Справа № 803/848/15-а
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 р. Справа № 876/6931/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції про визнання протиправним рішення № 19118823 від 05.02.2015 року про відмову у скасуванні та зобов'язання внести запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року у справі № 803/2168/13-а адміністративний позов задоволено, визнано протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області по реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації реконструкції індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 від 03.01.2013 року № ВЛ05, визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, видане державним реєстратором Державної реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області 04.03.2013 року за індексним номером 952060 (далі - житлового будинку). 13.01.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виконання постанови Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року в частині скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно - житловий будинок шляхом внесення відповідного запису з Реєстру прав на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та в подальшому скасувавши його, однак відповідач спірним рішенням відмовив у задоволенні заяви, яке позивач вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач зобов'язаний був з метою виконання судового рішення внести запис щодо спірного будинку з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та скасувати перенесений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.12.2014 року в задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не було подано рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, за відсутності якого у державного реєстратора відсутні правові підстави для внесення запису про скасування державної реєстрації прав.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову з підстав її ухвалення з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нову про задоволення позовних вимог.

При тому доводи апеляційної скарги обґрунтовує аналогічно доводами, які наводить в позовній заяву, зокрема зазначаючи, що у справі №803/2168/13-а було встановлено, що відповідачем було протиправно видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації реконструкції індивідуального житлового будинку від 03.01.2013 року, при реєстрації якої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області не було досліджено повноти зазначених у ній відомостей.

Отримавши заяву та постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року Реєстраційна служба Луцького районного управління юстиції зобов'язана була з метою виконання судового рішення внести запис щодо будинку з Реєстру прав власності на нерухоме майно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, так як у відповідача були всі повноваження на підставі рішення суду скасувати перенесений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як це передбачено Порядком № 3502/5. Таким чином вважає, що висновок суду, що оскаржуване рішення про відмову у скасуванні від 05.02.2015 року №19118823 прийняте правомірно є безпідставним та таким, що не ґрунтується на вимогах ч.2 ст.19, ч.5 ст. 124 Конституції У країни, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3502/5.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги апелянта слід відмовити з наступних підстав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як передбачено ч.1 ст.2 цього ж Кодексу завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Із наведених положень убачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Таким чином, підставами для визнання актів недійсними, є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеної законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт. Крім того, обов'язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та законних інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

Суди, розглядаючи справи цієї категорії, повинні ураховувати інтереси сторін і вирішувати такі спори залежно від установленого та на підставі закону.

Судом апеляційної інстанції, з врахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено, що ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 13.01.2015 року звернувся до Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції із заявою щодо внесення запису про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 271042 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 8 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, подавши також додатки до заяви, в тому числі копії постанови Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року.

Оскаржуваним у даній справі рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Колачинської Т.В від 05.02.2015 року № 19118823 відмовлено у внесенні запису про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 271042 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 8 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з тих підстав, що заявником не надано рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанцій інстанції прийшов до переконання, що відповідач діяв правомірно, приймаючи спірне рішення.

Правові та організаційні засади реалізації державної політики у сфері гарантії держави щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 р. (далі - Закон № 1952-ІV), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011року № 703

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-ІV, систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-ІV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

За пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону № 1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 1952-ІV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону.

Частиною третьою статті 17 Закону № 1952-ІV передбачено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно-правовим актам.

Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону № 1952-ІV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Положеннями пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141 визначено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно пункту 44 цього Порядку визначено, що порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав установлює Мін'юст.

Відповідно до пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляд заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 року за № 1429/20167 (далі - Порядок) встановлено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Пунктом 2.10 Порядку визначено, що за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку державний реєстратор приймає рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав виключно за наявності таких підстав: у разі внесення змін до записів Державного реєстру прав: органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний об'єкт нерухомого майна; подані документи не відповідають вимогам, встановленим законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами; відповідні зміни до записів Державного реєстру прав уже внесені; із заявою звернулась неналежна особа; відсутній запис, щодо якого подано заяву; документи подані не в повному обсязі.

Колегія суддів не може прийняти до уваги представлене в судовому засіданні стороною апелянта рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року за яким скасовано рішення Реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції Волинської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 700301 від 04.03.2013 року 18:47:22 щодо спірного нерухомого майна, оскільки таке не було і не могло бути предметом розгляду відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення від 05.02.2015 року № 19118823.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, з огляду на наведені положення та встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскаржуване рішення про відмову у скасуванні від 05.02.2015 року № 19118823 прийняте правомірно, оскільки позивачем не було подано рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, при відсутності якого у державного реєстратора були відсутні правові підстави для внесення запису про скасування державної реєстрації прав.

Суд не приймає до уваги доводи апелянта в частині невиконання відповідачем постанови Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2013 року у справі № 803/2168/13-а, оскільки наведеним судовим рішенням відповідне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна - житлового будинку не було скасоване, а Реєстраційну службу Луцького районного управління юстиції не було зобов'язано до вчинення реєстраційної дії щодо внесення запису про скасування державної реєстрації прав.

В зв'язку з цим колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи всебічно, повно та об'єктивно встановив обставини справи, дослідив та оцінив всі докази, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 року відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 року у справі № 803/848/15-a - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвалив повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 18.02.2016р.