Справа № 810/5757/15
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5757/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року 810/5757/15

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Щавінського В.Р., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар’єр" до Білоцерківської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТДВ "Білоцерківський кар’єр" своєчасно задекларувало податкові зобов’язання з податку на додану вартість за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року та сплатило самостійно узгоджені суми податкових зобов’язань у строки, визначені податковим законодавством. Проте, відповідачем протиправно здійснено зміну призначення платежів, вказаних у відповідних платіжних дорученнях та зараховано кошти в рахунок погашення податкового боргу попередніх періодів.

Крім того, позивач зауважив, що податковим органом протиправно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату зобов’язань по податковим повідомленням-рішенням, які були прийняті на підставі акту перевірки від 26.10.2012 №4023/22-3/00292480/178, оскільки Білоцерківською ОДПІ прийнято рішення про застосування податкового компромісу від 21.04.2015 №6526/10/10-02-22-02 щодо погашення таких податкових зобов’язань.

За наведених обставин, позивач вважає оскаржувані рішення необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

До початку розгляду справи по суті представники сторін звернулись до суду з письмовими клопотання про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, якщо всі особи, які беруть участь у справі заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

За таких обставин, судом визнано за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з додатковою відповідальністю "Білоцерківський кар’єр" як юридична особа зареєстроване 07.10.1996 та як платник податків перебуває на податковому обліку в Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

23 січня 2015 року Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області проведено перевірку ТДВ "Білоцерківський кар’єр" з питань своєчасності плати податку на додану вартість, за результатами якої складено Акт від 23.01.2015 №000011/10-02-15-01/292480.

При перевірці своєчасності сплати узгодженого податкового зобов’язання податковим органом встановлено, що позивачем в порушення пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України несвоєчасно сплачено до бюджету податок на додану вартість на загальну суму 1265529,35 грн.

У той же час, позивач вважає вказані рішення такими, що суперечать вимогам чинного податкового законодавства, а тому оскаржив їх, звернувшись з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справі, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, визначено нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з положеннями підпунктів 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов’язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов’язком визнається обов’язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно пунктів 49.1, 49.2 статті 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом врегульовано статтею 203 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до вимог вказаної статті, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

За приписами пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зі змісту даної норми вбачається, що об'єктом правопорушення, визначеного статтею 126 Кодексу, є правовідносини щодо сплати податкових зобов'язань. Законодавець встановив відповідальність за це правопорушення з метою стимулювання своєчасної сплати платниками податків сум самостійно визначених грошових зобов'язань. При цьому, об'єктивна сторона даного правопорушення сформульована як бездіяльність - несплата грошових зобов'язань.

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов’язання.

При цьому, за приписами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відтак, наведена законодавча норма надає право податковому органу змінювати призначення платежу шляхом зараховування сум, які сплатив платник податку, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного законом.

У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

З аналізу вказаних норм Податкового кодексу України вбачається, що з 01.01.2011 податковому органу надано право змінювати призначення платежів платника у разі наявності у такого платника непогашеного податкового боргу.

Водночас, як вбачається з наявних у матеріалах справи платіжних доручень сума податкового зобов’язання по деклараціях зі сплати ПДВ за період з грудня 2013 року по серпень 2014 року сплачена позивачем у десятиденний термін, з дня настання граничного строку передбаченого для подання податкової декларації.

Тобто, підприємством фактично сплачувались поточні зобов'язання своєчасно і у повному обсязі, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями.

Між тим, реалізація податковою службою свого обов'язку по зарахуванню таких коштів в рахунок погашення податкового боргу (згідно з пунктом 87.9 статті 87 Податкового кодексу України) не може розцінюватися судом, як невиконання платником податку вимог пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, оскільки, з одного боку, такі дії вчинені податковою службою, а з іншого - платнику податку фактично законодавчо заборонено здійснювати поточні платежі при наявності податкового боргу.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги норми пункту 87.9 статті 87 та пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, суд дійшов висновку, що обов'язок з оплати поточного податкового зобов'язання за наявності податкового боргу, виникає у платника податку з моменту (дня) погашення такого податкового боргу.

При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України не передбачено відповідальності платника податку, який сплачуючи поточні зобов'язання має наслідком їх зарахування безпосередньо контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Дана норма права передбачає відповідальність лише за не сплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

На думку суду, вищенаведені обставини не вплинули на своєчасність сплати позивачем податку на додану вартість за період з грудня 2013 року по серпень 2014 року до бюджету, оскільки пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України пов’язує виконання податкового обов’язку саме з фактом сплати у повному обсязі відповідних сум податкових зобов’язань у встановлений податковим законодавством строк.

Разом з тим, відповідач жодних доказів на підтвердження висновків, викладених в Акті перевірки від 23.01.2015 №000011/10-02-15-01/292480, а також доказів на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суду не надав.

При цьому, слід зазначити, що суд не наділений повноваженнями замість податкового органу проводити перевірку показників бухгалтерської та податкової звітності суб’єктів господарської діяльності та в ході судового розгляду фактично проводити перевірку. Такі функції належать виключно відповідачу як суб’єкту владних повноважень та фіскальному органу.

Також повноваження щодо визначення сум податкових зобов’язань та штрафних (фінансових) санкцій, які застосовуються до платників податків за виявлені порушення закону покладаються виключного на контролюючі органи, зокрема, податкові органи.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем безпідставно та підлягають скасуванню.

Статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб’єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На виконання цих вимог відповідач, як суб’єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів та пояснень, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки сторони не звертались до суду з клопотанням про відшкодування судових витрат, вони стягненню на їх користь не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 69-71, 97, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Щавінський В.Р.