Справа № 826/13481/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 лютого 2016 року письмове провадження № 826/13481/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., вирішив адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.07.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на безпідставність та не обґрунтованість висновків податкового органу щодо завищення позивачем у перевіряємий період податку на додану вартість та безтоварності господарських операцій між позивачем та його контрагентом у перевіряємий період.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.10.2015 року проти позову заперечив, зазначивши, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, підставою для винесення спірного податкового повідомлення - рішення слугував відображений в акті перевірки висновок про неможливість реального здійснення фінансово - господарських операцій позивача по взаємовідносинах з ТОВ "Азонтес, у зв'язку з чим просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд за сумісним клопотанням сторін, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України, ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", з питань дотримання вимог податкового законодавства правильності нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість за жовтень 2014 року, податку на прибуток за 2014 рік по взаємовідносинам з ТОВ «Азонтес» (), за результатами якої складено акт № 642/28-10-41-29/00135390 від 17.06.2015 року.

Перевіркою встановлено порушення Публічним акціонерним товариством "Укрнафта", абз. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 та п.201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 43 332 304 грн.

На підставі вказаного акту перевірки акт № 642/28-10-41-29/00135390 від 17.06.2015 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення від 02.07.2015 року № за формою "Р" про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 43 332 304 грн. та штрафу 21 666 152 грн.

З дослідженого акту перевірки № 642/28-10-41-29/00135390 від 17.06.2015 року судом встановлено, що фактичною підставою для прийняття вищевказаного податкового повідомлення-рішення слугувало твердження відповідача про відсутність реального характеру господарських операцій між ПАТ «Укрнафта» та постачальником ТОВ «Антарес».

Суд вважає такі висновки відповідача хибними, з наступних підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що ПАТ «Укрнафта» є власником 563 автозаправочних станцій, 547 з яких здійснюють свою діяльність з роздрібного продажу нафтопродуктів на території України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у перевіряємий період мав господарські відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес".

Матеріалами справи підтверджено, що між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес" (продавець) укладено договори купівлі - продажу нафтопродуктів разом із додатковими угодами, а саме: №НП-101 від 30.09.2014 року, №НП-102 від 30.09.2014 року, №НП-103 від 30.09.2014 року, № НП-104 від 30.09.2014 року, №НП-105 від 30.09.2014 року, №НП-106 від 30.09.2014 року. За умовами вказаних правочинів продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти.

Реальність виконання умов укладених правочинів із Товариством з обмеженою відповідальністю "Азонтес" підтверджується залученими до матеріалів справи документами первинного та бухгалтерського обліку: актами приймання-передачі нафтопродуктів від 31.10.2014 року, податковими накладними від 31.10.2014 року № 9, № 10, № 11, №12, №13, № 14, випискою з банківського рахунку про оплату поставлених нафтопродуктів за договорами (а.с. 93-138)

Зберігання товару здійснювалось відповідно до договорів зберігання №1014-0108-01, укладених 01.08.2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Нафтохімік Прикарпаття", додаткової угоди до нього, №1014-2910-01/1560 від 29.10.2014 року. Реальність укладених правочинів підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг, актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання, актами приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання, актами інвентаризації нафтопродуктів (а.с. 139-155).

Під час розгляду справи представник позивача повідомив, що приймання-передача придбаних нафтопродуктів здійснювалась за адресами місць знаходження нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» (п. 3.1. договорів купівлі- продажу») і на яких здійснювалась одночасно їх передача на зберігання за договором зберігання №1014-0108-01 від 01.08.2014 року, необхідності у фізичному (фактичному) переміщенні нафтопродуктів не було.

Матеріалами справи підтверджується, що кількість нафтопродуктів (13 432, 000 тон), переданих за договорами купівлі-продажу від 30.09.14р. № НП-101, № НП-102, № НП-103, № НП-104, № НП-105, № НП-106, відповідає кількості нафтопродуктів, прийнятих ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» на зберігання. Якість придбаного товару (палива дизельного підвищеної якості (Євро) марки F виду II) та його походження по усіх договорах купівлі-продажу від 30.09.14р. № НП-101, № НП-102, № НП-103, № НП-104, № НП-105, № НП-106 підтверджувалась сертифікатом відповідності серії ВВ, зареєстрованим в Реєстрі системи УкрСЕПРО за № UA1.035.0070545-12 (а.с. 219).

Суд відхиляє посилання відповідача на ненадання позивачем до перевірки сертифікатів відповідності на ПММ, поставлені вищевказаним постачальником, оскільки сертифікати відповідності якості не є первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податків.

Позивачем під час розгляду справи також надано копії первинних документів про транспортування від місця зберігання до місця реалізації - АЗС ПАТ «Укрнафта» (договір транспортного експедирування від 29.10.14р. № УЗВ-14-10-02, акт № 11-1 транспортно-експедиційних послуг по договору № УЗВ-14-10-02 від 29.10.2014р., звіт експедитора № 1 за листопад 2014 року до акта № 11-1 від 30.11.2014р. транспортно-експедиційних послуг по договору № УЗВ-14-10-02 від 29.10.2014р., які також досліджувалися перевіряючи ми під час здійснення перевірки. Всього ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» для виконання взятих на себе зобов'язань згідно з договором № УЗВ-14-10-02 від 29.10.2014р. залучено 13 (тринадцять) інших субпідрядних виконавців-перевізників, згідно Звіту експедитора № 1 за листопад 2014 року до акта № 11-1 від 30.11.2014 року.

Відповідно до пункту 7.5.6 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів, розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких: перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а після виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства; третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник є супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу. Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи. Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності.

Підтверджуючи факт транспортування нафтопродуктів від місця їх зберігання до місця продажу, позивач надав до суду копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів ( в частині) (а.с. 210-218).

Суд зазначає, що про фактичне виконання умов договорів свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" і п.2.4. ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 14.1.181 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до ст. 14.1.156 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з ст. 198.3. Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст.198.6. Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Однак, в даному випадку виконання договорів між позивачем та ТОВ "Азонтес" підтверджується податковими накладними, актами приймання-передачі нафтопродуктів, іншими первинними документами.

Господарська діяльність ТОВ "Азонтес" на момент здійснення правочинів не припинена, воно було платником податку, а тому податкові накладні складені належними особами та не суперечать приписам норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 198.2 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Як підтверджено матеріалами справи, правочини укладені між позивачем та ТОВ "Азонтес" виконано кожною стороною цих договорів, що підтверджується первинними документами, а саме податковими накладними. Сторони претензій одна до одної не мали.

Суд зазначає, що угоди, укладені між позивачем та його контрагентом є чинними та не визнані в установленому порядку недійсними

Відповідно до ст.201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Слід звернути увагу на те, що зауваження щодо форми та змісту наданих податкових накладних з боку податкового органу в акті перевірки відсутні. Суд звертає увагу на те, що податкові накладні відповідають вимогам закріпленими в ст.201 Податкового кодексу України.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач та ТОВ "Азонтес" належним чином оформили договірні правовідносини та на виконання вимог податкового законодавства оформили первинні документи податкової та бухгалтерської звітності, які відповідають вимогам чинного законодавства України .

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Враховуючи викладене та правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що висновки відповідача викладені в акті перевірки № 642/28-10-41-29/00135390 від 17.06.2015 року про порушення позивачем вимог абз «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 та п.201.1, ст. 201 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість за жовтень 2014 року на суму 43 332 304 грн. є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Посилання представника відповідача в акті перевірки № 642/28-10-41-29/00135390 від 17.06.2015 року на те, що ним отримано від Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська лист-застереження від 05.12.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Азонтес", суд не приймає до уваги виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що фактично ТОВ "Азонтес" не перевірявся, документи первинного та бухгалтерського обліку ТОВ "Азонтес" досліджені не були, а тому лише даний лист не може свідчити про нереальність правовідносин між позивачем та ТОВ "Азонтес", зауважень до первинної документації наданої позивачем під час проведення перевірки чи про їх недостатність відповідачем в акті перевірки не зроблено.

Крім того, законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб'єктів не покладається обов'язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Така ж позиція узгоджується із позицією Верховного суду України викладену в постановах №10/21 від 02.03.2010 року, №09/05 від 13.01.2009 року, №08/28 від 12.02.2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішення органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи зменшені податкові вигоди, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем вказаного процесуального обов'язку стосовно податкового повідомлення - рішення від 02.07.2015 року №, не виконано, тому суд приходить до висновку про невідповідність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже є таким, що підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.07.2015р. № .

Судові витрати в сумі 487,20грн. присудити на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій