Справа № 127/27341/14-а
Суддя: Вохмінова О. С.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/26/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2016 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Коберник О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

23.12.2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій в частині відмови в призначенні субсидії, невиплаті соціальної допомоги, невиплаті компенсації як фізичній особі, яка надає соціальні послуги неправомірними, зобов`язання виплатити борг виходячи з прожиткового мінімуму на день ухвалення рішення судом, відшкодувати моральну шкоду (а.с. 3-9 т. 1).

Неодноразово позивач позовні вимоги уточняла шляхом подачі заяв (а.с. 74-77 т.1, а.с. 53-56 т. 2, а.с. 131-136 т.2).

Мотивувала позов тим, що з 1991 року здійснювала догляд за матір`ю інвалідом 1 групи ОСОБА_3, тому не працювала, а перебувала на обліку як особа, яка здійснює догляд за інвалідом. З жовтня 2003 року нарахування субсидії по оплаті житлово-комунальних послуг було припинене, оскільки начебто існував борг 167,27 грн. по оплаті теплопостачання. В лютому 2004 року письмову відповідь надало Управління праці і соціального захисту населення про відмову в призначенні субсидії, тому вона звернулась до Міністерства праці і соціального захисту населення, яке 26.03.2004 року направило лист до Головного управління праці і соціального захисту населення із рекомендацією розглянути можливість призначення ОСОБА_3 житлової субсидії. Разом з тим, незважаючи на ці звернення, а також на обставини, що склались в сім`ї - інвалідність ОСОБА_3, перебування на утриманні двох малолітніх дітей, субсидія не була призначена. В листопаді 2010 року вона отримала відповідь з Управління праці та соціального захисту населення № К-1508/05-04 про те, що борг в сумі 164,27 грн. скасований. Також відповідач, в порушення Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, з 07.04.2005 року по 11.10.2005 року (день смерті матері ОСОБА_3С.) припинив виплату допомоги, яка на той час складала 67,92 грн. Вона залишилась без засобів для існування, оскільки внаслідок тривалої перерви трудового стажу не могла працевлаштуватись, і її сім`я не була забезпечена матеріально. Лише 17.06.2014 року із листа Управління соціального захисту населення (Правобережне) № К-08-34811 вона дізналась, що їй було призначено компенсацію як фізичній особі, яка надає соціальні послуги в період з 07.04.2005 року по 11.10.2005 року, проте виплата не проводилась в зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань. Оскільки відповідач неправомірно відмовив в призначенні субсидії, не виплачував компенсацію як особі, яка здійснює догляд за інвалідом, а також соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї в період з травня 2005 по вересень 2005 року, виник борг за житлово-комунальні послуги, з 01.10.2003 року по серпень 2011 року, який стягнутий за рішеннями судів від 24.10.2007 р., 05.11.2009 р., 08.11.2012 р. та судовими наказами від 14.04.2011 р., 24.06.2011 р., 30.10.2013 р., 02.90.2011 року, а на квартиру був накладений арешт. Через неправомірну поведінку відповідача вона зазнала моральних страждань і понесла матеріальні збитки.

Просила визнати дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради неправомірними в частині відмови в призначенні субсидії, відмови у виплаті компенсації як особі, яка надає соціальні послуги, відмови у виплаті державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї, зобов`язати відповідача виплатити ці кошти, а також стягнути матеріальну шкоду 28 382 грн. та моральну шкоду 28 382 грн., судові витрати.

Ухвалою від 12.02.2016 року позов в частині визнання протиправними дій Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо відмови в призначенні субсидії за період з 2003 по 2011 рік, а також державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї за період з квітня 2005 по жовтень 2005 року залишений без розгляду, оскільки в судовому засіданні позивач уточнила вимоги щодо періоду, за який не була надана субсидія та періоду, за який вона просить зобов`язати відповідача виплатити державну соціальну допомогу. Також позивач повідомила, що про порушене право вона знала ще в 2010 році, оскільки борг, який став підставою для відмови в нарахуванні субсидії, був скасований, а про те, що їй нарахована, але не виплачена соціальна допомога вона знала з 2005 року, оскільки отримувала довідки, проте до суду не зверталась.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, суду пояснила, що в період з 07.04.2005 року до дня смерті матері 11.10.2005 року вона не отримувала компенсацію як особа, що надає соціальні послуги, яка їй була нарахована в сумі 67,95 грн., через відсутність фінансування, і остаточно вона дізналась про неправомірну відмову у виплаті компенсації з листа Управління соціального захисту населення (Правобережне) № К-08-34811 від 17.06.2014 року, тому 23.12.2014 року подала до суду позов. Вона неодноразово зверталась до управління і до Міністерства соціальної політики із заявами про те, щоб розібрались в ситуації, проте відповідач не вжив ніяких заходів, а усно працівники управління пояснювали, що в разі надходження коштів виплата буде здійснена. Якби вона отримала цю компенсацію, субсидію і допомогу як малозабезпечена сім`я, то боргу по оплаті житлово-комунальних послуг, не було б. Проте, через неправомірні дії відповідача, за рішеннями судів стягнуто 28 382 грн. боргу за житлово-комунальні послуги, тому саме на цю суму їй завдана матеріальна шкода, яку повинен відшкодувати відповідач. Моральна шкода полягає в тому, що через порушення прав її сім`я була незабезпечена матеріально, за борги весь час відключали світло і газ, її діти зростали у важких умовах, напівголодні і часто хворіли через це, а численні звернення до відповідача, перенесені стреси, відсутність дієвих заходів з боку посадових осіб управління завдали душевних стражданнях. Оцінила компенсацію моральної шкоди на суму 28 382 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 206 т. 2). Суду пояснила, що з 07.04.2005 року по 26.05.2012 року відповідно до Постанови КМУ № 558 від 29.04.2004 року ОСОБА_1 була призначена компенсація як особі, яка надає соціальні послуги, проте в період з квітня 2005 року по жовтень 2005 року така компенсація в сумі 67,95 грн. не виплачувалась в зв`язку з відсутністю фінансування. Субсидія в період з 2003 року не призначалась, оскільки були борги по оплаті житлово-комунальних послуг, які стягнуті за рішеннями судів. Також представник відповідача зазначила, що позивач не надала доказів звернення і відмови в призначенні державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї в 2005 році, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Матеріальна і моральна шкода також не підтверджена позивачем, тому просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 07.04.2005 року ОСОБА_1 звернулась до Управління праці і соціального захисту населення з заявою про призначення компенсації як особі, яка надає соціальні послуги (а.с. 209) т. 2).

Відповідно до протоколу № 500099 від 16.05.2005 року та Постанови КМУ № 558 від 29.04.2004 року «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» ОСОБА_1 призначено компенсацію в зв`язку з доглядом інваліда 1 групи ОСОБА_3 в сумі 67,95 грн. на період з 07.04.2005 року по 26.05.2012 року (а.с. 210 т. 2).

11.10.2005 року ОСОБА_3 померла, тому нарахування компенсації припинилось.

Відповідно до довідки № 760 від 09.09.2005 року компенсація за період з 07.04.2005 року не була виплачена в зв`язку з відсутністю фінансування (а.с. 19 т. 1).

Відсутність виплати стало підставою для звернення ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики України. Згідно листа від 07.04.2006 року № 1082/014/184-06 до Головного управління праці і соціального захисту населення Вінницької облдержадміністрації на компенсаційні виплати фізичним особам, які надають соціальні послуги громадянам, що мешкають у м. Вінниці, у поточному році з міського бюджету передбачено видатки в сумі 406,8 тис. грн., в зв`язку з чим Міністерство рекомендувало розглянути звернення ОСОБА_1 та виплатити грошову компенсацію (а.с. 12-13).

Разом з тим, станом на день звернення до суду з позовом (23.12.2014 року) така компенсація виплачена не була. 17.06.2014 року Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради надало відповідь ОСОБА_1 за № К-08-34811, згідно якої протягом 2005-2006 років у складі видатків на фінансування місцевих (обласних) програм соціального захисту та соціального забезпечення, кошти не передбачались. В 2005-2006 роках функції по призначенню даного виду допомоги здійснювали управління праці і соціального захисту населення у місті рад, які в зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на ці цілі не здійснювали їх виплату (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до ч.5 Закону України «Про соціальні послуги» фізичним особам, які надають соціальні послуги, призначаються і виплачуються компенсаційні виплати в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, затвердженого Постановою КМ України від 29.04.2004 року № 558 (далі Порядок) непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, що обслуговуються соціальними службами), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

Розміри компенсації визначені в п. 2 Порядку.

Відповідно до п. 12 Порядку якщо суми компенсації не одержані з вини органу, який їх призначає та виплачує, вони виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата за минулий час здійснюється виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.

Пунктом 14 Порядку визначено, що виплата компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги, і покриття витрат на її доставку провадяться за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Враховуючи те, що функції по призначенню компенсації перейшли до Департамену соціальної політики Вінницької міської ради, суд вважає дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації як особі, яка надає соціальні послуги, неправомірними.

Твердження відповідача, що виплата компенсації не була здійснена через відсутність бюджетних асигнувань, суперечить відповіді Міністерства праці та соціальної політики України адресованій Головному управлінню праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації. В листі від 07.04.2006 року зазначено, що у поточному році з міського бюджету передбачено видатки у розмірі 406,8 тис. грн. (а.с. 12).

Також суд вважає, що відсутність бюджетних асигнувань не є поважною причиною для відмови у виплаті компенсації громадянину, право якого на отримання такої компенсації визначене Законом України «Про соціальні послуги» та Постановою КМУ від 29.04.2004 року.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому суд вважає, що право ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту шляхом зобов`язання Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги за період з 07.04.2005 року по 11.10.2005 року відповідно до Постанови КМУ № 558 від 29.04.2004 року «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати (п. 12 Порядку).

Вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди безпідставні та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Згідно ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач вважає, що внаслідок невиплати їй компенсації в період з квітня по жовтень 2015 року виник борг по оплаті житлово-комунальних послуг, який стягнутий за рішеннями судів з 2007 по 2012 роки (а.с. 28-43 т.1), на загальну суму 28 382 грн.

Разом з тим, суд вважає, що між неправомірними діями відповідача та боргом по оплаті житлово-комунальних послуг немає безпосереднього причинного зв`язку. Станом на 2005 рік сума, що підлягала виплаті ОСОБА_1, визначена в розмірі 67,95 грн. на місяць і позивач належними доказами не довела, що саме через невиплату компенсації, виник борг. Суд також враховує, що за рішеннями судів суми по оплаті житлово-комунальних послуг стягнуті не лише з ОСОБА_1, а і з повнолітніх членів сім`ї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які відповідно до вимог ЖК УРСР несуть обов`язок по оплаті наданих послуг.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Проте, суд вважає, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди саме Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради та її розмір 28 382 грн., а також наявність причинного зв'язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою.

При ухваленні рішення суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 Постанови ПВСУ від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 73,08 грн.

Керуючись ст. 19 Конституції України, Постановою КМУ № 558 від 29.04.2004 року "Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги", ст.ст. 23, 1166, 1173, ст.ст. 7, 10, 11, 17, 18, 69, 71, 159, 160-163 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

позов задоволити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації як особі, яка надає соціальні послуги.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Вінницької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію як особі, яка надає соціальні послуги за період з 07.04.2005 року по 11.10.2005 року відповідно до Постанови КМУ № 558 від 29.04.2004 року «Про порядок призначення та виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» виходячи з прожиткового мінімуму, затвердженого на момент виплати.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 73,08 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: