Справа № 476/1030/15-а
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
09 лютого 2016 року Справа № 476/1030/15-а

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Марича Є.В., суддів Гордієнко Т.О., Фульга А.П. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1

доМіністерства соціальної політики України, комісія зі спірних питань визнання статусу осіб , які брали участьу ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, вул. Еспланадна 8/10,Мсп601,Центральна Частина Києва, Київ,01601 Управління соціального захисту населення Єланецької райдержадміністрації, вул. Карла Маркса, 139, Єланець, Миколаївська область, 55501

провизнання протиправними дії, скасування рішення від 28.04.2015р. №85, зобов"язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - відповідач-1), Управління соціального захисту населення Єланецької райдержадміністрації (далі - відповідач-2), з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щодо вилучення посвідчення ліквідатора наслідків аварії Чорнобильської АЕС;
- скасувати рішення Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протокол №85 від 28.04.2015 року про вилучення посвідчення;
- зобов`язати управління соціального захисту населення Єланецької райдержадміністрації поновити ОСОБА_1 всі пільги та компенсації передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту їх припинення
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідачів та рішення відповідача 1 є протиправними, з підстав викладених в позовній заяві.
Від відповідача 1 надійшло письмове повідомлення, згідно з яким вважає оскаржувані дії та рішення прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства.
Відповідач 2 надав до суду заяву про розгляд справи без участі свого представника зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 видано довідку №1036/59 від 27.04.1993 про те, що він у період з 06.04.1987 по 03.07.1987 року проходив спеціальні збори по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження населеному пункті Прип`ять, що дає право на користування пільгами передбаченими Законом (арк .с .12).
Довідка є підставою для видачі посвідчення постраждалого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 (другої) у відповідності до ст. 14 п. 2 Закону Української ССР «Про статус і соціальних захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В подальшому, згідно витягу з Протоколу № 85 від 28.04.2015 року, Комісією зі спірних питань визнано безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, адже суб`єктом владних повноважень встановлено, що надані позивачем документи не підтверджують факт виконання ним робіт у зоні відчуження (арк с. 14).
Підставою для визнання документів такими, що не підтверджують перебування позивача в зоні відчуження та, як наслідок, прийняття рішення про безпідставність видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, стало те, що у довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11.09.2012 року №84860 зазначено, що відомості про виконання громадянином ОСОБА_1 робіт у населених пунктах зони відчуження відсутні.
Таким чином, даний висновок відповідача 1 ґрунтується виключно на архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11.09.2012 року №84860.
Наявності інших обставин, що підтверджують відсутність позивача в зоні відчуження відповідачем не виявлено.
Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.
Нормативно-правовим актом, що визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (надалі - Закон № 796).
Так, відповідно до положень ст. 9 Закону № 796, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ст. 10 Закону учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. (ст. 15 Закону).
На виконання положень Закону № 796 Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок № 51).
Пунктом 2 Порядку № 51 визначено, що посвідчення є документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.
Згідно з п. 3 Порядку № 51 інвалідам з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, віднесеним до категорії 1, а також учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. до 31 грудня 1986 р. - не менше 5, а у 1987 р. - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення синього кольору, серія А. При цьому у посвідченні на правій стороні по діагоналі зліва направо ставиться штамп фарбою червоного кольору "Перереєстровано" і на вільному місці виконується запис про дату перереєстрації. Починаючи з 1 жовтня 1998 р. зазначене посвідчення без такого штампу вважається недійсним. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» і «Постраждалий від Чорнобильської катастрофи» (категорії 1, 2, 3 серії А) без відмітки про перереєстрацію, передбачену у абзаці першому пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 1997 р. N 135 (Офіційний вісник України, 1997 р., число 6, с. 68, число 34, с. 7; 1998 р., N 19, ст. 681), з тимчасовими вкладками затвердженого цією постановою зразка для осіб, які станом на 1 жовтня 1998 р. не отримали відповідної довідки у Державному галузевому архіві Міністерства оборони, вважаються чинними до 1 травня 1999 року. Як вбачається з копії посвідчення позивача (арк.с. 9), воно повністю відповідає вимогам п. 3 Порядку № 51. Зазначена обставина відповідачами не заперечується.
В п. 10 Порядку № 51 визначено, що посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів:
б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження;
в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).
Приписами п. 12 Порядку № 51 передбачено, що спірні питання визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вирішуються комісією при Мінпраці, до складу якої, крім спеціалістів зазначеного Міністерства включаються спеціалісти МОЗ, МНС, Мінюсту, Міноборони, Держкомгідромету та Київської облдержадміністрації за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Рішення зазначених комісій є підставою для видачі посвідчень відповідної категорії.
У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до Довідки № 1036/59 від 27.04.1993 (арк.с. 12) Військової частини НОМЕР_1 , виданої ОСОБА_1 , про те, що він у період з 06.04.1987 по 03.07.1987 р. проходив спеціальні збори по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження нас пункті Прип`ять.
Тобто, дана довідка являє собою довідку командира військової частини НОМЕР_2 про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження, яка (довідка) в розумінні абз. «в» п. 10 Порядку № 51 є належним та достатнім доказом участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Посилання Відповідача 1 на те, що фактично в період з 06.04.1987 р. по 03.07.1987 р. позивач не виконував робіт у населених пунктах зони відчуження, судом відхиляються, оскільки належних доказів суду не надано.
Так, архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 11.09.2012 року №84860, на думку суду свідчить лише про те, що у них відсутні відомості по ОСОБА_1 відсутні, оскільки книги алфавітного обліку військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 за необхідний період на зберігання до архіву взагалі не передавались. А тому суд зазначає, що незбереження первинних документів, що підтверджують участь ОСОБА_1 в роботах по ліквідації наслідків аварії та на підставі яких видано відповідну довідку та внесено запис до військового квитка не може бути підставою для визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2.
Разом з тим, згідно довідки № 1036/59, виданої позивачу Військовою частиною НОМЕР_1 (належним чином завірена копія якої наявна в матеріалах справи), в цей же самий час - з 06.04.1987 р. по 03.07.1987 р., позивач перебував у зоні відчуження Чорнобильської АЕС та проходив спеціальні збори по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.
Оскільки відповідачем не надано до суду належних доказів які б свідчили безпідставність видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, суд приходить до переконання, що позивач відноситься до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, внаслідок чого визнання безпідставною видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії є неправомірним.
Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно з п.5.3. Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 року № 187, рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії.
При цьому, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії з витягу з протоколу № 85 засідання комісії від 28.04.2015 р., останній підписаний лише секретарем комісії Винник О. (арк .с .14).
На підставі вищевикладеного, а також враховуючи той факт, що відповідачем-1, як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС № 85 засідання комісії від 28.04.2015 стосовно ОСОБА_1 з часу прийняття.
Щодо зобов`язання відповідача 2 поновити позивачу всі пільги та компенсації передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту їх припинення, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, суд зазначає наступне.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Таким чином, вищевказана позовна вимога розцінюється судом саме втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.
Крім того, зазначена позовна вимога є передчасною, адже позивачем не надано доказів того, що за наслідками набрання даним рішенням законної сили, відповідач 2 самостійно не поновить всі пільги та компенсації передбачені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту їх припинення.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, Міністерство соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не надало суду доказів щодо правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.
Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС щодо вилучення посвідчення ліквідатора наслідків аварії Чорнобильської АЕС.
3. Скасувати рішення Міністерства соціальної політики України комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС протокол №85 від 28.04.2015 року про вилучення посвідчення з часу прийняття.4. В решті позовних вимог відмовити.
4. В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.
Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Головуючий суддя Є.В. Марич

Судді Т.О. Гордієнко

А.П. Фульга