Справа № 2а-738/10/0970
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Справа № 876/9096/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Судової-Хомюк Н.М.

з участю секретаря судового засідання Богдан А.О.,

представника відповідача Данилик Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2010 року в адміністративній справі № 2а-738/10/0970 за позовом управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області до відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Долинського газопереробного заводу відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2010 року управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області (надалі - УПФУ в Долинському районі) звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило стягнути з відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Долинського газопереробного заводу відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» (надалі - відповідач) на свою користь заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в сумі 50 147 грн 47 коп. за період 2000 - 2006 років.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із прийнятою постановою, її оскаржило УПФУ в Долинському районі, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків суду обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права. Тому просило скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що спірні суми визначено розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, які не були оскаржені в судовому порядку, тому є узгодженими. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції неправомірно дійшов висновку щодо пропущення позивачем строків звернення до суду із цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, відповідач є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Об'єктом оподаткування для платника зазначеного збору є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 вказаного Закону.

Згідно із пунктом 2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вказаним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення» та «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» відшкодуванню підлягають пенсії, призначені за пунктами «б» - «з» статті 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що об'єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону (а це суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників; філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку, зазначених вище, що не мають статусу юридичної особи, розташовані на території іншої, ніж платник збору, територіальної громади) крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відшкодування підприємствами витрат Пенсійного Фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року (надалі - Інструкція).

Пунктом 6.1 Інструкції передбачено, що відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 100 відсотків фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до абзацу першого частини 2 Прикінцевих положень Закону застрахованим особам, які працювали або працюють на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 6.4 Інструкції встановлено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно із пунктом 6.8 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У відповідності до вищевказаних приписів позивачем направлялись на адресу відповідача розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, наявним в матеріалах справи.

Таким чином, підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Як видно із розрахунків заборгованості (виникнення заборгованості), картки особового рахунку та інших матеріалів, спірна сума заборгованості складає 50 147,41 грн.

Вказану суму фактично визнав відповідач, що підтверджується наявними у справі його листами до пенсійного органу, довідками тощо, проте він вважає, що для стягнення вказаної заборгованості позивачем пропущено строки давності, визначені статтею 99 КАС України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Частиною першою статті 99 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Разом з тим, пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена територіальними органами ПФУ у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини п'ятнадцятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.

Таким чином, на підставі аналізу вищезазначених норм права судова колегія дійшла висновку, що в разі звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості (недоїмки), яка виникла через несвоєчасне нарахування та/або сплату суми фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, до відносин щодо стягнення такої заборгованості (недоїмки) застосовуються положення частини п'ятнадцятої статті 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Водночас строки звернення до суду із позовом про стягнення цієї заборгованості (недоїмки), передбачені статтею 99 КАС України, не застосовуються.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 листопада 2015 року за позовом УПФУ в м.Луцьку до ВАТ «Завод «Полімер» про стягнення заборгованості.

Враховуючи, що доказів сплати заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, відповідачем не надано, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо обгрунтованості позовних вимог на суму 50 147,41 грн. за період: 2000 - 2006 роки.

Відповідно до статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно зі статтею 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 198 ч.1 п.3, 202, 205 ч.2, 207, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2010 року в адміністративній справі № 2а-738/10 скасувати.

Позов управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Долинського газопереробного заводу відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» на користь управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області заборгованість з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 50 147 (п'ятдесят тисяч сто сорок сім) грн 41 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді О.М.Довгополов

Н.М.Судова-Хомюк

Постанова складена у повному обсязі 15 лютого 2016 року.