогу по безробіттю, тому повинен відшкодувати позивачу отримані кошти.

Апелянт також зазначає, що на момент реєстрації ОСОБА_1 20.01.2006 року як безробітного, у Зборівському районному центрі зайнятості була відсутньою інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що відповідач зареєстрований як підприємець, оскільки передбачена Порядком взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005 року № 121/560/406 інформація в електронному вигляді через технічні причини почала надходити до позивача лише починаючи з 2010 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити, з наступних підстав.

Надання допомоги по безробіттю регулюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року, Законом України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року, Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 року № 60/62, Порядком взаємодії суб'єктів інформаційного обміну щодо надання та використання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, затвердженим наказом Держпідприємництва, ДПА, Держкомстату від 07.12.2005 року № 121/560/406.

Статтею 2 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Із аналізу статті 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" вбачається, що допомога по безробіттю призначається і виплачується у грошовій формі, розмір і тривалість виплати якої визначається зазначеним Законом.

В даному випадку спірні правовідносини виникли у зв`язку із наявністю незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 3160,37 грн., що було визначено судом першої інстанції справою адміністративної юрисдикції, із чим колегія суддів не погоджується виходячи із наступного.

Справою адміністративної юрисдикції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 КАС України „суб'єкт владних повноважень" - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі при виконанні делегованих повноважень.

Пунктом 5 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Отже, публічно-правовим спором є той спір, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Згідно частини 2 статті 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Частиною 2 статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, відповідно до викладеного, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди, яка була завдана лише суб'єктом владних повноважень, а також такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності останнього.

Частиною 4 статті 50 КАС України визначено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, за наявності яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

В пункті 5 частини четвертої статті 50 КАС України зазначено, що в інших випадках, встановлених законом, фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами у адміністративній справі за позовом суб'єктів владних повноважень.

В даному випадку позивач не вказав закон, у якому зазначено про можливість звернення суб'єкта владних повноважень з таким адміністративним позовом до фізичної особи, а перелічені у пунктах 1 - 4 цієї норми випадки, коли особа може бути відповідачем у адміністративній справі за позовом суб'єкта владних повноважень, до предмета спору у справі, що розглядається, не відносяться.

Колегія суддів приходить до висновку, що правовий аналіз пунктів 1?4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 22.09.2015 року по справі № п/811/3781/14, в якій він зазначив, що за пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС України суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України, гроші є об'єктами цивільних прав.

Так, отримавши допомогу по безробіттю, ОСОБА_1 набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо їх володіння, користування та розпорядження.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 22.09.2015 року по справі № 804/6131/14, яка, у відповідності до вимог ч.2 ст.161 КАС України та ст.244-2 КАС України, враховується судом при застосуванні вищенаведених норм законодавства. Зазначена справа є подібною за виниклими правовідносинами, відтак колегія суддів приходить висновку, що спір є приватно-правовим і має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що оскільки у справі, яка розглядається, спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачену Зборівським районним центром зайнятості - робочим органом виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття допомогу по безробіттю в сумі 3160,37 грн. та стягнення цієї суми з нього як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. Відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З огляду на викладене, Зборівському районному центру зайнятості робочому органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття слід роз'яснити, що позивач має право звернутися для вирішення спірних правовідносин до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.3 ст. 160 КАС України, ст.ст. 157, 195, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Зборівського районного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття задовольнити частково, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.09.2015р. по справі № 2-а-1544/11 скасувати.

Провадження у справі № 2-а-1544/11 за позовом Зборівського районного центру зайнятості робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О.Большакова

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 16.02.2016 року.