Справа № 805/4883/15-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

10 лютого 2016 р. Справа №805/4883/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голошивця I.О., при секретарі судового засідання Хоменко А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу

за участю:

позивача: ОСОБА_1 (за довір.)

представника позивача: ОСОБА_2 (за договіром)

представника відповідача 1: ОСОБА_3 (за довір.)

представника відповідача 2: ОСОБА_4 (за довір.)

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

08 грудня 2015 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду від представника Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області надійшло клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, яка обґрунтована тим, що позивач про своє звільнення дізнався 05 жовтня 2015 року, а адміністративний позов надав до суду 16 листопада 2015 року. З огляду на зазначене, просив адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду. Подане клопотання про залишення позовної заяви без розгляду було проголошено відповідачами у судовому засіданні 10 лютого 2016 року.

Позивач та представник позивача заперечували проти даного клопотання, вважають, що строк звернення до суду ними не пропущений, оскільки для захисту прав, свобод та інтересів особи Кодексом адміністративного судочинства та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася про порушення свої прав, свобод чи інтересів, посилаючись на ст.99 КАС України, та просили суд відмовити у задоволенні наданого клопотання.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зазначає, що датою, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод та інтересів є дата ознайомлення позивача з його наказом про звільнення, або належний в розумінні приписів КАС України письмовий доказ щодо ознайомлення позивача з наказом про його звільнення. До суду надано лист ознайомлення позивача 05 жовтня 2015 року з наказом 279 о/с від 11 вересня 2015 року. (а.с.27)

Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, з пунктом 30 рішення від 25 жовтня 2007 року у справі Балацький проти України, неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов'язків цивільного буде остаточно вирішено.

Відповідно до пунктів 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

У рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, з урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права, а також норм частини 2 статті 8, частини 2 статті 9 КАС України, суд вважає, що навіть якби позивач пропустив строк звернення встановлений статтею 99 КАС України, це не може бути перешкодою для надання судового захисту порушеним правам особи, у даних спірних вимогах.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об'єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

Враховуючи викладене, суд визнає поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено встановлений КАС України місячний строк звернення до адміністративного суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що клопотання представника відповідача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122-1, 133, 160, 165 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Краматорського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошені у судовому засіданні 10 лютого 2016 року в присутності позивача та представників сторін.

Повний текст ухвали складений та підписаний 15 лютого 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Голошивець І.О.