Справа № 807/522/15
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 876/7601/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участю представників відповідача ОСОБА_1,

та третьої особи ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна інцитатус» до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - фізична особа-підприємець ОСОБА_3, про скасування рішення, визнання результатів конкурсу на право оренди вбудованих нежитлових приміщень недійсними та зобовязання провести конкурс повторно,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фортуна інцитатус» (далі ТОВ) звернулося до суду з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області (далі РВ, ФДМ відповідно ) в якому просить:

- скасувати рішення РВ, викладене в листі від 23.02.2015 №11-06-00542 (далі Лист) щодо недопущення ТОВ до участі в конкурсі на право оренди вбудованих нежитлових приміщень (поз. 13-3, 13-4), загальною площею 37,5кв.м. будівлі літ. А, розміщених за адресою: 89600, Закарпатська область, м.Мукачево, вул.Духновича, 2, прим.13 (далі Приміщення);

- визнати результати конкурсу на право оренди Приміщення недійсними;

- зобов'язати РВ провести конкурс на право оренди Приміщення повторно із включенням до списку претендентів допущених до конкурсу на право оренди ТОВ.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 04.02.2015 в газеті «Відомості приватизації» від 04.02.2015 №5 (854) (далі Газета) було розміщено оголошення про проведення конкурсу на право оренди Приміщення. ТОВ у передбачені умовами конкурсу строки надав РВ повний пакет документів для участі в конкурсі, однак відповідач протиправно Листом повідомив позивача про недопущення до участі в такому конкурсі у звязку з тим, що в поданих документах відсутні документи, що посвідчують повноваження представника юридичної особи, що не відповідає вимогам «Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 31.08.2011 №906 (далі Порядок). Відтак, результати проведеного в подальшому конкурсу також є протиправними, та мають бути скасовані з метою захисту інтересів та надання можливості ТОВ скористатися правом взяти участь у прозорому та чесному конкурсі на право оренди державного майна.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року у справі №807/522/15 позов задоволено повністю.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову, якою в позові відмовити повністю. В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до п.7 Порядку члени конкурсної комісії з проведення конкурсу на право оренди обєкта оренди (Приміщення) (далі Комісія) прийняли рішення від 20.02.2015 оформлене протоколом №2 засідання Комісії про недопущення ТОВ до участі у конкурсі у звязку із відсутністю документів, що посвідчують повноваження представника юридичної особи (далі Рішення, Протокол відповідно). Комісія прийшла до висновку, що Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (далі Витяг) не підтверджує повноваження представника юридичної особи ТОВ. Суд не вправі перебирати на себе функції щодо зобовязання організатора на вчинення певних дій, підстави для вчинення яких знаходиться у площині відповідних повноважень РВ. Підстави для проведення повторного конкурсу визначені п.18 Порядку відсутні, а законодавством не передбачено порядку включення ТОВ до списку претендентів на участь у конкурсі.

Із ухваленим рішення не погодився також фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП), який в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що в розумінні ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) Лист не являється рішенням субєкта владних повноважень (актом індивідуальної дії), не спричиняє виникнення будь-яких прав і обовязків, та не порушує прав позивача. Лист є носієм інформації та повідомленням, був складений на підставі Протоколу, який по суті і являється Рішенням, згідно якого ТОВ не було допущено до участі в конкурсі. Підстави для проведення повторного конкурсу визначені п.18 Порядку відсутні. Визнаючи недійсними результати конкурсу, судом не враховано, що є чинним та не скасовано наказ РВ про укладення договору оренди з ФОП та сам договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 02.03.2015 №17-15/05-08 (далі Договір).

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, апеляційні скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги належить задовольнити частково з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що копія Витягу від 05.02.2015, подана позивачем разом із заявою про участь у конкурсі від 13.02.2015 №13/02/15/2 (далі Заява), є належним документом, що посвідчує повноваження представника юридичної особи для участі у конкурсі, а тому відповідачем було безпідставно не допущено ТОВ до участі у такому конкурсі, внаслідок чого Рішення підлягає скасуванню. Відтак, результати проведеного конкурсу підлягають визнанню недійсними та є підстави для зобовязання відповідача провести конкурс повторно із включенням до списку претендентів допущених до конкурсу ТОВ.

Погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У п.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2012 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» цей суд розяснив, що за змістом ст.159 КАС судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог ст.70 КАС щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Цим вимогам оскаржене судове рішення не відповідає.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом першої інстанції встановлено, що наказом РВ від 12.01.2015 №00012, за результатами вивчення попиту, у звязку з надходженням заяв від двох претендентів про оренду Приміщення, що перебуває на балансі Концерну «Військторгсервіс» (далі Концерн), оголошено конкурс на право оренди обєкта оренди та створено Комісію (а.с.66).

В Газеті, було розміщено оголошення про проведення конкурсу на право оренди вказаного обєкта оренди балансоутримувач - Концерн, орган управління майном - Міністерство оборони України (а.с.70)

В оголошенні було визначено основні умови проведення конкурсу, серед яких - стартова орендна плата за базовий місяць оренди, мета використання майна, термін дії договору та інше.

Конкурс з використанням відкритості пропонування розміру орендної плати за принципом аукціону було призначено на 13/30год на 21-й календарний день після дати опублікування цієї інформації в Газеті. Кінцевим строком прийняття заяв з документами від претендентів на участь у конкурсі визначено за три робочих дні до дати проведення конкурсу.

Керуючись відомостями, що містились у вказаному оголошенні, позивач направив до РВ Заяву (а.с.12).

До Заяви було додано: належним чином завірену копію Витягу від 05.02.2015 ТОВ, фінансовий звіт ТОВ станом на 01.01.2015, нотаріально завірену копію ТОВ, довідку Головного управління юстиції у м.Києві від 09.02.2015 з інформацією про те, що стосовно нього не порушено справу про банкрутство (а.с.13-29).

На засіданні Комісії 20.02.2015, яке оформлено Протоколом, прийнято Рішення та вирішено запропонувати РВ укласти договір оренди з ФОП, як з єдиним претендентом, пропозиція якого відповідає умовам конкурсу (а.с.71-72).

Листом РВ повідомило позивача про те, що його не допущено до участі в конкурсі на право оренди Приміщення, у звязку з тим, що в поданих документах відсутні документи, що посвідчують повноваження представника юридичної особи для участі в конкурсі, що не відповідає вимогам Порядку (а.с.30).

02.03.2015 між РВ та ФОП укладено Договір (а.с.49-56).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку апеляційного суду, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 цього ж Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За змістом ч.1 ст.13 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією..

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про фонд державного майна України» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) ФДМ є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

ФДМ здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності (ч.1 ст.6 цього ж Закону).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності врегульовані Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2269-XII).

Статтею 2 цього Закону визначає, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: КМУ, а також ФДМ, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.5 Закону №2269-XII орендодавцями є ФДМ, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

У відповідності до вимог ч.6 ст.9 останнього Закону, процедуру проведення конкурсу на право оренди державного майна, зокрема цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць), нерухомого майна (будівель, споруд, нежитлових приміщень) та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває у державній власності визначає Порядок.

Конкурс проводить конкурсна комісія, що утворюється орендодавцем (п.3 Порядку).

Із наведеного випливає, що при здійсненні повноважень орендодавця (власника) при реалізації державної політику у сфері оренди державного майна ФДМ, його регіональні відділення та представництва є не субєктами владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п.1 ч.1 ст.17 КАС, а рівноправними субєктами майнових відносин, дії яких спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися цим майном відповідно до закону.

Предметом спору у справі, що розглядається є, зокрема, скасування викладеного у Листі Рішення та визнання недійсними результатів конкурсу, за результатами якого укладено Договір.

Таким чином, заявлені вимоги випливають із відносин, що мають приватноправовий характер, а тому РВ в цих відносинах виступає як субєкт права власності, а не як субєкт владних повноважень. Прийняття зазначеним органом (утвореною ним Комісією) Рішення та саме проведення конкурсу є етапом реалізації волі власника на укладення Договору, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження державним майном та передачі відповідних прав щодо нього, може бути розглянуто за правилами КАС.

Подібна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2009 року у справі за позовом в.о. прокурора Соснівського району м.Черкаси в інтересах Черкаської дитячої музичної школи №1 ім.М.В. Лисенка до Соснівської районної ради м.Черкаси, Відділу комунального майна виконавчого комітету Соснівської районної ради м.Черкаси, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рексолла», ОСОБА_4, треті особи: Черкаська міська рада та її виконавчий комітет, про визнання незаконним та скасування рішення Соснівської районної ради м.Черкас від 23 березня 2006 року, визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Додатково необхідно вказати на таке.

За фактом проведення конкурсу було укладено Договір. Визнання недійсними результатів конкурсу не породжує наслідків для позивача, оскільки захист порушеного права у разі набуття права оренди державного майна має вирішуватися за нормами цивільного (господарського) законодавства.

Розгляд даного позову не впливає на законність правовстановлюючого документу щодо права оренди державного майна до розгляду спору про його оскарження (не породжує юридичних наслідків).

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року №21-405а14.

Пунктом 1 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім визначених спорів.

Відтак, суд загальної юрисдикції вирішуючи господарський спір (виходячи із можливого субєктивного складу сторін спору) про відновлення прав позивача (наприклад - про оскарження Рішення та визнання недійсним Договору), може (зобовязаний) дати оцінку законності Листа тощо, якщо його (їх) надіслання (прийняття) сприяло порушенню його прав.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Також необхідно, категорично відзначити, що в силу вимог п.14 ч.1 ст.3 КАС Договір не є адміністративним договором, оскільки його умови не випливають із владних управлінських функцій ФДМ, а із майнових правовідносин щодо управління державною власністю.

Апелянти в апеляційних скаргах на вказані обставини не посилаються, однак відповідно до ч.1 ст.195 КАС, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому ч.1 ст.203 КАС визначає, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у цій справі.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2015 року скасувати та закрити провадження у цій справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 15 лютого 2016 року.