Справа № 804/15684/15
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2015-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
при секретарі Федуркіній А.В. за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання Індустріал-Сервіс до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
13.11.15р. Товариство з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання Індустріал-Сервіс звернулося до адміністративного суду з позовом до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати наказ №1620 Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.11.2014 р. Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс протиправним та скасувати;
- визнати протиправними дії Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області щодо проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Дюран Трейд за період діяльності грудень 2013 р. та покупцями по ланцюгу постачання у фактичних періодах іх здійснення до дати отримання наказу про перевірку ТОВ ВО Індустріал-Сервіс;
- визнати протиправним і скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року.
22.12.15р. у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.
Представник відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнала та зазначила, що між позивачем та підприємством-контрагентом встановлено відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, оборотних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів у контрагентів-постачальників зазначених підприємств при значних обсягах реалізації товарів (робіт, послуг). Господарські операції по придбанню товарів (робіт, послуг) не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій. Проведеними заходами також встановлено неможливість ведення бухгалтерського і податкового обліку та фіксацію у первинних документах постачальника господарських операцій з купівлі/продажу товарів (робіт, послуг), які фактично не здійснювалися. Враховуючи вищевикладене, задекларовані показники ТОВ ВО Індустріал-сервіс від постачальників не спричиняють реального настання правових наслідків, а тому представник відповідача просила суд у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке:
Посадовими особами Нікопольської ОДПІ на підстав наказа №1620 від 27.11.14р. "Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "Вндустріал-Сервіс"" була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ ВО Індустріал-Сервіс (рноспп 30619540) з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам ТОВ «Дюран Трейд» за період діяльності грудень 2013р. та з покупцями по ланцюгу постачання у фактичних періодах їх здійснення.
16.12.15р. позивач отримав наказ та повідомлення від 27.11.14р., що ним не заперечується.
Позивач вважає, що дії контролюючого органу по проведенню перевірки до моменту отримання ТОВ "ВО Індустріал-Сервіс" наказа та повідомлення є неправомірними та протиправними.
На підставі акта перевірки 04.12.2014 року № 3786/221/30619540 відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення № № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року.
Позивач повязує порушення своїх прав з винесеним відповідачем наказом № 1620 від 27.11.2014 р. Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс, а також діями відповідача під час проведення даної перевірки. Крім того, предметом спору є правомірність та обґрунтованість винесення податкового повідомлення-рішення Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року, який передано на вирішення суду.
Стосовно правомірності прийняття наказа №1620 Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.11.2014 р. Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс та дій Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області про проведення документальної позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Дюран Трейд за період діяльності грудень 2013 р. та покупцями по ланцюгу постачання у фактичних періодах іх здійснення до дати отримання наказу про перевірку ТОВ ВО Індустріал-Сервіс, то слід зазначити таке:
Підпунктом 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
У відповідності до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з нормами чинного законодавства дії по проведенню перевірок, у тому числі прийняття відповідного наказа про проведення перевірки є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Тобто, наказ про проведення перевірки є, перш за все, посвідченням дій посадових осіб від імені державного органу, результатом яких є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.
Виключно результат реалізації повноваження податкового органу (а саме - рішення контролюючого органу), а не процес реалізації його повноважень (дії по проведенню перевірки) може бути предметом судового оскарження.
Виходячи з правової природи рішення податкового органу про призначення перевірки, яке викладається у формі наказу, наказ є правовим актом індивідуальної дії, який розрахований на певне коло осіб та вичерпує свою дію виконанням.
Таким чином, наказ №1620 Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 27.11.2014 р. Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ ВО Індустріал-Сервіс на момент звернення позивачем до суду вичерпав свою дію, оскільки перевірка була розпочата 28.11.2014 року, позивач допустив перевіряючих до перевірки, тривалість якої була до 04.12.14р.
Враховуючи вищевикладене, в задоволенні вимог про скасування наказа №1620 від 27.11.2014 р. та визнання дій податкового органу по проведенню перевірки на підставі такого наказа слід відмовити, оскільки за наслідками даної перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року та позивач скористався своїм правом на звернення до суду про визнання його протиправним та скасування.
Пунктом 198.1. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у звязку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких, є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною ( п.198.2. ст.198 ПК України).
Згідно з п.198.3. статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість, є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.
Пунктом 198.6. ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п.44.1. ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до абз.5 ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст.9 Закону № 996-ХІV передбачені обовязкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Відповідно до п.2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (далі - Положення), первинні документи підлягають обовязковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обовязкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна увязка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.
Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У перевіряємий період позивач дійсно мав господарські відносини з ТОВ «Дюран Трейд» (продавець) відповідно до договору від 02.12.13р. №18МТ, за умовами якого продавець зобовязується поставити (передати у власність) покупцю товар, що належить продавцю, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його.
В акті перевірки відповідачем зазначено про недійсність укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, однак суд не погоджується з вказаними твердженнями з огляду на таке.
У разі відсутності прямо визначених законом підстав нікчемності правочинів, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, встановлених виключно законом та лише на підставі рішення суду.
Головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами податкової перевірки, які б факти в цьому акті не були відображені, враховуючи частину 2 статті 215 ЦК України, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.
Відповідно до положень ст.204 ЦК України в Україні діє презумпція правомірності і правочину, а тому господарські відносини, які відбулися між позивачем та ТОВ «Дюран Трейд», є правомірними, поки в судовому порядку не буде встановлено інше.
Підпунктом 14.1.185. пункту 14.1. статті 14 ПК України термін постачання послуг визначається, як - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на обєкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких обєктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
В акті перевірки зазначено, що придбані ТМЦ підприємством використано у виробництві.
Транспортування товару відбувалося згідно з товарно-транспортними накладними: №23 від 02.12.13р., №24 від 03.12.13р., № 39 від 18.12.13р., №34 від 13.12.13р., №27 від 06.12.13р., № 41 від 20.12.13р., №46 від 25.12.13р., №51 від 30.12.13р.
На думку контролюючого органу, ТОВ ВО Індустріал-Сервіс не підтверджено та не доведено факт реальності проведених операцій з придбання товарів по постачальнику ТОВ «Дюран Трейд», а надані копії документів не можуть братися до уваги, як первинні документи. ТОВ ВО «Індустріал Сервіс» до перевірки не надало товарно-транспортних накладних та сертифікатів якості товару. Також, відповідач зазначив, що ним отримано акт ДПІ у Шевченківському районі м.Києва ДПС від 07.04.14р. №996/26-59-22-01/38826412 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Дюран Трейд» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період з 01.12.13р. по 28.02.14р.», згідно з яким не підтверджено здійснення ТОВ «Дюран Трейд» господарської діяльності.
Пунктом 187.1. ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з п.138.2. ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, податковий облік формують не самі по собі цивільні правочини, а саме господарські операції, тобто фактичний рух активів та/або зміни власного капіталу чи зобовязань платника податку. Тобто, факт вчинення певних господарських операцій, та правомірність подальшого відображення (проведення) їх у бухгалтерському та податковому обліку, можливо досліджувати лише на підставі первинних документів платника податків, наявність та законність складення яких, як фактично, так і юридично, буде підтвердженням здійснення таких операцій.
Суд критично ставиться до висновків відповідача стосовно відсутності реальних операцій, оскільки позивачем були надані первинні документи, а саме: договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, податкові накладні, декларації, попередньої калькуляції вартості виробництва, накладні на передачу матеріалів у виробництво тощо.
Згідно з умовами договорів зазначеним підприємством був поставлений товар, а ТОВ ВО Індустріал-Сервіс прийняв товар відповідно до видаткових накладних. Первинні документи, зазначені вище, оформлені згідно з вимогами податкового законодавства України та відображені в регістрах бухгалтерського обліку.
Дані, наведені в декларації, відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку ТОВ ВО Індустріал-Сервіс.
За таких обставин, ТОВ ВО Індустріал-Сервіс мало право на нарахування податкового кредиту у звязку з придбанням товарів/послуг, що підтверджено податковими накладними, оформленими відповідно до вимог статті 201 ПК України.
Відсутність контрагента за місцем реєстрації чи наявність розбіжностей між сумами податкових зобовязань та податкового кредиту з податку на додану вартість у розрізі контрагентів не є самостійною підставою для визнання правочинів нікчемними, чи підставами визнання відсутності реальності господарської операції.
Законодавчо визначено, що платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.
Таким чином, формування субєктом господарювання податкового кредиту та валових витрат не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.
Зобовязання контрагентів позивача не спричиняють цивільно-правових чи податкових наслідків для позивача, так само позивач не може нести відповідальність за будь-які порушення законодавства вчинені його контрагентами.
Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363, визначають права, обовязки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників, тобто регулюють відносини між учасниками договору перевезення вантажів. Відповідно до ст.909 ЦК України ці Правила регулюють відносини з перевезення вантажів та не регулюють відносини купівлі-продажу.
Відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України, п.11.1 зазначених Правил транспортна накладна - це транспортний документ, який має одночасно природу договору перевезення та первинного документа, що підтверджує перевезення вантажу. Тому товарно-транспортна накладна не оформлює постачання товару від продавця до покупця, а лише оформлює відносини по його перевезенню.
З приводу відсутності у позивача сертифікатів на товар суд зазначає, що договором поставки, укладеними між позивачем та його контрагентом, не передбачено передача продавцем разом із товаром сертифікатів. Приписами ПК України не визначено, що сертифікати якості мають отримуватись та зберігатись платником податків для підтвердження права на податковий кредит. За своїм змістом сертифікати якості містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, факт поставки товарів сертифікат якості не підтверджує. Також суд зважує на те, що в переліку продукції, що підлягає обов'язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 01.02.2005 року № 28, такі товари як пресмасльонка, наконечники, ізолятор МО, ізолятор ІПТ, лента полиімідна ПМА, склолакотканина ЛСМ та інші згідно з номенклатурою.
Таким чином, суд зробив висновок, що реальність отримання позивачем товарів та послуг від контрагентів підтверджена як податковими накладними, що відображені позивачем в реєстрі отриманих податкових накладних, так і видатковими накладними, актами, фактом оплати позивачем таких товарів та послуг.
Судом не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог вищенаведених норм податкового законодавства, яке б позбавляло його права на податковий кредит. Натомість встановлено, що податкові накладні видані особами, які на час їх видачі були зареєстровані платниками податку на додану вартість та дієздатними юридичними особами. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків покупця, будь-які порушення постачальниками товару податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на податковий кредит.
В силу ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно з ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав належних доказів та не довів обґрунтованості визначення податкового зобов'язання та правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, тому у суду є підстави вважати незаконним та таким, що підлягає скасуванню оскаржуване податкове повідомлення-рішення від № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року.
З огляду на вищевикладене, суд адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання Індустріал-Сервіс задовольняє частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче обєднання Індустріал-Сервіс до Нікопольської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Нікопольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 29.12.2014 року
У задоволенні решти позову - відмовити.
Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю Виробниче об'єднання Індустріал-Сервіс судові витрати у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень двадцять копійок).
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2015 року

Суддя ОСОБА_3