Справа № 823/22/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року справа № 823/22/16

12 год. 40 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача - Плесюка О.С.,

відповідача - Зубенка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства "Укрпродукт-М" до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Приватне підприємство "Укрпродукт-М" подало позов, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області від 30.10.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 30.10.2015 форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 186000 грн та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 167400 грн винесені відповідачем неправомірно і безпідставно, у зв'язку з тим, що відповідач дійшов невірного висновку в ході проведеної перевірки, оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та оформлені належним чином. Крім того, викладені в акті перевірки висновки, на підставі яких винесені оскаржувані рішення, є необґрунтованими, безпідставними, не відповідають дійсності.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що ревізори, діючи в межах чинного законодавства, в ході проведення перевірки правомірно встановили заниження податку на прибуток підприємства на загальну суму 133920 грн та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 144800 грн за період з 01.10.2013 по 31.03.2015 при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Центрбудкомплект" та ТОВ "Спецдербудкомплект".

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях та додаткових поясненнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Приватне підприємство "Укрпродукт-М",як суб'єкт господарювання - юридична особа, ідентифікаційний код 30759407, зареєстроване 09.02.2000, вид економічної діяльності - оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, та є платником податку на додану вартість та податку на прибуток підприємств.

Головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок з окремих питань управління податкового аудиту державної податкової інспекції у м. Черкасах Рябоконь Ю.О. на підставі наказу від 29.09.2015 № 1136 та направлення на перевірку від 29.09.2015 № 383/23-01-22-07 відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та на виконання ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси Чепурного В.В. проведено позапланову виїзну документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Евертон-2012", ТОВ "Ост Креатив Груп", ТОВ "Спецдербудкомплект", ТОВ "Центрбудкомплект" за період з 01.10.2013 по 31.03.2015, за результатами якої складено акт від 13.10.2015 №237/23-01-22-07/30759407.

В ході проведеної перевірки відповідачем встановлено, що позивачем порушено: вимоги п. п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 та п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України , що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 133920 грн та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 144800 грн за період з 01.10. 2013 по 31.03.2015.

На підставі даного акту відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 30.10.2015 форми "Р": № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 186300 грн., з яких за основним платежем - 148800 грн, за штрафними санкціями - 37200 грн.; № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 167400 грн, з яких за основним платежем - 133920 грн, за штрафними санкціями - 33480 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України у редакції, чинній на час виникнення відносин з приводу прав і обов'язків у яких виник спір).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 ст. 198 ПК).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХІ.

Зі змісту статті 1 Закону України № 996-ХІ випливає, що первинний документ-це будь-який документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Законодавством не визначений вичерпний перелік документів, які можуть вважатися первинними, відтак таким, що підтверджують проведення господарської операції і на підставі яких формується звітність. Відсутність деяких реквізитів в одному з первинних документів не робить автоматично господарську операцію такою, що не відбулася.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України № 996-ХІ встановлені вимоги до первинного документу та визначена сфера застосування первинного документу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції. а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, підставою для виникнення у платника податку права на податковий кредит та віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, є реальне здійснення господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначеної операції необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні дані про обсяг та зміст господарської операції.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та ТОВ "Центрбудкомплект" укладений договір транспортного експедирування № 16/12//п від 16 грудня 2014 року. За умовами договору та в порядку договору ТОВ "Центрбудкомплект" бере на себе зобов'язання за плату силами свого представника здійснювати для позивача пов'язані з перевезенням вантажу позивача допоміжні операції перелічені в підпункті 1.1 пункту 1 вказаного договору.

Також між позивачем та ТОВ "Спецдербудкомплект" укладено договір № 23 від 06 жовтня 2014 року. Згідно вказаного договору ТОВ "Спецдербудкосплект" зобов'язується поставити, а позивач оплатити товар, найменування, ціна, кількість та сума якого вказується у видаткові накладній.

На підтвердження вказаних операцій позивачем надані первинні документи, а саме: рахунки-фактури, акти здачі-приймання робіт, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.

Дослідивши первинні бухгалтерські документи, надані як до перевірки, так і до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що оформлення первинних бухгалтерських документів позивача відбулося не у зв'язку із фактичним здійсненням реальних господарських операцій, оскільки згідно інформації, що наведена в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.09.2015 по справі № 712/10449/15-к під час досудового розслідування встановлено, що ТОВ "Центрбудкомплект" та ТОВ "Спецдербудкомплект" протягом усього періоду фінансово-господарської діяльності відображали у податковій звітності операції з придбання цукру, борошна, яєць, курей, тощо. В той же час у відповідних податкових періодах вищевказані підприємства відображали операції з реалізації суб'єктам господарювання реального сектору економіки інших товарно-матеріальних цінностей, придбання яких у податковій звітності не відображається. Зокрема згідно фінансово-господарських документів та податкової звітності, вищевказаними підприємствами на адресу позивача реалізовано пічне паливо та інші подібні горючі рідини, які в дійсності придбавалися останнім у інших постачальників, переважно неплатників ПДВ.

Також в податкових накладних ТОВ "Центрбудкомплект", виписаних на адресу позивача, у графі підпис, ініціали та прізвище особи, яка склала податкову накладну зазначено особу ОСОБА_1, а в графі підпис зазначена фамілія ОСОБА_2.

У протоколі допиту свідка від 31.03.2015 громадянина ОСОБА_2, який значиться директором та засновником ТОВ "Центрбудкомплект", останній зазначив, що ніякого відношення до перереєстрації та фінансово-господарської діяльності ТОВ "Центрбудкомплект" він не має та громадянина ОСОБА_1, який зазначається у податкових накладних, не знає. Ніякої фінансово-господарської діяльності як посадова особа ТОВ "Центрбудкомплект" не проводив. Установчі, звітні первинні фінансово-господарські документи не підписував та не завіряв печаткою. Жодних послуг він нікому не надавав. Відповідно до протоколу допиту громадянина ОСОБА_2, він надавав доручення від свого імені на право представляти свої інтереси як фізичної особи. На чиє ім'я надавалося доручення він не пам'ятає.

Згідно протоколу допиту ОСОБА_3 встановлено, що ТОВ "Спецдербудкомплект" зареєстроване у м. Дніпропетровськ, фактично дане товариство не здійснювало ніякої господарської діяльності, свідоцтво платника ПДВ скасоване контролюючим органом приблизно через два тижні, на товаристві рахується лише один директор ОСОБА_4 та неофіційно вона вела податкову та бухгалтерську звітність, складських та виробничих потужностей немає. На товаристві відсутні трудові ресурси, оскільки звіти форми № 1 ДФ про суми нарахованої заробітної плати (доходи, грошового забезпечення, допомоги, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціального страхування до органів доходів і зборів) за 2014 рік до податкового органу не подавалось.

Окрім того, суд звертає увагу, що постачальником ТОВ "Спецдербудкомплект" задекларовано ПСП "Агрофірма "Світанок", постачальником ТОВ "Центрбудкомплект" у грудні 2014 року визначені контрагенти ПСП "Агрофірма "Світанок", ТОВ "Кищенці" основним видом діяльності яких є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, а також ТОВ "Панда" основним видом діяльності якого є виробництво цукру, дані види діяльності не передбачають здійснення торгівлі рідким паливом, тобто вищезазначене свідчить про не можливість контрагентів позивача здійснити господарські операції з відвантаження рідкого палива в зазначених обсягах власними силами.

Також суд зауважує, що в наданих до матеріалів справи товарно-транспортних накладних як замовником так і вантажовідправником товару є позивач, окрім того в графі "відповідальна особа вантажовідправника" вказаний ОСОБА_4, в той час як згідно пояснень самого ОСОБА_4, він є директором ТОВ "Спецдербудкомплект", а не позивача,а також згідно договору № 23 від 06.10.2014 ТОВ "Спецдербудкомплект" є продавцем та зобов'язується поставити позивачу товар.

Таким чином взаємовідносини між позивачем та вказаними підприємствами, на переконання суду, мають ознаки безтоварності, так як обставини справи свідчать про те, що вказані операції в дійсності не відбулися, а лише відображалися у первинних документах бухгалтерського та податкового обліку.

Тому суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення відповідача від 30.10.2015 форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 186000 грн та № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 167400 грн прийняті правомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена в повному обсязі 19.02.2016.