Справа № 308/8620/15-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. Справа № 876/9778/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,-

встановив:

20.07.2015 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 30 січня 2015 року йому призначено пенсію за віком, однак 2 березня 2015 року був прийнятий Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII, яким було зупинено виплату пенсій особам, на яких поширювалася дія цього Закону.

В той же час, прикінцевими положеннями цього Закону визначено, що «У разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Законів України, у тому числі «Про державну службу»».

ОСОБА_1 зазначає, що зважаючи на те, що нові закони щодо спеціальних пенсій прийняті не були, а норми законів про призначення спеціальних пенсій не діють, то і відповідно з червня 2015 року йому повинні були бути відновлені виплати пенсійного забезпечення. Проте, на подану позивачем заяву про відновлення виплат пенсії, управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області відмовило позивачу, обґрунтовуючи відмову тим, що він працює на посаді державного службовця, водночас не коментуючи прикінцеві положення Закону.

ОСОБА_1 вважає, що відповідач необґрунтовано відмовив йому у відновленні з 1 червня 2015 року виплат призначеної пенсії, тому просить суд : визнати дії відповідача щодо невиплати йому пенсії з червня 2015 року не чинними та зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області відновити ОСОБА_1 виплату призначеної пенсії по віку з червня 2015 року

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2015 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання відновлення виплати призначеної пенсії по віку з червня 2015 року - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановив, що позивач є державним службовцем, працює на посаді першого заступника начальника Головного управління статистики у Закарпатській області, з присвоєним 9 рангом державного службовця, що стверджується довідною Головного управління статистики у Закарпатській області №14-17/61-3675 від 15.09.2015 року, а тому, у відповідності до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд прийшов до висновку, що позивачу правомірно, починаючи з 01.04.2015 року припинена виплата пенсії за віком.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач - ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що частиною 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. передбачено, що «У разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Апелянт наголошує на тому, що неприйняттям спеціальних Законів до 1 червня 2015 року, щодо призначення всіх пенсій, автоматично скасовуються всі норми щодо пенсійного забезпечення зазначених осіб, тобто і норма ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зміни до якої були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. не діє в частині невиплати пенсій працюючим пенсіонерам з 1 червня 2015 року.

Таким чином ОСОБА_1 вважає, що судом необгрунтовано відмовлено йому у задоволенні позовних вимог та відновлення виплати пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, з наступних підстав.

Із матеріалів справи слідує, що Наказом начальника Закарпатського обласного управління статистики від 01.06.1998 року № 102/к ОСОБА_1 з 01.06.1998 року призначено на посаду заступника начальника Закарпатського обласного управління статистики з присвоєнням йому 9 рангу державного службовця (а.с.16).

Починаючи з 31.01.2015 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, що підтверджується Пенсійним посвідченням позивача № НОМЕР_1 від 27.02.2015 року (а.с.3) та Протоколом про призначення пенсії за віком № 364 від 09.02.2015 року, виданим управлінням Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області.

Судом встановлено, що починаючи з 01.04.2015 року ОСОБА_1 припинено виплату пенсію за віком на підставі розпорядження відповідача №815351 від 02.04.2015 року (а.с.20) відповідно до Закону України від 02 березня 2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 року, та яким відповідно було внесено зміни до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не заперечується відповідачем.

01.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області із заявою про відновлення з червня 2015 року виплати йому пенсії, призначеної з 31.01.2015 року посилаючись на розділ 5 «Прикінцевих положень» Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року (а.с.4).

Однак, 15.07.2015 року управління Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області надало ОСОБА_1 відповідь за № 11/0-90, з якої слідує, що звернення позивача до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді розглянуто спеціалістами відділу з призначення пенсій. У листі-відповіді Пенсійний фонд посилається на ст.37 Закону України Про державну службу із змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213, та зазначає, що оскільки позивач працює на посаді державного службовця, то пенсія відповідно з 01.04.2015 року йому не виплачується.

Так, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Такими законами є: Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та спеціальні закони, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (із змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Вищевикладеній законодавчій нормі кореспондує ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (із змінами та доповненнями, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Так, відповідно до ч.1 даної статті, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до Довідки № 14-17/61/3675 від 15.09.2015 року, виданої Головним управлінням статистики у Закарпатській області, ОСОБА_1 працює на посаді першого заступника начальника Головного управління статистики у Закарпатській області. Йому присвоєно 9 ранг державного службовця (а.с.15).

Як наслідок, враховуючи вищевикладені законодавчі норми, та ту обставину, що ОСОБА_1 є державним службовцем, який на момент звернення до суду (на день розгляду справи) працював в державному органі, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що управлінням Пенсійного Фонду України в м.Ужгороді Закарпатської області було правомірно припинено виплату позивачу пенсії за віком починаючи з 01.04.2015 року.

Тому, в даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки такі не відповідають вимогам законодавства України у галузі пенсійного забезпечення, зокрема Закону України "Про державну службу".

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2015 р. по справі № 308/8620/15-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя І.В. Глушко

Судді О.О. Большакова

ОСОБА_2

Ухвала складена в повному обсязі 16.02.2016 року.