Справа № 306/597/15-а 2-а/306/23/15
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/12249/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом прокурора Свалявського району Закарпатської області в інтересах ОСОБА_1 до Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, про визнання незаконним рішення,-

в с т а н о в и в:

Прокурор Свалявського району Закарпатської області звернувся в суд з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1 до Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Закарпатській області, про визнання незаконним рішення.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним рішення 2 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 07 травня 2002 року "Про переведення ур. "Межиброди" із земель запасу сільради в сільське пасовище" про переведення 10 га ріллі земель запасу в ур. "Межиброди" до сільських пасовищ із зобов'язанням спеціаліста - землевпорядника внести зміни в земельно-облікові документи на підставі клопотань жителів с. Солочин, вул. "Буковина", "Хутір", "Нижній Кінець" та частини вул. Центральної.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції Солочинська сільська рада Свалявського району Закарпатської області оскаржила її, подавши до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана постанова є незаконна і необґрунтована та прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, при невідповідності висновків суду обставинам справи і підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову, оскільки судом першої інстанції без достатніх мотивів поновлено прокурору строк на звернення до суду, не досліджено заяви, відповідно до якої мешканці с.Солочин зверталися до сільської ради яка і слугувала підставою для розгляду на сесії сільської ради питання про переведення ур. «Межиброди» із земель запасу сільської ради в сільське пасовище.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу згідно з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

При цьому суд відхиляє клопотання представника Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області про відкладення розгляду справи, оскільки явка представника відповідача в суді апеляційної інстанції не є обовязковою і апеляційний розгляд справи можна здійснювати на підставі наявних матеріалів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до рішення 2 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 07 травня 2002 року "Про переведення ур. "Межиброди" із земель запасу сільради в сільське пасовище", на підставі клопотань жителів с. Солочин, вул. "Буковина", "Хутір", "Нижній Кінець" та частини вул. Центральної переведено 10 га ріллі земель запасу в ур. "Межиброди" до сільських пасовищ із зобов'язанням спеціаліста - землевпорядника внести зміни в земельно-облікові документи.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Земельного кодексу України - у разі ліквідації державного чи комунального підприємства, установи, організації землі, які перебувають у їх постійному користуванні, за рішенням відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування переводяться до земель запасу або надаються іншим громадянам та юридичним особам для використання за їх цільовим призначенням, а договори оренди земельних ділянок припиняються.

Згідно ч. 2 ст. 34 Земельного кодексу України - органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Як вбачається з додатку 4 Рекомендацій щодо створення поблизу населених пунктів із земель запасу та резервного фонду громадських пасовищ для випасання худоби, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 130 від 30.12.1999 року "Про затвердження рекомендацій щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» - встановлено порядок створення громадських пасовищ за рахунок земель запасу та резервного фонду, а саме:

2.1. Громадяни, які виявили бажання здійснювати випас своєї худоби на громадських пасовищах, подають заяви до сільської, селищної, міської, районної у містах ради із зазначенням виду і кількості тварин та бажаного місцезнаходження пасовища.

2.2. Сільська, селищна, міська, районна у містах рада або її виконавчий орган у дводенний термін розглядає заяви і доручає місцевому державному органу земельних ресурсів внести пропозиції щодо формування громадських пасовищ.

2.3. Місцевий державний орган земельних ресурсів у двадцятиденний термін вносить пропозиції щодо формування громадських пасовищ та перенесення їх меж в натуру (на місцевість) на підставі проекту реформування колективного сільськогосподарського підприємства або схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї).

2.4. Сільська, селищна, міська, районна у містах рада або її виконавчий орган в восьмиденний термін приймає рішення про створення громадських пасовищ на землях запасу або резервного фонду та надає доручення місцевому державному органу земельних ресурсів здійснити землевпорядні роботи відповідно до чинного законодавства.

2.5. Організація спільного використання громадських пасовищ громадянами здійснюється через уповноважену особу, яка обирається об'єднанням цих громадян.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно листа Управління Держземагенства у Свалявському районі № 01-13/750 від 15.04.2014 року, у зв'язку з відсутністю будь-якого доручення Солочинської сільської ради по переведенню 10 га ріллі земель запасу в ур. "Межиброди" до сільських пасовищ, Управлінням Держземагенства у Свалявському районі відповідно до рекомендації щодо створення поблизу населених пунктів із земель запасу та резервного фонду громадських пасовищ для випасання худоби не надавались, пропозиції Солочинській сільській раді щодо формування на території сільської ради громадських пасовищ та перенесення їх меж в натуру (на місцевість) на підставі проекту реформування колективного сільськогосподарського підприємства або схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) Солочинською сілською радою не надсилалось доручення до Управління про здійснення землевпорядних робіт на рішення 2 сесії 2 скликання від 17.05.2002 року Солочинської сільської ради.

Відповідно до проекту роздержавлення земель КГСП "Голубинське", урочище "Межиброди" віднесено до земель колективної власності, що підлягало розподілу на земельні частки (паї). Зміни щодо вилучення вказаного урочища і переведення до земель запасу Солочинської сільської ради у вказаний проект не внесено.

Як вбачається з архівної довідки архівного відділу Свалявської РДА № 04/1484/128 від 11.04.2014 року, в протоколах 2 сесії 2 скликання Солочинської сільської ради від 17.05.2002 року документів, на підставі яких прийняте рішення про переведення ур. "Межиброди" із земель запасу сільської ради в сільське пасовище та клопотання мешканців с. Солочин - немає.

Відповідно до п. 1 ст. 20 Земельного кодексу України - віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ст. 182 Земельного кодексу України - мета землеустрою полягає в забезпеченні раціонального використання та охорони земель, створенні сприятливого екологічного середовища та поліпшенні природних ландшафтів.

Як вбачається з п. "г" ст. 183 Земельного кодексу України - організація територій сільськогосподарських підприємств із створенням просторових умов, що забезпечують еколого-економічну оптимізацію використання та охорони земель сільськогосподарського призначення, впровадження прогресивних форм організації управління землекористуванням, удосконалення співвідношення і розміщення земельних угідь, системи сівозмін, сінокосо- і пасовищезмін.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення Закону, які полягають у недотриманні вимог п. 1 ст. 20, ст. 182, п."г" ст. 183 Земельного кодексу України, вимог додатку 4 Рекомендацій, затверджених наказом Держкомзему "Про затвердження рекомендацій щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки" від 30.12.1999 року № 130, в тому числі в непроведенні виготовлення проекту землеустрою.

Разом з тим, відповідно до Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" від 08.08.1995 року № 720/95 та Закону України "Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) - особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) в натурі (на місцевості) подають до відповідної сільської, селищної ради, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власниками земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної ради, міської ради чи районної державної адміністрації.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки урочище "Межиброди" з порушенням чинного законодавства передано до сільського пасовища - громадяни, які мають право на отримання земельної частки (паю), зокрема, ОСОБА_1 не можуть реалізувати своє право на отримання земельної частки (пай).

При цьому судом першої інстанції вірно поновив прокурору строк звернення до суду, оскільки встановлено, що прокуратурі району про вказані порушення земельного законодавства стало відомо за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 20.12.2014 року щодо перевірки відповідності нормам чинного законодавства рішення сесії Солочинської сільської ради від 17.05.2002 року.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Солочинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року у справі № 306/597/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий А.Р.Курилець

Судді М.П.Кушнерик

ОСОБА_2