Справа № 761/25549/15-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Дзекан В. В.

представника позивача Чижикової Л. О., представника третьої особи Камінської Т. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ДТГО «Південно-Західна залізниця» звернулось до суду Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, а саме: не реєстрації за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року додаткових зобов'язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремих категорій громадян по станції Коростень міста Коростень за вказаний період та не надсилань інформації про додаткові зобов'язання щомісяця до 18 числа фінансовому органу Коростенської міської ради; стягнення витрат на перевезення залізницею пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах, за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року в сумі - 1022349 гривень 09 копійок.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 18.02.2016 р. позивача - державне територіально - галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця» замінено правонаступником - публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця».

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, 28 січня 2015 року між позивачем та управлінням праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради був укладений договір № 17 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій (а. с. 10 - 11).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору залізниця зобов'язалася здійснювати перевезення пільгових категорій громадян, передбачених діючим законодавством України та забезпечити видачу квитків.

Відповідно до п. 2.3.2 вказаного договору платник здійснює розрахунки з перевізником у 5-ти денний термін після отримання відповідного фінансування в межах обсягу затверджених асигнувань на ці цілі.

У разі скорочення обсягу затверджених бюджетних асигнувань вживає заходів щодо приведення договірних зобов'язань з перевізником та обсягів бюджетних зобов'язань у відповідності до уточнених вимог обсягів бюджетних асигнувань.

Вказаний договір укладено на виконання положень законодавства щодо соціального забезпечення населення з надання пільг по безоплатному користуванню приміським транспортом, зокрема, Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про основні засади соціального захисту ветеранів та інших громадян похилого віку в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 року № 354 «Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування».

За період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2015 року залізницею було надано послуги по перевезенню пільгових категорій громадян зі станції м. Коростень на суму 1 622349, 09 грн., однак, відповідачем було відшкодовано позивачу лише 600 000, 00 грн., що підтверджується довідкою про пред'явлені і відшкодовані кошти (а. с. 9).

Існування заборгованості з боку відповідача по відшкодуванню решти суми підтверджується обліковими формами та рахунками Коростенської дирекції залізничних перевезень (а. с. 32 - 66).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Згідно з пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст, республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у пп. «б» п. 4 ч. 1 ст. 89 зазначеного Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 4 березня 2002 року (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно з п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг.

У відповідності до п. 6 Порядку у разі виникнення додаткових зобов'язань головні розпорядники коштів місцевих бюджетів надсилають щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми.

Зазначені фінансові органи готують уточнені реєстри нарахованих у поточному місяці сум та подають їх до 20 числа Міністерству фінансів АРК, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби Автономної Республіки Крим, областях, міст Києві та Севастополі.

З огляду на вищенаведені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що головні розпорядники коштів зобов'язані у разі виникнення додаткових зобов'язань надсилати щомісяця до 18 числа фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) уточнену інформацію про фактично нараховані у поточному місяці суми.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідач повинен був надіслати інформацію щодо компенсування пільг, наданих залізницею відповідним категоріям громадян, фінансовим органам, які складають уточнені реєстри.

На підставі отриманої інформації фінансовий орган вирішує питання про фінансування додаткових зобов'язань, зокрема, шляхом збільшення обсягу субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам; перерозподіл обсягів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам за рахунок позицій, по яким не відбулось повного чи часткового освоєння коштів; перереєстрація заборгованості за минулий період та включення її в кошторис наступного періоду.

Проте, відповідачем не було виконано вимоги п. 6 Порядку, не зареєстровані додаткові зобов'язання, чим порушено права позивача. Тобто, відповідач, в цій частині не виконав, вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256, чим порушив право позивача на отримання компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян залізницею в повному розмірі.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки за надані послуги відповідач не розрахувався у відповідності до вартості фактично отриманих послуг.

В апеляційній скарзі відповідач обґрунтовує неправомірність рішення суду першої інстанції наявністю у нього обов'язку брати бюджетні зобов'язання виключно в межах бюджетних асигнувань.

Натомість, з аналізу наведених правових положень вбачається, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання, взятого на себе державою в особі органу виконавчої влади.

Чинним законодавством України не врегульовано порядку проведення погашення заборгованості бюджетних установ у випадках, коли поточні бюджетні асигнування не покривають всі зобов'язання за укладеними договорами.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 року у справі № 21-384во09.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта в частині характерності ознак спору приватно - правовим відносинам, позаяк, відповідач у даному спорі, незважаючи на те, що є стороною договору, крім того, здійснює владні управлінські функції держави щодо захисту соціально вразливих верств населення за державними програмами.

Щодо наявності підстав для стягнення недоплачених коштів на користь позивача без необхідності проходження процедури отримання субвенції з державного бюджету, передбаченої пунктами 5- 8 Порядку, колегія суддів зазначає, що право позивача є очевидно порушеним, факт наявності підстав для відшкодування понесених збитків встановлено в процесі розгляду справи, крім того, порядок отримання субвенції передбачає конкретні дати, з якими Порядок пов'язує обов'язок відповідача та фінансових органів вчинити ту чи іншу дію.

Таким чином, здійснити розрахунок з позивачем у спосіб, визначений Порядком, відповідач можливості позбавлений, а відтак стягнення заборгованості, на думку колегії суддів, є належним способом захисту порушених прав.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові ВАС України від 21.01.2016 р. у справі № 826/5047/14.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та апеляційним судом відхиляються.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, виконавчий комітет Коростенської міської ради Житомирської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська
(Повний текст ухвали виготовлено 18.02.2016 р.)

.

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.