Справа № 826/13016/15
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

за участю секретаря: Присяжної Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 19.06.2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року позов задоволено повністю.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог даного позову.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, службовими особами відповідача була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група» (з питань своєчасності сплати податку на прибуток) за 2013 рік, за результатами якої складено акт від 02.06.2015 року № 350/26-59-15-03-94 (надалі - Акт перевірки), яким зафіксовані виявлені під час перевірки порушення позивачем норм податкового законодавства України, а саме: порушено терміни сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених пунктом 57.1. статті 57 Податкового кодексу України на 48 днів (самостійно визначене грошове зобов'язання з податку на прибуток в сумі 83 444,94 грн. граничний термін сплати - 11.03.2014 року, дата сплати - 28.04.2014 року).

У порядку пункту 86.7. статті 86 Податкового кодексу України позивачем подавалися заперечення до Акту перевірки, за результатом розгляду яких висновки Акту перевірки податковим органом були залишені без змін.

На підставі Акту перевірки відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 19.06.2015 року № , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 20% грошового зобов'язання з податку на прибуток, погашеного із затримкою в сумі 16 688,99 грн.

Позивач не погоджуючись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача звернувся з даним позовом про визнання його протиправним та скасування з підстав невідповідності нормам чинного законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи колегія суддів зважає на наступне.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) визначено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: 54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобовязання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (п.57.3 ст.57 ПК України).

З огляду на вказані норми права слід зробити висновок, що грошове зобов'язання, яке має сплатити платник податків у визначені законом строки, може бути узгодженим внаслідок самостійного визначення платником такого зобов'язання (подання декларації) або внаслідок визначення податкового зобов'язання контролюючим органом за результатом здійснення податкового контролю. При цьому, рішення про визначення (донарахування) податкового зобов'язання контролюючим органом приймається у формі податкового повідомлення-рішення.

Як було зазначено вище, підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стали висновки акту перевірки про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламна телевізійна група» вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України в частині порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток.

Згідно платіжних доручень від 15.01.2015 року № 551, від 05.02.2013 року № 574, від 12.02.2013 року № 577, від 18.03.2013 року № 621, від 05.04.2013 року № 680, від 15.05.2013 року № 9300741, від 06.06.2013 року № 9300808, від 22.07.2013 року № 9300888, від 16.08.2013 року № 9300991, від 06.09.2013 року № 9301045, від 27.09.2013 року № 9301071, від 07.11.2013 року № 9301145, від 19.12.2013 року № 9301260 позивачем упродовж 2013 року було сплачено 83 880,78 грн. авансових платежів з податку на прибуток.

Однак, при заповненні декларації з податку на прибуток за 2013 рік, яка подана підприємством 25.02.2014 року, позивачем була допущена технічна помилка, а саме: в рядок 13 Декларації не внесено суму нарахованих та своєчасно сплачених щомісячних авансових внесків за січень-грудень 2013 року, що призвело до завищення рядка 14 декларації за звітний 2013 рік.

У той час, з наявних в справі доказів вбачається, що граничним терміном подання податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік є 01.03.2014 року, а граничним терміном сплати грошового зобов'язання з податку на прибуток за 2013 рік - 11.03.2014 року.

Саме тому, позивачем 28.04.14р. була виплавлена технічна помилка в податковій декларації з податку на прибуток за 2013 рік шляхом подання уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток за 2013 рік з відкоригованими значеннями рядків 14 та 13.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відтак, для усунення помилок під час визначення податкових зобов'язань платник податків має право надати уточнюючий розрахунок, в якому може бути зазначено як збільшення податкового зобов'язання, так і його зменшення, що пов'язано з помилкою платника податків.

Таким чином, за приписами податкового законодавства ніхто не може обмежувати платника податків у його праві на самостійне усунення недоліків при визначенні податкових зобов'язань, та відповідно, не може бути обмежено також його право на подання уточнення, яким усуваються зазначені помилки, а органи податкової служби на загальних підставах мають перевірити достовірність відомостей, зазначених в уточненні.

Як свідчать матеріали даної справи, уточнююча податкова декларація з податку на прибуток за 2013 рік була прийнята посадовою особою відповідача без будь-яких зауважень. Тобто позивачем самостійно виправлено виявлену помилку у спосіб та строк передбачений законом.

Колегія суддів також зауважує, що вказана помилка та виправлення не призвели до втрат бюджету, оскільки кошти до бюджету надійшли вчасно.

При цьому, подання уточнюючої декларації, що зменшує податкові зобов'язання, не є джерелом погашення податкового боргу платником податків у розумінні норм Податкового кодексу України, оскільки платник податків не погашає (не сплачує) податковий борг, а корегує податкові зобов'язання (грошові зобов'язання) в сторону зменшення, тобто, фактично, усуває помилку при визначення суми податкового зобов'язання.

В даному випадку, платник податків не зменшує уточнюючою декларацією суму податкового боргу, оскільки такий борг взагалі не виник, у зв'язку з тим, що сума податкового зобов'язання у сторону збільшення платником податків була визначена невірно.

Таким чином, у разі подання уточнюючої декларації відсутня протиправна поведінка платника податку, а отже й відсутні правові підстави для застосування до нього міри відповідальності.

Оскільки відповідальність у вигляді штрафу застосовується до платника податку за порушення ним строку сплати сум податкових зобов'язань, що підлягають сплаті до бюджету, то у випадку зменшення платником суми податкового зобов'язання (грошового зобов'язання), задекларованої раніше, шляхом надання уточнюючого розрахунку, така сума не підлягає сплаті в бюджет, оскільки обов'язок зі сплати податку не може виникати у платника в силу допущеної ним помилки при обчисленні податкового зобов'язання, відповідно до платника податку не може бути застосовано відповідальність.

Таким чином, позиція відповідача викладена в акті перевірки та апеляційній скарзі є хибною, оскільки в даному випадку має місце ототожнення подання уточнюючої декларації на зменшення узгодженого щомісячного розміру податкового зобов'язання із фактичною сплатою суми, на яку було зменшено зобов'язання.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги колегія суддів знаходить обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення суду першої інстанції ґрунтується на вірно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень матеріального і процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2009 (дві тисячі дев'ять) гривень 70 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Я.М. Собків Л.П. Борисюк І.Й. Петрик

Повний текст ухвали виготовлено - 12.02.16р.

.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.