Справа № 826/2811/14
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/44327/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будмеханізація» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будмеханізація» (надалі - Товариство, позивач) звернулось до суду із позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області (надалі - Інспекція, відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати постанови Інспекції про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 13 лютого 2014 року № 3-1302/2-7/10-32/1302/08/04 та № 3-1302/3-7/10-32/1302/08/04.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись із судовими рішеннями попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивачем були надіслані до суду заперечення на касаційну скаргу, в яких він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 листопада 2013 року Інспекцією проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил Товариством.

15 листопада 2013 року за результатами вищезазначеної перевірки складено акти, щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил.

Перевіркою встановлено, що позивач самовільно, без отримання документів, які дають право на виконання будівельних робіт, побудував на вулиці Чорновола, 53, м. Вишневе, складське приміщення та автозаправну станцію на одну паливно-роздавальну колонку (V категорія складності), чим порушив вимоги статей 34, 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На момент проведення перевірки вищезазначене складське приміщення експлуатується без прийняття вказаного об'єкту в експлуатацію, чим порушуються вимоги частини восьмої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

29 січня 2014 року на підставі акту перевірки Інспекцією складено приписи про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

29 січня 2014 року відповідачем складено протоколи № 1-Л-З-2901/20 та № 1-Л-З-2901/21 про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

13 лютого 2014 року Інспекцією винесено постанови № 3-1302/2-7/10-32/1302/08/04 та № 3-1302/3-7/10-33/1302/08/04 про накладення штрафу на Товариство за правопорушення передбачених абзацом 3 пункту 5 та абзацом 6 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», накладено штрафи в сумі 2 192 400,00 грн. та 1096200,00 грн.

Не погоджуючись із вищенаведеними постановами, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про недоведеність правомірності застосування відповідачем штрафних санкцій до позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, у зв'язку з чим, постанови № 3-1302/2-7/10-33/1302/08/04 та № 3-1302/3-7/10-33/1302/08/04 від 13 лютого 2014 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямування на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (надалі - Закон № 3038-VI).

Частинами першою - третьою статті 41 Закону № 3038-VI (в редакції від 19 вересня 2013 року, що була чинна на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Статтею 1 Закону України від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (в редакції від 20 листопада 2012 року, що була чинна на момент виникнення спірних відносин; надалі - Закон № 208/94-ВР) правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство було притягнуто до відповідальності за наступні правопорушення:

- виконання позивачем будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах, що належать до V категорії складності (порушення вимог статей 34, 37 Закону № 3038-VI; постанова № 3-1302/2-7/10-32/1302/08/04 від 13 лютого 2014 року);

- експлуатація складського приміщення без прийняття вказаного об'єкту в експлуатацію (порушення вимог частини восьмої статті 39 Закону № 3038-VI; постанова № 3-1302/3-7/10-32/1302/08/04 від 13 лютого 2014 року).

Щодо виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини одинадцятої статті 2 Закону № 208/94-ВР штраф може бути накладено на суб'єктів містобудування протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніш як через три роки з дня його вчинення.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, складське приміщення було споруджено у 2008 році, оскільки згідно з договором № 15/12/08 від 16 грудня 2008 року побудовано на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «СавВАТС» та прийнято відповідно до акту прийому-здачі № 117 від 20 січня 2009 року. У свою чергу, згідно з договором № 1 від 15 серпня 2005 року паливно-роздавальну колонку встановлено на замовлення позивача ПМП «НІКО» та прийнято ним 15 вересня 2005 року.

Отже, висновок судів попередніх інстанцій щодо протиправності постанови Інспекції № 3-1302/2-7/10-32/1302/08/04 від 13 лютого 2014 року є правильним, оскільки встановлений законодавцем строк, протягом якого може бути накладено стягнення, сплинув на момент прийняття такої постанови.

Також необхідно зазначити про безпідставність посилання Інспекції у касаційній скарзі на пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року № 735 «Про внесення змін до Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», оскільки дана норма дублює положення частини одинадцятої статті 2 Закону № 208/94-ВР.

Як вже зазначалось, дані правопорушення були вчинені Товариством у 2005 та 2008 роках, отже трирічний строк, протягом якого може бути накладено штраф, також сплинув.

Щодо експлуатація складського приміщення без прийняття вказаного об'єкту в експлуатацію, колегія суддів Вищого адміністративного суду України зазначає наступне.

Частиною восьмою статті 39 Закону № 3038-VI передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, законодавець встановив заборону саме щодо використання закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Отже, при розгляді спорів цієї категорії суди повинні з'ясовувати питання щодо наявності в діях суб'єкта містобудування складу правопорушення, зокрема, факту використання даного об'єкта.

Вищезазначена правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 4 березня 2014 року у справі № 21-433а13.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Товариством, на момент здійснення перевірки, дане складське приміщення не використовувалось за призначенням.

Тому суди першої та апеляційної інстанції прийшли до правильного висновку про відсутність підстав для накладення штрафу на позивача за дане правопорушення.

Щодо визначення категорії складності об'єкту будівництва колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Закону № 3038-VI усі об'єкти будівництва поділяються на I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта будівництва визначається відповідно до державних будівельних норм та стандартів на підставі класу наслідків (відповідальності) такого об'єкта будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V категорій складності визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 7 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 557, під час проведення державного архітектурно-будівельного контролю на об'єктах самочинного будівництва (у разі відсутності проектної документації) категорія складності таких об'єктів визначається посадовими особами Держархбудінспекції та її територіальних органів, а в разі необхідності - шляхом проведення експертизи експертною організацією чи експертом, що має відповідний сертифікат.

Отже, Інспекція може встановлювати категорію складності об'єкта, за відсутності проектної документації, з метою накладення штрафу за порушення вимог законодавства при здійсненні самочинного будівництва.

Позивачем до суду оскаржувались саме постанови про накладення штрафів. Оскільки судом дані постанови визнані протиправними, отже і право у Інспекції щодо встановлення категорії складності об'єкта будівництва - відсутнє.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.