Справа № 804/1818/15
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

804/1818/15

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2016 року

справа № 804/1818/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Олефіренко Н.А.

суддів: Білак С.В. Шальєвої В.А.

за участю секретаря судового засідання: Фірска Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровській металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського"

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015р. у справі № 804/1818/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровській металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського"

до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України

про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що вказані картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та Рішення про коригування митної вартості товарів є незаконним та таким, що винесено без достатніх для цього підстав, посилаючись на те, що відповідачем не враховано, що позивачем своєчасно та в повному обсязі були подані документи, необхідні для митного оформлення отриманого товару.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015 року у задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства “Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” відмовлено.

При винесенні рішення суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для прийняття оскаржуваних картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.07.2014 року та Рішення про коригування митної вартості товарів.

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, Публічне акціонерне товариство “Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського” звернулося до апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Дніпропетровська митниця Державної фіскальної служби України у поданих запереченнях просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірні рішення прийняті відповідачем у зв'язку із розмитненням позивачем поставленого йому 28.07.2014 року на виконання умов зовнішньоекономічного контракту №14-0156-12 від 28.01.2014 р. з Компанією “VESUVIUS SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA” (Польща) товару: “вогнетривка суміш неорганічних речовин алюмосилікатного типу вогнетривів у вигляді порошку та дрібних камінців: вогнетривкий бетон марки CRINTRION80PE”.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару позивач до митниці надав МД № 110010000/2014/021260 від 28.07.2014 pоку.

На підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною контракту, позивачем було надано до митного органу: Контракт № 14-0156-12 від 28.01.2014 р., міжнародну автомобільну накладну (CMR) №319965 від 23.07.2014 р, рахунок-фактуру (інвойс) №131405338 від 23.07.2014 р., пакувальний лист №151405176 від 23.07.2014 р., Специфікацію №1 від 28.01.2014 р., інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару №2730 від 23.07.2014 р., інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару №2730 від 23.07.2014 р., сертифікат про походження товару загальної форми №PL/MF/AK0041750 від 23.07.2014 р., сертифікат якості від 23.07.2014 р., копія митної декларації країни відправлення 14PL351010Е0052576 від 23.07.2014 р., митну декларацію №110010000/2014/021260 від 28.07.2014 p., картку особи, яка здійснює операції за товарами №110/2012/0001471 від 29.04.2014 р., прейскурант (прас-лист) виробника товару б/н від 30.09.2013 р., комерційну пропозицію №14/05/06 від 06.05.2014 р., транспортну довідку №062Д/1117 від 28.07.2014 р., рішення про визначення коду товару №КТ-110-0246-2012 від 10.02.2012 р., лист виробника товару №13/02/13-05 від 13.02.2013 р., лист виробника товару від 23.07.2014 року.

Митна вартість товару була заявлена за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України на рівні - 0,9245 EUR/кг.

Додатково Митниця витребувала у декларанта виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; відповідно ст. 254 Митного кодексу України переклад копії митної декларації країни відправлення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого не погодився апеляційний суд, виходив з того, що надані Підприємством документи не підтверджують достовірність визначення митної вартості товару відповідно до ціни контракту.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу (МК) України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Відповідно до частини третьої статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, законодавством передбачено таку конструкцію регулювання митних відносин, якою презюмується правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

За правилами частини третьої цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З наведеним висновком кореспондуються положення пункту 2 частини п'ятої статті 54 Митного кодексу України, за змістом якої Митниця має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

З пояснень Митниці вбачається, що причиною вважати здійснений позивачем розрахунок митної вартості невірним було порушення порядку визначення витрат на транспортування. Зокрема, позивач надав заявки на перевезення товару саме з боку продавця. В той же час, не встановлено фактичного перевізника на території України, тому Митниця вважає що до вартості, визначеної позивачем, не включені витрати на транспортування товару на території України.

Наведене твердження вбачається надуманим, оскільки ґрунтується виключно на укладанні цивільно-правових договорах.

Укладення договорів з третіми особами на виконання первісного договору перевезення є лише способом здійснення господарської діяльності, а у Митниці не було підстав вважати, що ціна таких похідних догорів має відношення до митної вартості декларованих позивачем товарів.

При цьому, перелік витребуваних Митницею у позивача документів дає підстави вважати дії Митниці такими, що не відповідають принципу розсудливості. Зокрема, перелік частково повторює уже надані Підприємством документи, наприклад щодо витребування копії митної декларації країни відправлення. Частина затребуваних документів об'єктивно не стосується товарів, які імпортуються, зокрема ліцензійний чи авторський договір покупця. Це свідчить про формальний підхід митного органу до перевірки правильності заявленої митної вартості.

Як встановлено судом під час апеляційного перегляду та підтверджується матеріалами справи, надані позивачем документи не містять суперечностей та ознак підробки, а також містять усі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Зазначене свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції та необґрунтованість сумніву Митниці у задекларованій позивачем вартості товарів.

Отже висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні цього позову є неправильними, а доводи, викладені в апеляційній скарзі дають підстави вважати судове рішення таким, що ухвалені з порушеннями норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ч.1 ст. 94 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 207, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровській металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" – задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2015р. у справі № 804/1818/15 – скасувати.

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Дніпровській металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського"-задовольнити.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровській металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського" (ЄДРПОУ 05393043) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби України (ЄДРПОУ 39421732) сплаченого судового збору розмірі 3 836( три тисячі вісімсот тридцять шість гривень) 70 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному у порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17.02.2016 року.

Головуючий: Н.А. Олефіренко

Суддя: С.В. Білак

Суддя: В.А. Шальєва