Справа № 807/910/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Справа № 876/10348/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мікули О.І.,

суддів Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, в якому просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 лютого 2013 року № ЗК 68 на будинок № 22 по вул. Північній в м. Ужгороді.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року позовну заяву залишено без розгляду відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відсутні правові підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позов предявлено не до ОСОБА_3, як заявника та заповнювача декларації, а до ДАБІ України, через їхню відмову скасувати реєстрацію такої декларації. Відмову відповідача провести перевірку та скасувати декларацію ОСОБА_3, позивач отримала 27 березня 2015 р. Скасування реєстрації даного виду декларацій входить до повноважень відповідача. Без відмови у вчиненні дій зі сторони відповідача ОСОБА_1 не могла звернутися до суду з даним позовом до відповідача, оскільки такий був би передчасним. Таким чином, отримавши лист-відмову від 27 березня 2015р., позивачка в межах шестимісячного строку, в травні 2015 року звернулась з даним позовом. Просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, третя особа подала до суду заперечення на апеляційну скаргу, не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Тому з врахуванням вищенаведеного суд відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 лютого 2013 року третя особа - ОСОБА_2 виготовила декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ЗК 68 та ввела будинок № 22 по вул. Північній в м. Ужгороді в експлуатацію.

Вважаючи вказану декларацію незаконно заповненою, представник позивача ОСОБА_4 звернувся до управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області з проханням провести перевірку.

Листом № 1007-02-40/393 від 27 березня 2015 року управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області повідомило, що п.7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, визначено виключний перелік підстав для проведення позапланових перевірок, зокрема, необхідність проведення перевірки достовірності даних, наведених у декларації про готовність об'єкту до експлуатації, протягом трьох місяців з дня подання зазначеного документу. Крім того, відповідно до абз.3 п.29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, як підстава скасування реєстрації декларації інспекції є відповідне рішення суду про скасування реєстрації декларації, що набуло законної сили.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що така подана з пропущенням строку на звернення до суду, встановленого ч.2 ст.99 КАС України, оскільки про проведення управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації позивачу було відомо ще в 2014 році під час розгляду Ужгородським міськрайонним судом цивільної справи № 712/2306/12 (суддя Данко В. Й.) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування. У вказаній цивільній справі представником позивача ОСОБА_4 було подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог від 09 вересня 2014 року, в якій такий посилався на декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 11.02.2013 № ЗК 68 та просив приєднати її копію до матеріалів справи. Таким чином, саме з цього часу і виникло право у ОСОБА_1 оскаржити реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, виходячи з наступного.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення у особи права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ - одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 2 ст.100 КАС України позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Ч.1,2 ст.99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встновлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції, про проведення управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації та про саму Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації позивачу було відомо ще в 2014 році під час розгляду Ужгородським міськрайонним судом цивільної справи № 712/2306/12 (суддя Данко В. Й.) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування. У вказаній цивільній справі представником позивача ОСОБА_4 було подано заяву про уточнення та збільшення позовних вимог від 09 вересня 2014 року, в якій він посилався на декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 11.02.2013 № ЗК 68 та просив приєднати її копію до матеріалів справи. Таким чином, саме з цього часу і виникло право у ОСОБА_1 оскаржити реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Покликання апелянта на те, що позов пред'явлено не до ОСОБА_2, а до ДАБІ у зв'язку з відмовою скасувати реєстрацію Декларації, яку отримала 27 березня 2015 року і в межах шестимісячного строку з часу отримання такої звернулася в суд, колегія суддів не приймає до уваги і вважає їх безпідставними, оскільки предметом позову є скасування реєстрації Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, а не оскарження дій відповідача в цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції жодного належного та допустимого доказу на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав правильну оцінку факту пропуску строку звернення до суду, оскільки адміністративний позов про скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду, такий строк обчислюється з 2014 року, а позивач звернувся в суд лише 28 травня 2015 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що строки в адміністративному судочинстві встановлені з метою дисциплінування учасників процесу та створення їм рівних умов для захисту своїх оспорюваних, порушених чи не визнаних прав та інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи усі вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваної ухвали правильно дано правову оцінку обставинам справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2015 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №807/910/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді А.Р. Курилець

ОСОБА_6