Справа № 815/6585/15
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6585/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Андрухіва В.В.

при секретарі Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату недоїмки, -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2015 року до суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 від 04.11.2015 року, рішення № НОМЕР_3 від 04.11.2015 року про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату недоїмки №Ф-002971701 від 04.11.2015 року.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що згідно наказу ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області № 499 від 18.09.2015 року Про призначення планової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1І. було проведено планову виїзну документальну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Термін проведення перевірки згідно наказу встановлено з 20 вересня 2015 року тривалістю 10 робочих днів. В подальшому зазначений термін перевірки було продовжено на 5 робочих днів, про що свідчить наказ № 540 від 08.10.2015 року Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1І., запит про надання документів від 09.10.2015 року №10-17-02, лист від 15.10.2015 року. 19.10.2015 року позивач отримала акт про результати документальної планової виїзної перевірки № 1434/1701-1509/НОМЕР_4. На підставі вказаного акту перевірки 04.11.2015 року відповідачем прийнято повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 212415 грн. та штрафних санкцій у розмірі 53103,75 грн.; повідомлення-рішення за № НОМЕР_3 щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 510 грн. Також на підставі акту перевірки від 19.10.2015 року № 1434/15-09-17-01/НОМЕР_4 ДПІ прийнято рішення № НОМЕР_3 про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 6982,60 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та донараховано єдиний внесок в розмірі 33663,47 грн. Позивач зазначає, що акт перевірки від 19.10.2015 р. має номер №1434/1701-1509/НОМЕР_4, проте вищенаведені оскаржувані рішення та вимога містять в собі посилання на акт перевірки від 19.10.2015 р. за № 1434/15-09-17-01/НОМЕР_4, тобто код структурного підрозділу, відповідального за проведення перевірки, та код, зазначений в оскаржуваних рішеннях та вимозі, не співпадають. Як вказує позивач, акт перевірки не відповідає вимогам Порядку № 395 від 14.03.2013 року, а саме: в акті містяться перекручені відомості щодо термінів перевірки; акт підписано лише однією посадовою особою, а не всіма; в акті зазначено, що позивач подала до перевірки не всі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій, проте перевіряючому було надано доступ до всіх оригіналів первинних документів; в акті не зазначені звання перевіряючих; жодних пояснень щодо встановлених в акті порушень у позивача не відбиралося; в акті перевірки відсутня інформація про запит щодо надання документів до перевірки, а також не відображена інформація про складання акту, який засвідчує факт відмови від надання документів; в акті не допускається визначення виду і розміру штрафних санкцій за встановлені порушення, при цьому, на 17-й сторінці акту розписано помісячне застосування штрафних санкцій у загальному розмірі 6983,60 грн. Крім того, позивач не погоджується з тим, що договори, акти виконаних робіт та видаткові касові ордери не можуть підтверджувати реальність господарських операцій. Оскільки основним видом діяльності позивача є оптова торгівля, позивач здійснює торгівельну діяльність з багатьма великими торгівельними мережами та користується послугами фізичних осіб-підприємців. Відповідно до укладених договорів про надання складських послуг з ФОП ОСОБА_2, останній зобовязувався забезпечувати збереження товарно-матеріальних цінностей. Позивач також зазначає, що наявність приміщень для розміщення товарно-матеріальних цінностей підтверджується договорами оренди нежитлових приміщень, укладених з КТВП Гермес. В акті перевірки зазначено, що в наданих до перевірки книгах обліку доходів та витрат не заповнені графи 2 та 11, де мала бути відображена сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо, внаслідок чого позивачем порушено п.3.2 наказу ДПА України № 1025 від 24.12.2010 року та п.177.1 ПК України, однак, цей наказ втратив чинність у звязку з прийняттям іншого, а нова форма книги обліку доходів та витрат не містить колонок, де слід відображати залишки та інформацію про внутрішнє переміщення товару. В податковому повідомленні-рішенні № застосована штрафна санкція у розмірі 510 грн., хоча за порушення ведення книги обліку доходів і витрат передбачена лише адміністративна відповідальність за ст.164 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі від 51 грн. до 136 грн. Крім того, позивач пояснила, що у звязку з великою кількістю контрагентів нею було укладено договори про транспортне обслуговування та експедицію з обслуговування вантажним транспортом. Оплата здійснювалась авансовими платежами, що підтверджується видатковими ордерами, а виконання договору підтверджується відповідними актами. В акті перевірки зазначено, що в договорах відсутні номери транспортних засобів, проте, як зазначає позивач, чинне законодавство не відносить до обовязкових умов договору зазначення номера транспортного засобу. У графі 5 Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом № 481, занесені всі первинні документи , що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг. На думку позивача, висновки ДПІ про те, що позивач необґрунтовано включив до складу валових витрат сплачені іншим фізичним особам-підприємцям кошти є необґрунтованими, оскільки реальність господарських операцій підтверджується також тим, що предмет договорів узгоджується із основними видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно КВЕД. Також позивач зазначає, що висновки відповідача про заниження суми чистого доходу, на який нараховується єдиний внесок на суму 97912,78 грн. за рахунок включення до загальної суми оподаткованого доходу документально не підтверджених витрат є необґрунтованим, а тому є необґрунтованим і донарахування єдиного соціального внеску на загальну суму 33663,47 грн., обчислення якого здійснювалось, виходячи з невизнання господарської діяльності позивача реальною.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволені позову відмовити з наступних підстав. Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, у графах 2 та 11 Книги обліку доходів та витрат повинні відображати суми нереалізованих товарних запасів. Згідно наданого позивачем під час перевірки пояснення від 08.10.2015 року № 6668/О, позивач не здійснює облік залишків товарно-матеріальних цінностей. Позивач відмовилась надати до перевірки відомості щодо ведення залишків товарно-матеріальних цінностей. До перевірки позивачем були надані договори про надання складських послуг з СГД ОСОБА_3 та СГД ОСОБА_2, які укладались щомісячно. Згідно умов цих договорів позивач виплатила за надані послуги СГД ОСОБА_3 у 2013 році 124500 грн., у 2014 році 150000 грн., а СГД ОСОБА_2 виплатила у 2013 році 128500 грн. та у 2014 році - 150000 грн. Вказані суми позивачем відображено у складі витрат підприємця та Книзі обліку доходів та витрат. Крім того, позивач включала до складу витрат щомісячні суми витрат на розрахунки з підприємцями згідно договорів на автотранспортне обслуговування та експедирування товару та актів виконаних робіт (детальний опис в п.2.2.2 акту перевірки). В ході перевірки будь-яких первинних документів, окрім актів виконаних робіт, які б підтверджували належне виконання умов договорів та надання послуг, прямо повязаних з підприємницькою діяльністю, позивачем надано не було. Враховуючи вищевикладене, перевіркою було встановлено, що ФОП ОСОБА_1, порушуючи вимоги п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України безпідставно завищила витрати на загальну суму 863100 грн., в тому числі за 2013 рік на 375100 грн., за 2014 рік на 488000 грн. Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1, встановлено його заниження у вказаному періоді на суму 129465 грн. Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходів, отриманих від здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на які нараховується єдиний внесок, встановлено заниження суму чистого доходу на 90345,58 грн. за рахунок включення до загальної суми оподаткованого доходу документально не підтверджених витрат. Згідно проведеного аналізу звітності по єдиному внеску за 2013-2014 рр. було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 нараховувала ЄСВ, виходячи з максимальної величини нарахування в більшості місяців звітних років. Отже, виходячи з вищезазначеного, згідно акту перевірки ФОП ОСОБА_1 підлягає донарахуванню єдиний соціальний внесок на загальну суму 31349,92 грн.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідка ОСОБА_4, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Суд встановив, що 18.09.2015 року ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області згідно з планом-графіком проведення документальних перевірок, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.77.4 ст.77 ПК України видано наказ № 499, яким призначено планову виїзну документальну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства, та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Термін проведення перевірки згідно вказаного наказу встановлено з 20 вересня 2015 року тривалістю 10 робочих днів.

На підставі наказу № 499 від 18.09.2015 року ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області виписано повідомлення про перевірку від 18.09.2015 року № 20/10/17-01-15-09.

08.10.2015 року ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області видано наказ № 540 Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1І., згідно якого термін перевірки продовжено на 5 робочих днів. Проте, даний наказ відповідачем реалізовано не було, оскільки до позивача цей нааз було доведено лише 15.10.2015 року, тобто після спливу терміну перевірки, визначеного наказом № 499 від 18.09.2015 року.

15.10.2015 року позивачу також було вручено запит ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області № 10/17-02 від 09.10.2015 року про надання документів, згідно якого у позивача запитано всі копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують здійснення господарських операцій в період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року з наступними контрагентами: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9 - для зясування реальності та повноти відображення в бухгалтерському та податковому обліку із відповідним відображенням у податкових деклараціях (розрахунках, звітах, тощо) результатів операцій за 2013 та 2014 рік. Також запитано інвентаризаційні описи товару станом на 01.01.2013 року, 01.01.2014 року, 01.01.2015 року.

Листом від 15.10.2015 року позивач проінформувала відповідача, що у звязку з відсутністю законодавства, яке б зобовязувало вести облік товарних залишків на складах для приватних підприємців, цей облік позивачем не ведеться, у звязку з чим надати інвентаризаційні описи товару станом на 01.01.2013 року, на 01.01.2014 року та на 01.01.2014 року не є можливим. Також позивач повідомила відповідача, що за запитом перевіряючих відповідно до опису від 02.10.2015 року оригінали первинних документів, договорів та актів виконаних робіт вже надавалися.

За результатами проведеної з 28.09.2015 року по 09.10.2015 року перевірки відповідачем складено акт № 1434/1701-1509/НОМЕР_4 від 19.10.2015 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства (крім податку на додану вартість) субєкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_4) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства з період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року».

Відповідно до висновків вказаного акту, плановою перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п.3.2 Наказу ДПА України № 1025 від 24.12.2010 року;

- ст.44, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177, п.178.3 ст.178 ПК України, в результаті чого було донараховано податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 212415 грн., а саме з 2013 рік - 94215 грн., за 2014 рік 118200 грн.;

- п.8 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, в результаті чого донараховано основний платіж по ЄСВ від підприємницької діяльності в сумі 33663,47 грн., а саме за 2013 рік 20809,67 грн., за 2014 рік - 12853,76 грн.

Не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки, позивач подала до ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області заперечення на акт.

Про результати розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 ДПІ у Біляївському районі ГУ ДФС в Одеській області повідомила позивача листом від 30.10.2015 року за вих. № 12915/10/15-09/1701, в якому зазначено, що підстави для перегляду висновків акту перевірки № 1434/1701-1509/НОМЕР_4 від 19.10.2015 року відсутні.

На підставі акту перевірки від 19.10.2015 року № 1434/1701-1509/НОМЕР_4 відповідачем прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 року № НОМЕР_1 по податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання на 265518,75, з яких за основним платежем 212415 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 53103,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено позивачу суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачені фізичними особами за результатами річного декларування, за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 510 грн.;

- рішення № НОМЕР_3 від 04.11.2015 року про застосування штрафних санкцій в сумі 6983,6 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 33663,47 грн.;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2015 року № Ф- зі сплати єдиного внеску у сумі 33663,47 грн.

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 цієї статті визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2013 року) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, іншим визначеним законодавством обовязковим критерієм щодо підтвердження показників податкової звітності платника податків є забезпечення належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій, в тому числі дотримання вимог щодо підстав для здійснення такого обліку, якими можуть бути первинні документи, оформлені згідно з вимогами чинного законодавства. З урахуванням зазначеного право платника на формування валових витрат є також залежним від забезпечення ведення ним належного бухгалтерського обліку відповідних господарських операцій.

Поряд з цим, у бухгалтерському та податковому обліку підприємства враховуються лише ті первинні документи, що складені за наслідками фактично проведеної господарської операції, тобто, зміст господарської операції превалює над її формою. За таких умов, наявність належним чином оформлених первинних документів з приводу проведення певної господарської операції не може розглядатись як безумовне підтвердження наявності у платника податку права на формування витрат, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток (податком з доходів) по відповідних господарських операціях.

Отже, правомірність формування платником відповідних показників бухгалтерського та податкового обліку має оцінюватись з урахуванням сукупності умов, визначених законодавством України як підстави для їх формування.

Пунктом 121.1 ст.121 Податкового кодексу України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Накладаючи на позивача штраф у сумі 510 грн. податковим повідомленням-рішенням від 04.11.2015 року № НОМЕР_2 на підставі п.121.1 ст.121 Податкового кодексу України, відповідач не зазначив, зберігання яких саме первинних документів облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання не забезпечив позивач, та/або оригінали яких документів чи їх копії не надав позивач контролюючому органу при здійсненні податкового контролю.

При цьому, посилання відповідача в акті перевірки на порушення у веденні Книги обліку доходів та витрат (незаповнення граф 2 та 11) суд до уваги не бере, оскільки це порушення не є підставою відповідальності, передбаченої вищенаведеним п.121.1 ст.121 ПК України.

Доводи відповідача щодо неведення позивачем обліку залишків товарно-матеріальних цінностей суд також вважає безпідставними, оскільки облік залишків товарів на складах ФОП ОСОБА_1 ведеться з використанням сальдового (оперативно-бухгалтерського) методу, який передбачає складання сальдової відомості обліку.

Суд бере до уваги пояснення ФОП ОСОБА_1 про те, що облік продукції на складі та в бухгалтерії ведеться на комп'ютерах, за допомогою яких на основі даних прибутково-видаткових документів складаються: картки складського обліку в натуральних одиницях виміру. Матеріально відповідальні особи ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_10, які надають складські послуги, відповідно до цього методу ведуть кількісний облік товарних залишків та рух товарно-матеріальних цінностей. Враховуючи велику номенклатуру товару, постійну зміну заводських цін, немає можливості вести щоденний перерахунок товарних залишків в цінах заводу виробника, для того, щоб заповнити відповідну графу в книзі обліку Форма 10. У відомості обліку залишків (сальдової відомості) відображаються залишки на перше число кожного звітного періоду. Відомість відкривається в бухгалтерії по складу і ведеться в розрізі груп і номенклатурних номерів (найменувань) готової продукції.

На вимогу суд позивач надала залишки товарних запасів на складах на момент проведення перевірки (станом на 01.10.2015 року), а також звіт про рух товарів на складах (період 01.09.2015р. 01.10.2015р.), чим підтверджено ведення позивачем обліку товарних запасів (т.4 а.с.136-144).

Згідно з п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Відповідно до вимог п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

ФОП ОСОБА_1 на виконання п. 170.10 ст.170 ПК України вела Книгу обліку доходів та витрат і має підтверджуючі документи щодо походження товару. Тому підстав для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 510 грн. повідомленням-рішенням від 04.11.2015 року № НОМЕР_2 суд не вбачає, а тому це рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо решти оскаржуваних рішень відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до договорів про надання складських послуг, укладених між ФОП ОСОБА_1 та субєктами господарської діяльності ОСОБА_2 та ОСОБА_10 (2013-2014 р.р.), останні зобовязувались забезпечувати збереження товарно-матеріальних цінностей, забезпечує керівництво роботами з прийому, зберіганню, відпуску товарно-матеріальних цінностей на складах, по їх розміщенню з врахування найбільш раціонального використання складських приміщень, дотримання правил оформлення приходно-видаткових документів, тощо.

Оплата встановлювалась в вигляді авансового платежу. Підтвердженням виконання договорів є акти виконаних робіт. Підтвердженням оплати за договорами є видаткові касові ордери.

Наявність приміщень для розміщення товарно-матеріальних цінностей підтверджується договорами оренди нежитлових приміщень, укладених з КТВП Гермес.

01.01.2013 року між КТВП Гермес (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір оперативного лізингу, за умовами якого Орендодавець здає, а Орендар приймає в орендне користування приміщення загальною площею 80,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Теплодар, вул. Піонерна 2 та вул. Комунальна 2.

01.01.2014 року КТВП Гермес (Орендодавець) уклало договір оренди нежитлового приміщення № 1 з ФОП ОСОБА_1 (Орендар), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування обєкт нежитлового фонду нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Теплодар, вул. Піонерна, 2.

На підтвердження виконання господарських операцій з ПП ОСОБА_6 у перевіряємий період суду надані договори про автотранспортне обслуговування та експедирування товарів та акти виконаних робіт по цим договорам (т.1. а.с.62-142).

На підтвердження виконання господарських операцій з ПП ОСОБА_11 у перевіряємий період суду надані договори про автотранспортне обслуговування та експедирування товарів та акти виконаних робіт по цим договорам (т.1. а.с.145-186).

На підтвердження виконання господарських операцій з ПП ОСОБА_7 у перевіряємий період суду надані договори про автотранспортне обслуговування та експедирування товарів та акти виконаних робіт по цим договорам (т.1. а.с.189-236).

На підтвердження виконання господарських операцій з ПП ОСОБА_10 у перевіряємий період суду надані договори про автотранспортне обслуговування та експедирування товарів та акти виконаних робіт по цим договорам (т.1. а.с.239-254, т.2 а.с.1-32).

Оплата наданих позивачу послуг за договорами про автотранспортне обслуговування та експедирування товарів, укладеними позивачем з вищезазначеними контрагентами, підтверджується видатковими касовими ордерами (т.3 а.с.109-223, т.4 а.с.1-87).

Таким чином, вищеперелічені первинні документи підтверджують реальність вчинення господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2, ПП ОСОБА_10, ПП ОСОБА_7, ПП ОСОБА_11, ПП ОСОБА_6 та спростовують висновки відповідача про непов'язаність витрат ФОП ОСОБА_1 з веденням господарської діяльності та відсутності подальшого використання придбаних послуг в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача. При цьому суд бере до уваги доводи позивача про те, що вона постачає товари великим торгівельним мережам і сама фізично не може виконувати весь обсяг робіт з прийняття продукції на склади, її відвантаження та транспортування покупцям, ведення складського обліку товарів, саме тому вона використовує послуги, що надаються їй вищевказаними фізичними особами-підприємцями.

На дату здійснення та відображення у бухгалтерському та податковому обліку господарських операцій контрагенти позивача ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_6 були зареєстровані уповноваженими органами як суб'єкти господарювання, у встановленому порядку цивільної дієздатності не позбавлені.

Правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язку платника податків підтверджувати реальність господарської операції товарно-транспортними накладними або подорожніми листами, а відповідно до Закону України Про автомобільний транспорт (ст.48), Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту від 14.10.1997 р. (абз. 25-26 п.1) товарно-транспортна накладна є документом, на підставі якого здійснюються вантажні перевезення. Обов'язок щодо наявності таких документів покладено на перевізника та його водія.

Отже, виходячи з викладеного та враховуючи наявність відповідних договорів щодо перевезення товару, актів виконаних робіт щодо цих договорів та видаткових касових ордерів, згідно яких послуги з перевезення товару позивачем оплачено, суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що відсутність у позивача товарно-транспортних накладних свідчить про те, що господарська операція не здійснювалась.

Таким чином, судом встановлено, що господарські операції позивача з контрагентами: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_6 - підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, зокрема, договорами, актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також видатковими касовими ордерами, що окрім іншого, підтверджує зв'язок цих послуг з господарською діяльністю позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що в акті перевірки немає жодних зауважень контролюючого органу щодо наданих документів, при цьому інших документів на підтвердження перевезення товару позивача під час перевірки не витребовувалося.

Також суд критично оцінює посилання відповідача на те, що в наданих до перевірки Книгах обліку доходів і витрат не заповнені графи 2 та 11, в результаті чого позивачем порушено п.3.2 Наказу ДПА України № 1025 від 24.12.2010 року та п.177.10 ПК України, оскільки цей наказ втратив чинність у звязку з прийняттям наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року № 481 (далі за текстом - Наказ № 481).

Наказом № 481 введено нову форму Книги обліку доходів і витрат, яку з 01.01.2014 року ведуть фізичні особи-підприємці. Нова форма Книги складається лише з девяти граф і не містить колонок, де слід було б відображати залишки та інформацію про внутрішнє переміщення товарів та запасів.

За таких обставин, суд бере до уваги доводи позивача, що здійснювати записи щодо залишків товарно-матеріальних цінностей, починаючи з 18.10.2013 року за новою формою Книги обліку доходів та витрат вона не була зобовязана.

Разом з тим, відповідно до пп.5 п.6 Наказу №481, у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвічують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відображено у Книзі обліку доходів і витрат усі необхідні реквізити документів, які підтверджують понесені витрати, а всі необхідні документи було предявлено перевіряючому.

Щодо ведення позивачем обліку залишків товарно-матеріальних запасів в період з 01.01.2013 року до 18.10.2013 року, суд враховує пояснення позивача про те, що залишок продукції на кінець звітного періоду нею ведеться за номенклатурою товару та її кількістю, без визначення вартісного показника, через постійну зміну цін виробника продукції, що унеможливлює облік товарних залишків у грошовому виразі.

В ході судового розгляду справи, судом зясовано, що усі запитані особами, що проводили перевірку, документи згідно опису були їм надані позивачем. Вказані документи інспектори забрали з собою до ДПІ, де фактично і здійснювали перевірку.

Викладені обставини підтвердила суду свідок ОСОБА_4, яка проводила перевірку та складала акт перевірки. Також свідок підтвердила, що вона разом з перевіряючим ОСОБА_12 прибула на перевірку до ФОП ОСОБА_1 та пробула там декілька годин. Через відсутність коштів на відрядження для щоденного приїзду до позивача під час перевірки перевіряючі відмовилися від пропозиції ФОП ОСОБА_1 проводити перевіроку та досліджувати документи за місцем здійснення позивачем господарської діяльності, хоча остання підготувала їм для цього робочі місця. Також свідок ОСОБА_4 пояснила, що з наказом № 540 від 08.10.2015 року Про продовження терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1І. та запитом №10/17-02 від 09.10.2015 року вона прибула до позивача лише 15.10.2015 року, коли термін проведення перевірки, визначений наказом № 499 від 18.09.2015 року, вже сплинув. Дана обставина унеможливила дослідження перевіряючими додаткових документів, що були необхідні для проведення перевірки, і перевірка була закінчена 09.10.2015 року, що відображено в акті перевірки від 19.10.2015 року.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, зокрема, що документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

З огляду на вказану норму закону та встановлені судом обставини, суд вважає, що позивач виконала свій обовязок, встановлений п.85.2 ст.85 ПК України (надати посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або повязані з предметом перевірки, після початку перевірки), і недослідження уповноваженими посадовими особами відповідача інших первинних документів, наявних у позивача, окрім отриманих за їхньою вимогою згідно опису, є провиною контролюючого органу, який в порушення вимог ст.75 Податкового Кодексу України фактично провів документальну планову виїзну перевірку як невиїзну.

З огляду на наведене, суд вважає протиправними доводи відповідача, що позивач не надала усі необхідні документи, що підтверджують її витрати, повязані з отриманням складських послуг та послуг з транспортування та експедирування товару.

Тому суд вважає безпідставними висновки відповідача про те, що позивач необґрунтовано включила до складу валових витрат суми витрат з контрагентами: ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_10, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_11, ФОП ОСОБА_6, оскільки позивачем повністю підтверджено реальність господарських операції позивача з ними.

Таким чином, підстав для донарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у сумі 212415 грн. за період, що перевірявся, та, відповідно, нарахування штрафних санкцій на вказану суму в розмірі 53103,75 грн. суд не вбачає, а тому податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.11.2015 року № НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнооборвязкове державне соціальне страхування, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнооборвязкове державне соціальне страхування, обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Оскільки донарахування ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску в сумі 33663,47 грн. та штрафних санкцій в сумі 6983,60 грн. здійснювалося відповідачем на підставі висновків акта перевірки про заниження позивачем сум чистого доходу, які суд вважає безпідставними, вимога про сплату недоїмки від 04.11.2015 року № Ф-002971701 з ЄСВ на суму 33663,47 грн. та рішення № НОМЕР_3 від 04.11.2015 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 6983,60 грн. також є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 року № НОМЕР_1, податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 року № НОМЕР_2, рішення № НОМЕР_3 від 04.11.2015 року про застосування штрафних санкцій, вимогу про сплату недоїмки від 04.11.2015 року № Ф-002971701, прийняті Державною податковою інспекцією у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області.

Стягнути судові витрати у сумі 3066,76 грн. (три тисячі шістдесят шість гривень 76 копійок) з Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції - протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлено 15.02.2016 року.

Суддя: В.В.Андрухів

.