Справа № 808/5072/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 рокусправа № 808/5072/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі №808/5072/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, третя особа: приватне підприємство «Міра-Січ» про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжвогнетрив» (далі ПАТ «Запоріжвогнетретив») 08 серпня 2014 року звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС (правонаступник - Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів), третя особа: приватне підприємство «Міра-Січ», згідно з яким просить визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року №, № НОМЕР_1, №, №, №, №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, викладені у акті №146/28-04-47-10/00191885 від 23 квітня 2014 року (далі - акт перевірки) на підставі якого їх було прийнято є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на висновки перевіряючи осіб, які зроблено в акті перевірки. Крім того, зазначає, що висновки судово-економічної експертизи не відповідають нормам матеріального права.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просив у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача які заперечували щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт від 23 квітня 2014 року №146/28-04-47-10/00191885 висновки якого щодо порушення позивачем податкового законодавства, з урахуванням наданих позивачем заперечень, набули наступного виду:

- п.5.1, абз.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (із змінами і доповненнями), п.44.1 ст.44, пп. 135.5.11 п.135.5 ст. 135, п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.2.1 п. 153.2 ст. 153, п.6 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2968182,00 грн. (у тому числі за 1 квартал 2011 року 177518,00 грн., 2 квартал 2011 року 285028,00 грн., 2-3 квартали 2011 року 379535,00 грн., 2-4 квартали 2011 року 552401,00 грн., 1 квартал 2012 року 180585,00 грн., півріччя 2012 року 713258,00 грн., три квартали 2012 року 973627,00 грн., 2012 рік 1188085,00 грн., півріччя 2013 року 172652,00 грн., в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» 172652,00 грн., три квартали 2013 року 642380,00 грн., в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» 642380,00 грн., 2013 рік 1050178,00 грн., в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» 799184,00 грн.);

- п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.6 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України , в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 688229,00 грн., у тому числі за 1 квартал 2013 року в сумі 688229,00 грн. (завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування за 1 квартал 2013 року в сумі 688229,00 грн. враховано при визначенні заниження податку на прибуток в наступних податкових періодах, а саме: в 1 півріччі 2013 року, за 3 квартали 2013 року та в цілому за 2013 рік);

- п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2224217,00 грн. (у тому числі по періодам за січень 2011 року на суму 32882,00 грн., за лютий 2011 року на суму 36130,00 грн., за квітень 2011 року на суму 150644,00 грн., за червень 2011р. на суму 165295,00 грн., за серпень 2011 року на суму 47536,00 грн., за вересень 2011 року на суму 23425,00 грн., за жовтень 2011 року на суму 58360,00 грн.,за листопад 2011 року на суму 36872,00 грн., за грудень 2011 року на суму 50173,00 грн., за 2011 рік на загальну суму 601317,00 грн.; за січень 2012 року на суму 70589,00 грн.,за лютий 2012 року на суму 43713,00 грн., за березень 2012 року на суму 72195,00 грн., за квітень 2012 року на суму 69286,00 грн.,за травень 2012 року на суму107395,00 грн., за червень 2012 року на суму 99028,00 грн., за липень 2012 року на суму 71190,00 грн., за серпень 2012 року на суму 10843,00 грн., за вересень 2012 року на суму 5259,00 грн., за жовтень 2012 року на суму 30153,00 грн., за листопад 2012 року на суму 49978,00 грн., за грудень 2012 року на суму 12184,00 грн., за 2012 рік на загальну суму 641813,00 грн., за січень 2013 року на суму 3596,00 грн., за лютий 2013 року на суму 34451,00 грн., за березень 2013 року на суму 6054,00 грн., за квітень 2013 року на суму 17826,00 грн., за травень 2013 року на суму 64447,00 грн., в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» - 55604,00 грн., за липень 2013 року на суму 420946,00 грн.,в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» - 394630,00 грн., за серпень 2013 року на суму 391460,00 грн.,в т.ч. у звязку із застосуванням «звичайних цін» - 391012,00 грн., жовтень 2013 року на суму 18892,00 грн.,за листопад 2013 року на суму 7805,00 грн., за грудень 2013 року на суму 15610,00 грн., за 2013 рік на загальну суму 981087,00 грн.);

-п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 200.1, 200.3 ст.200, п. 198.3, п. 198.6, ст.198, п. 200.1, п. 200.3 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту в періоді, що перевірявся, на загальну суму 350495,00 грн. (у тому числі за березень 2011 року на суму 73002,00 грн.,за травень 2011р. на суму 76447 грн.,за липень 2011р. на суму 49201 грн.,за 2011 рік на загальну суму 198650,00 грн.; за червень 2013 року на суму 142760,00 грн., за вересень 2013 року на суму 9085,00 грн., за 2013 рік на загальну суму - 151845,00 грн.);

- п.п.288.5.1 п.288.5 ст. 288 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено орендну плату за земельні ділянки державної або комунальної власності на суму 459048,50 грн. (у тому числі: квітень - грудень 2011 року на суму 125194,42 грн. (за квітень 13910,49 грн., за травень 13910,49 грн., за червень 13910,49 грн., за липень 13910,49 грн., за серпень 13910,49 грн., за вересень 13910,49 грн., за жовтень 13910,49 грн., за листопад 13910,49 грн., за грудень 13913,50 грн.), - 2012 рік на суму 166927,04 грн. (за січень 13910,59 грн., за лютий 13910,59 грн., за березень 13910,59 грн., за квітень 13910,59 грн., за травень 13910,59 грн., за червень 13910,59 грн., за липень 13910,59 грн., за серпень 13910,59 грн., за вересень 13910,59 грн., за жовтень 13910,59 грн., за листопад 13910,59 грн., за грудень 13910,55 грн.), - 2013 рік на суму 166927,04 грн. (за січень 13910,59 грн., за лютий 13910,59 грн., за березень 13910,59 грн., за квітень 13910,59 грн., за травень 13910,59 грн., за червень 13910,59 грн., за липень 13910,59 грн., за серпень 13910,59 грн., за вересень 13910,59 грн., за жовтень 13910,59 грн., за листопад 13910,59 грн., за грудень 13910,55 грн.)).

На підставі акта перевірки відповідачем 16 травня 2014 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «Р» № НОМЕР_2, яким позивачу у звязку з порушенням п.5.1, абз.4 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», п.44.1 ст.44, п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8, пп.138.10.2, 138.10.3 п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.6 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 2888538,50 грн., у тому числі за основним платежем 2168998,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 719540,50 грн.;

- форми «Р» № НОМЕР_1 , яким позивачу у звязку з порушенням пп. 135.5.11 п.135.5 ст. 135, пп. 153.2.1 п. 153.2 ст. 153 ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток на 1198776,00 грн., у тому числі за основним платежем 799184,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 399592,00 грн.;

- форми «Р» № НОМЕР_3, яким позивачу у звязку з порушенням п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст.200 ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 1881985,00 грн., у тому числі за основним платежем 1382971,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 499014,00 грн.;

- форми «Р» № НОМЕР_4, яким позивачу у звязку з порушенням п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.2 ст.200 ПК України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 1261869,00 грн., у тому числі за основним платежем 841246,00 грн., штрафними (фінансовими) санкціями 420623,00 грн.;

- форми «В4» № НОМЕР_5, яким позивачу у звязку з порушенням п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.3 ст.200 ПК України зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 224360,00 грн., у тому числі за березень 2011 року на суму 73002,00 грн., за травень 2011 року на суму 76447,00 грн., за липень 2011 року на суму 49201,00 грн., за червень 2013 року на суму 16625,00 грн., за вересень 2013 року на суму 9085,00 грн.;

- форми «В4» № НОМЕР_6, яким позивачу у звязку з порушенням п.185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.3, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.3 ст.200 ПК України зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 126 135,00 грн., у тому числі за червень 2013 року на суму 126135,00 грн.;

- № НОМЕР_7, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за основним платежем з орендної плати у розмірі 459048,50 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 104330,31 грн. Згідно з актом перевірки відповідач вважає, що позивачем:

- невірно розраховано податкові зобовязання з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, за період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2013 року, а саме: занижено податок з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (податкове повідомлення-рішення №);

- не підтверджено первинними документами витрати на збут на суму вартості транспортного експедирування по взаємовідносинам з ТОВ «ТрансРейл Україна» та ТОВ «Дельта 5» та взаємовідносини з ТОВ «Полонія», ТОВ «Струмінвест», ТОВ «Ермана (ТОВ «Геосервіс Плюс»), ТОВ «Міра Січ», ТОВ «СтоБуд», ТОВ «Укрспецсвітло», ТОВ «Ферміна» які здійснено без мети реального настання правових наслідків, крім того занижено балансову (залишкову) вартість основних засобів (податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_5);

- занижено обєкт оподаткування податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість у звязку з проведенням операцій з реалізації виробів вогнетривких марки п-91-1-1-1 за цінами, що є нижчими за «звичайну» ціну (податкові повідомлення-рішення №, №, №)

За результатами адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні рішення відповідачем прийнято не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.04.1994 року № 334/94-ВР (далі - Закон № 334/94-ВР) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 334/94-ВР, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закон № 334/94-ВР, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України (далі ПК України) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п.п. 138.8.1 ст.138 ПК України до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до пп. 139.1.9 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності уклав договори:

у письмовій формі:

- транспортного експедирування:

з ТОВ «ТрансРейл Україна» від 11 січня 2012 року № 10111 (т.2 а.с.15-19);

з ТОВ «Дельта 5» від 17 січня 2011 року № 18-88 та від 28 березня 2012 року №18-354 (т.3 а.с.9-14);

- підряду:

з ТОВ «Геосервіс Плюс» (ТОВ «Ермана») від 10 лютого 2012 року №11/2012, від 16 березня 2012 року №18-302, від 03 травня 2012 року №3-5/2012, від 14 травня 2012 року, від 15 травня 2012 року №18-502, від 27 травня 2012 року №18-528 та №18-529, від 28 травня 2012 року №28-5/2012, від 23 червня 2012 року №18-727 (т.10 а.с.8-12, 31-33,55-59,81-85,106-110,127-131,146-150,161-165,189-193);

з ТОВ «СтоБуд» від 26 жовтня 2011 року №26/2011, від 26 січня 2012 року №26/2012, від 10 лютого 2012 року №10/2012, від 14 травня 2012 року №14/2012, від 04 травня 2012 року №02/05, від 21 травня 2012 року №03/05 (т.11 а.с.7-12,66-70,131-135,137-161,207-211); купівлі-продажу та поставки:

нафтопродуктів:

з ТОВ «Полонія» від 12 січня 2011 року №10 (т.5 а.с.5-7);

з ТОВ «Транс-нафта» від 15 червня 2011 року №160 (т.6 а.с.5-7) та від 27 грудня 2012 року №287 (т.6 а.с.59-61);

електроприборів:

з ТОВ «Струмінвест» від 11 листопада 2011 року №18-1566 та від 28 січня 2013 року №18-174 (т.8 а.с.5-8,18-21);

деревяних піддонів:

з ПП «Міра-Січ» від 10 вересня 2012 року №18-851 (т.9 а.с.5-8);

кондиціонерів:

з ТОВ «Укпспецсвітло» від 17 червня 2011 року № 18-1042 (т.16 а.с.31-34);

у спрощеній формі:

покриття для підлоги:

з ТОВ «Ферміна» .

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини:

- надання послуг:

з експедиційного обслуговування:

ТОВ «ТрансРейл Україна» - заявками (т.2 а.с.20-29), видатковими накладними (т.2 а.с.59-65), банківськими виписками (т.2 а.с.66-85), актами виконаних робіт з додатками (т.2 а.с.117-118,168-169,201-202,216-217,236-237), міжнародними залізничними накладними (т.2 а.с. 119-120,122,123, 125-145,170-180,191,197,203-204,209-221,218-226, 238) ;

ТОВ «Дельта 5» - заявками (т.3 а.с.15-38), банківськими виписками (т.3 а.с.70-101), актами виконаних робіт (т.3 а.с.148-149), міжнародними залізничними накладними (т.3 а.с.155,166-169,172-175,178,186-192, т.4 а.с.11,14,17,18,21,24,28,34,40,41,45,48,50, 53-55,62,66,70,75,76,80-82,88,92,96,100, 110,113,116-118,121,124-125,142-149,158-163,168-169), залізничними накладними для внутрішнього сполучення (т.2 а.с.121,124);

з виконання будівельних робіт:

ТОВ «Геосервіс Плюс» (ТОВ «Ермана») - додатками до договору підряду, кошторисами, відомостями ресурсів, розрахунками, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами прийому виконаних будівельних робіт, відомостями матеріалів, банківськими виписками (т.10 а.с.13-229);

ТОВ «СтоБуд» - додатками до договорів підряду, кошторисами, відомостями ресурсів, розрахунками, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, актами прийому виконаних будівельних робіт, відомостями матеріалів, банківськими виписками, платіжними вимогами-дорученнями (т.11 а.с.13-278);

- з поставки товару:

ТОВ «Полонія» - додатковими угодами та специфікаціями до договору купівлі-продажу, прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, сертифікатами якості, паспортами, журналом реєстрації довіреностей, банківськими виписками (т.5 а.с.8-200);

ТОВ «Транс.нафта» - протоколом розбіжностей та специфікаціями до договорів поставки, прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, сертифікатами якості, паспортами, журналом реєстрації довіреностей, банківськими виписками, векселями, актами прийому-передачі векселів (т.6 а.с.8-218, т.7 а.с.1-230)

ТОВ «Струмінвест» - специфікаціями до договорів поставки, прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, подорожніми листами, журналом реєстрації довіреностей, банківськими виписками (т.8 а.с.9-17, 22-203);

ПП «Міра-Січ» - специфікаціями до договору поставки, заявками, прибутковими ордерами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, журналом реєстрації довіреностей, сертифікатами якості, банківськими виписками (т.9 а.с.9-150);

ТОВ «Ферміна» - листами, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками, прибутковими ордерами, журналом реєстрації довіреностей (т.16 а.с.3-19);

ТОВ «Укпспецсвітло» - специфікаціями до договору поставки, видатковими накладними, банківськими виписками, товарно-транспортними накладними, прибутковими ордерами, журналом реєстрації довіреностей (т.16 а.с.35-49).

Використання отриманого товару (послуг) у власній господарській діяльності позивача підтверджується наданими до матеріалів справи іншими документами, а саме використання:

- нафтопродуктів для надання послуг з перевезення пасажирів і небезпечних вантажів автомобільним транспортом, на надання послуг з перевезення небезпечних вантажів залізничним транспортом, а також для промивки, очищення деталей та для заправки керосинорізів, підтверджується: оборотними відомостями, вимогами (т.5 а.с.202-215, т.7 а.с.237-276);

- електротоварів для поточного ремонту електрообладнання підтверджується: матеріальними звітами з додатками (т.8 а.с.209-221);

- покриття для підлоги для проведення поточних ремонтів як допоміжний матеріал підтверджується матеріальними звітами (т.16 а.с.20-27);

- кондиціонерів підтверджується актами прийняття в експлуатацію основних засобів (т.16 а.с.50-51).

- піддонів деревяних для пакування матеріалів вогнетривких виробів підтверджується наказом, розпорядженнями, матеріальними звітами (т.9 а.с.153-160).

Послуги з будівельних робіт, надані ТОВ «Геосервіс Плюс» та ТОВ «СтоБуд» стосуються ремонту та обладнання приміщень, які використовуються позивачем у господарській діяльності.

Крім того обставини здійснення господарської діяльності підтверджуються також іншими документами, що містяться у матеріалах справи, а саме: договорами поставки, додатковими угодами та додатками до них, заявками, сертифікатами якості, вантажними відомостями, накладними (т.12 а.с.6-212).

ТОВ «ТрансРейл Україна» виписано позивачу податкові накладні за січень, липень, серпень-грудень 2012 року, за січень-лютий, вересень 2013 року (т.2 а.с.86-116).

ТОВ «Дельта 5» виписано позивачу податкові накладні за лютий 2011 року, за квітень-липень, жовтень-грудень 2012 року, січень-лютий 2013 року (т.3 а.с.102-147).

ТОВ «Полонія» виписано позивачу податкові накладні за січень-червень 2011 року (т.5 а.с.30,35,40,44,48,53,59,64,68,73,78,83,88,93,98,103,108,114,118,123,128,133,138).

ТОВ «Транс.нафта» виписано позивачу податкові накладні за червень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року (т.6 а.с.67,72,77,82,87,92,97,102,107,112,117,122,127,132,138,143,148, 153,158,164,169,174,179,184,189,194,199,203,208,213,218, т.7 а.с.5,10,15,20,25,30,35,40,45,50,55,60,65, 70,75,80,86,91,96,101).

ТОВ «Струмінвест» виписано позивачу податкові накладні за липень-серпень, жовтень-грудень 2012 року, січень 2013 року (т.8 а.с.37,43,47,52,58,64,69,73,79,84,89,94,99,105,110,115,120,125,130, 136,141,146,151,156,161).

ПП «Міра-Січ» виписано позивачу податкові накладні за вересень-жовтень, грудень 2012 року, лютий, квітень-липень, вересень-грудень 2013 року (т.9 а.с.22,27,32,37,42,47,52,67,62,67,72,77,82, 87,92).

ТОВ «Геосервіс Плюс» (ТОВ «Ермана») виписано позивачу податкові накладні за лютий-липень, листопад 2012 року (т.10 а.с.29,47-48,79,96,100,104,121,125,144,159,187,206,213).

ТОВ «СтоБуд» виписано позивачу податкові накладні за січень-березень, травень 2012 року (т.11 а.с.59,64,106,111,118,124,129,155,191,197,205,238,267).

ТОВ «Ферміна» виписано позивачу податкові накладні за квітень 2012 року (т.16 а.с.7,13).

ТОВ «Укрспецсвітло» виписано позивачу податкові накладні за червень-липень 2011 року (т.16 а.с.38,45).

Крім того, на час здійснення господарських операцій всі вищевказані контрагенти були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ПАТ «Запоріжвогнетрив», ТОВ «Струмінвест», ТОВ «Ермана» (ТОВ «Геосервіс Плюс»), ТОВ «Ферміна», ТОВ «Полонія», ТОВ «Транс.нафта», ПП «Міра-Січ», ТОВ СтоБуд», ТОВ «Укрспецсвітло», за наслідками яких сформовано валові витрати та спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про про поставку товару, надання (робіт/послуг), оприбуткування отриманого покупцем товару (робіт /послуг), оплату їх вартості, використання у власній господарській діяльності.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача, в обґрунтування безтоварності спірних господарських операцій, про наявність недоліків у товарно-транспортних накладних, оскільки їх дефектність може свідчити лише про дотриманням чи порушенням правил перевезень автомобільним транспортом, які не пов'язані з дотриманням вимог податкового законодавства та не свідчать про безтоварність операцій за наявності інших підтверджуючих документів.

Висновки відповідача щодо нереальності господарської операції між позивачем та контрагентами, які мотивовані неналежністю деяких сертифікатів якості товару, оскільки навіть якщо постачальником надано покупцеві неналежний документ про якість товару, то це є порушенням договірних умов не утворює складу податкового порушення, оскільки зазначені документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами.

Крім того, як вбачається з акта перевірки, висновки про нереальність господарських операцій зроблено з огляду на акти:

- про результати документальної невиїзної позапланової перевірки:

ТОВ «Полонія» від 02 серпня 2011 року № 118/2305/22143875 та ТОВ «Транс.Нафта» від 29 квітня 2011 року № 120/23/253/36605198;

- про неможливість проведення зустрічної звірки:

ТОВ «Струмінвест» від 11 березня 2014 року № 123/08-29-22-1308/35719615, ТОВ «Ферміна» 30 серпня 2014 року № 353/04-61-22-3/35680541, ТОВ «Укрспецсвітло» від 28 грудня 2012 року №674/2214/33242397, ТОВ «Геосервіс Плюс» від 12 лютого 2014 року № 371/04-65-22-05/35269012, ТОВ «СтоБуд» від 17 жовтня 2013 року № 87/22-14/30201803.

При цьому доводи відповідача про неможливість станом на дату проведення перевірки встановити фактичне місцезнаходження ТОВ «Струмінвест», ТОВ «Ферміна», ТОВ «Укрспецсвітло», ТОВ «Геосервіс Плюс», ТОВ «СтоБуд», не свідчать про неможливість виконання вказаними підприємствами своїх зобов'язань в момент вчинення господарських операцій з позивачем.

Стосовно результатів документальної невиїзної позапланової перевірки «ТОВ Транс.Нафта» судом першої інстанції вірно зазначено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 червня 2011 року у справі № 2а-0870/4044/11, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2013 року залишена без змін, визнано протиправними дії ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя по проведенню позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Транс.Нафта», за результатами якої складено акт від 29 квітня 2011 року №120/23/253/36605198.

Стосовно наявності обвинувального вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2012 року у справі № 0827/1-917/11, яким службову особу ТОВ «Полонія» визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212 та ч.2 ст.366 КК України, судом першої інстанції вірно зазначено, що в силу ч.4 ст.72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Однак, зазначений відповідачем вирок стосується діяльності службової особи ТОВ «Полонія» щодо ухилення від сплати податків в період 2008-2009 років, обставини щодо виконання спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Полонія» 2011 року не досліджувалися у кримінальній справі № 0827/1-917/11. Крім того, у вироку не встановлено фіктивність ТОВ «Полонія», а зазначено, що ТОВ «Полонія» для ведення господарської діяльності мало штат співробітників, автотранспорт, ємності для зберігання товарів, необхідні дозвільні документи та ін.

Щодо доводів відповідача стосовно наявності обвинувальних вироків Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2013 року та 08 листопада 2013 року, якими службову особу ТОВ «Сталькомплект ЛТД», яка є контрагентом ПП «Міра-Січ», визнано винною у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.212 КК України (ухилення від сплати податків, судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ «Сталькомплект ЛТД» не має відношення до господарських відносин між позивачем та ПП «Міра-Січ» щодо поставки деревяних піддонів, виготовлювачем яких було ТОВ «А ТроісТрейдинг».

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Також, при визнанні договорів нікчемними податковим органом не дотримано приписів законодавчих норм, тобто не встановлено вини та умислу позивача, спрямованих на заволодіння державним майном, порушення публічного порядку, не надано доказів про умисність укладання угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, на що посилається відповідач, не підтверджена у встановленому законом порядку жодним доказом, сам висновок носить характер припущення.

Щодо висновків податкового органу зроблених в акті перевірки стосовно завищення значення показника по рядку 06.5.27 «Амортизація тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів станом на 01 квітня 2011 року» на загальну суму 270245,00 грн., внаслідок заниження балансової (залишкової) вартості станом на 01 квітня 2011 року на 294812,25 грн. Програмного комплексу ІТ-підприємство (інв. № 1900057), який введено в експлуатацію в липні 2010 року, що рахується у складі нематеріальних активів підприємства, у звязку з нарахуванням підприємством зносу в бухгалтерському обліку за серпень-грудень 2010 року, виходячи з терміну використання 20 місяців, проте як потрібно було, виходячи з терміну використання 120 місяців, з посиланням на п. 7 наказу ПАТ «Запоріжвогнетрив» №109 від 06 березня 2006 року.

Відповідно до підпункті 6 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України для визначення переліку об'єктів основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів за групами відповідно до п.145.1 ст.145 цього Кодексу з метою нарахування амортизації з дати набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу (1 квітня 2011 року) застосовуються дані інвентаризації, проведеної станом на 1 квітня 2011 року. Вартість, яка амортизується, по кожному об'єкту основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів визначається як первісна (переоцінена) з урахуванням капіталізованих витрат на модернізацію, модифікацію, добудову, дообладнання, реконструкцію тощо, а також суми накопиченої амортизації за даними бухгалтерського обліку на дату набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу. До переоціненої вартості основних засобів не включається сума дооцінки основних засобів, що проведена після 1 січня 2010 року. Якщо загальна вартість усіх груп основних засобів за даними бухгалтерського обліку менша, ніж загальна вартість усіх груп основних фондів за даними податкового обліку на дату набрання чинності розділом ІІІ цього Кодексу, то тимчасова податкова різниця, яка виникає в результатів такого порівняння, амортизується як окремий об'єкт із застосування прямолінійного методу протягом трьох років.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до п.6 підрозділу 4 розділу ХХ ПК України ПАТ «Запоріжвогнетрив» згідно з наказом №179 від 18 березня 2011 року була проведена інвентаризація основних засобів станом на 01 квітня 2011 року.

Таким чином, тимчасова податкова різниця виникає виключно при порівнянні даних бухгалтерського обліку, які склалися на 01 квітня 2011 року, та податкового обліку за даними інвентаризації.

Амортизаційні відрахування провадяться до досягнення залишковою вартістю нематеріального активу нульового значення.

Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про нематеріальні активи визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 18 жовтня 1999 року № 242.

Відповідно до п.п. 25, 26 П(с)БО №8 нарахування амортизації нематеріальних активів (крім права постійного користування земельною ділянкою) здійснюється протягом строку їх корисного використання, який встановлюється підприємством/установою (у розпорядчому акті) при визнанні цього об'єкта активом (при зарахуванні на баланс). При визначенні строку корисного використання об'єкта нематеріальних активів слід ураховувати:

строки корисного використання подібних активів;

моральний знос, що передбачається;

правові або інші подібні обмеження щодо строків його використання;

очікуваний спосіб використання нематеріального активу підприємством/установою;

залежність строку корисного використання нематеріального активу від строку корисного використання інших активів підприємства/установи.

Згідно з п. 29 П(с)БО №8 нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому нематеріальний актив уведено в господарський оборот. Суму нарахованої амортизації підприємства/установи відображають збільшенням суми витрат підприємства/установи і накопиченої амортизації нематеріальних активів.

Термін корисного використання нематеріального активу та метод його амортизації переглядаються в кінці звітного року, якщо в наступному періоді очікуються зміни строку корисного використання активу або зміни умов отримання майбутніх економічних вигод. Амортизація нематеріального активу нараховується, виходячи з нового методу нарахування амортизації і строку використання, починаючи з місяця, наступного за місяцем змін (п. 31 П(с)БО №8).

Як встановлено судом, термін використання Програмного комплексу «ІТ-підприємство» 20 місяців був встановлений наказом по підприємству від 10 липня 2010 року № 362 та, в подальшому, в січні 2011 року змінений на 10 років (120 місяців) наказом по підприємству від 20 грудня 2010 року № 646 .

Згідно з п.п. 8.3.9 п. 8.3 ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», для амортизації нематеріальних активів застосовується лінійний метод, за яким кожний окремий вид нематеріального активу амортизується рівними частками виходячи з його первісної вартості з урахуванням індексації згідно з підпунктом 8.3.3 цієї статті протягом строку, який визначається платником податку самостійно виходячи із строку корисного використання таких нематеріальних активів або строку діяльності платника податку, але не більше 10 років безперервної експлуатації.

Наказ по підприємству від 10 липня 2010 року № 362 був і є чинним, в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому, був обовязковим до виконання.

У звязку з цим, ПАТ «Запоріжвогнетрив» мало право самостійно визначати строк корисного використання нематеріального активу (безперервної експлуатації), в тому числі і на рівні 20 місяців. Також, підприємство мало право і на зміну цього строку шляхом видання відповідного наказу.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 14172/1636 від 18 лютого 2015 року не підтверджуються документально висновки акта перевірки щодо завищення значення показника по рядку 06.5.27 «Амортизація тимчасової податкової різниці, яка виникла за результатами інвентаризації основних засобів на станом 01 квітня 2011року» на загальну суму 270245 грн. … на підставі наступного:

- строк корисного використання нематеріального активу Програмному комплексу «ІТ-підприємство» встановлений розпорядчим документом;

- нарахування амортизації наведено з серпня 2010 року, або з місяця, наступного за місяцем введення в експлуатацію нематеріального активу Програмному комплексу «ІТ-підприємство»;

- термін корисного використання переглянуто в кінці звітного 2010 року;

- амортизація Програмному комплексу «ІТпідприємство», виходячи з нового строку використання, нараховувалась з січня 2011р., або з місяця, наступного за місяцем змін, що відповідає пп. 25, 26, 29, 31 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 «Нематеріальні активи».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року №, №, № прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

2) Щодо висновків відповідача викладених в акті перевірки про заниження обєкту оподаткування податком на прибуток підприємства та податком на додану вартість у звязку з проведенням операцій з реалізації виробів вогнетривких марки п-91-1-1-1 за цінами, що є нижчими за «звичайну» ціну, повязаній особі ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» за період з 01 травня 2013 року по 31 серпня 2013 року.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ПАТ «Запоріжвогнетрив» реалізовано:

- ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» - вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1. Фізико технічні показники та показники зовнішнього вигляду відповідають ТУ У 26.2-9:2011, зокрема, масова частка окису магнію не менше 91%, виробництво ПАТ «Запоріжвогнетрив»;

- ПАТ «Запорізький завод феросплавів» - вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1. Продукція вироблена за додатковими вимогами покупця, більш жорсткими, ніж передбачено ТУ У 26.2-9:2011, що підтверджується листом покупця № 45/995 від 26 жовтня 2012 року та сертифікатами якості на продукцію, а також кресленням 297.П91 -1.176, згідно з яким температура початку розмякшення виробів марки п-91-1-1-1 повинна становити не менше t -1600 градусів по Цельсію та граничні відхилення по довжині повинні бути не більше +/- 2 мм, тоді як технічні умови 26.2-9:2011 передбачають температуру початку розмякшення лише не менше t 1550 градусів по Цельсію та граничні відхилення по довжині +/- 3 мм;

- ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» - вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1, виробництво ПАТ «Запоріжвогнетрив». Для цієї продукції встановлені більш жорсткі показники, ніж передбачено технічними умовами. Так, якщо згідно з ТУ У 26.2-9:2011 масова частка окису магнію повинна становити не менше 91%, то продукція що вироблялась та реалізувалась ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» становила не менше 95,0 %. Це підтверджується розпорядженням директора по інжинірингу № 172 від 12 березня 2013 року,а також сертифікатами якості на продукцію.

Тобто, вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1, що виробляються й реалізуються ПАТ «Запорізький завод феросплавів» та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» потребують більш жорстких умов виробництва та контролю якості продукції, додаткових витрат, які повинні компенсуватися вищою ціною, ніж встановленою для вогнетривких марок п-91-1-1-1, що відповідають типовим показникам ТУ У 26.2-9:2011 та реалізуються ВАТ ЗМК «Запоріжсталь».

У пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України зазначено, що звичайна ціна - це ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Відповідно до пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) пов'язаним особам, визначається відповідно до договірних цін, але не менших від звичайних цін на такі товари, роботи, послуги, що діяли на дату такого продажу, у разі, якщо договірна ціна на такі товари (роботи, послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (роботи, послуги).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про ціни і ціноутворення», державне спостереження у сфері ціноутворення здійснюється шляхом проведення моніторингу вільних цін (дослідження динаміки цінових процесів на товарних ринках) та державних регульованих цін.

Реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику (ч.1 ст.7 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про ціни і ціноутворення» органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Відповідачем не надано суду жодного доказу з'ясування ним у центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами, іншому органі, визначеному законом, звичайних цін на товар: вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1, проданий ПАТ «Запоріжвогнетрив» підприємствам ВАТ ЗМК «Запоріжсталь», ПАТ «Запорізький завод феросплавів», ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» за договорами поставки.

За «звичайну ціну» відповідачем прийнято середню ціну реалізації ПАТ «Запоріжвогнетрив» по товарній групі вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1 підприємствам покупцям зазначеної продукції ПАТ «Запорізький завод феросплавів», ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

Разом з цим, відповідачем не надано суду доказів дослідження цінової політики на товар «вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1» на ринку України та не доведено, з яких причин звичайною ціною (на ринках України) відповідачем визнана середня ціна реалізації цього товару позивачем саме ПАТ «Запорізький завод феросплавів», ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», а не іншим суб'єктам господарювання, та взагалі на підставі яких законодавчих норм і в якому значенні податковим органом вживається поняття «середня ціна реалізації».

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи № 14172/1636 від 18 лютого 2015 року зазначено, що прийняття за «звичайну ціну» середньої ціни реалізації ПАТ «Запоріжвогнетрив» підприємствам покупцям зазначеної продукції, а також застосування Методики визначення рівня звичайних цін на вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1, виходячи із розрахунку інтегрального показника приведення до базової продукції, що буде відповідати сучасним економічним умовам на ринку виробів вогнетривких марки п-91-1-1-1, не передбачено п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що «середні ціни реалізації» не можуть бути визнані як виключно (беззаперечно) звичайні ціни, оскільки взяті без порівняння з іншими, незалежними, достовірними джерелами.

Відповідно до п. 39.11 ст. 39 ПК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних відносин) для визначення звичайних цін на товари (роботи, послуги) використовуються офіційні джерела інформації, у тому числі:

- 39.11.1 статистичні дані державних органів і установ;

- 39.11.2 ціни спеціалізованих аукціонів з торгівлі окремими видами продукції, біржові котирування;

- 39.11.3 довідкові ціни спеціалізованих комерційних видань та публікацій, у тому числі електронних та інших банків даних;

- 39.11.4 звіти та довідки відділів з економічних питань у складі дипломатичних представництв України за кордоном;

- 39.11.5 інші інформаційні джерела, що визнаються офіційними в установленому порядку.

Згідно з п. 39.14 ст. 39 цього ж Кодексу, обовязок доведення того, що ціна договору (правочину) не відповідає рівню звичайної ціни, покладається на орган державної податкової служби у порядку, встановленому законом.

Під час проведення перевірки платника податку орган державної податкової служби має право надати запит, а платник податку зобовязаний обґрунтувати рівень договірних цін або послатися на норми абзацу першого цього пункту.

Пунктом 13 Указу Президента України «Про деякі заходи з дерегулювання підприємницької діяльності» від 23.07.1998 №817/98 передбачено, що індикативні або звичайні ціни на товари (роботи, послуги) для застосування їх у податкових або митних цілях установлюються на підставі статистичної оцінки рівня цін реалізації таких товарів (робіт, послуг) на внутрішньому ринку України, яка проводиться уповноваженим державним органом у визначеному ним порядку. Індикативні або звичайні ціни не можуть встановлюватися органами виконавчої влади, які використовують їх для нарахування та стягнення податків і зборів (обов'язкових платежів) та неподаткових платежів, крім випадків відсутності статистичних даних про рівень цін на окремі види товарів (робіт, послуг).

Однак, податковим органом не наведено жодних фактичних даних про використання даних офіційного джерела інформації у розумінні п. 39.11 ст. 39 ПК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 07 листопада 2011 року по справі №21-328а11, зясування рівня звичайних цін має відбуватися відповідно до визначеної процедури, а необхідна інформація - надаватися уповноваженим державним органом.

Відповідно до пункту 39.15 статті 39 ПК України, у разі відхилення договірних цін у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін менше ніж на 20 відсотків, таке відхилення не може бути підставою для визначення (нарахування) податкового зобов'язання, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування або інших показників податкової звітності.

Враховуючи вимоги вищезазначеного пункту статті 39 ПК України, податковий орган має право не погодитися із договірною ціною лише у випадку її відхилення у податковому обліку платника податків у бік збільшення або зменшення від звичайних цін більш ніж на 20 відсотків, дотримавши при цьому відповідну процедуру, яку в даному випадку дотримано не було, а тому відповідачем не доведено у встановленому законом порядку невідповідність договірних цін на товар «вироби вогнетривкі марки п-91-1-1-1» рівню звичайних (ринкових) цін. Отже, у відповідача відсутні підстави для визначення (нарахування) податкового зобов'язання, коригування від'ємного значення об'єкта оподаткування.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № НОМЕР_1, №, № прийняті не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

3) Щодо висновків висновку податкового органу в акті перевірки про порушення позивачем п.п.288.5.1 п.288.5 ст. 288 ПК України, що призвело до заниження орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності на суму 459048,50 грн. за період квітень 2011 року грудень 2013 року, який обґрунтовано тим, що у ході перевірки було встановлено, що згідно з деклараціям з орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, які були подані позивачем до податкового органу, за перевіряємий період з 01 жовтня 2009 року по 31 грудня 2013 року ПАТ «Запоріжвогнетрив» обраховувало та сплачувало орендну плату з земельних ділянок менше трикратного розміру, а саме по договору оренди від 18.05.2005 №10 за адресою м. Запоріжжя вул. Ленська, 34 (земельна ділянка для розташування дитячого оздоровчого комплексу «Веселка»), загальною площею 4,5179 га, кадастровий номер :04:041:0185 ПАТ «Запоріжвогнетрив» сплачувало один відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є порушенням норм Податкового кодексу України та ст. 21 Закону України «Про оренду землі», суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2008 року позивач на підставі належним чином оформленого договору купівлі-продажу продав ТОВ «Луг Інвест» дитячий оздоровчий комплекс «Веселка», який розташовано по вул. Ленська, 34 у м. Запоріжжі, та з урахуванням положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України до ТОВ «Луг Інвест» перейшло право на земельну ділянку на який розташовано придбаний ним обєкт нерухомого майна.

У звязку з укладенням договору купівлі-продажу позивач 24 грудня 2008 року звернувся до Запорізької міської ради з листом вих. №31-2152 (т.16 а.с.114 ), у якому просив розторгнути договір оренди земельної ділянки №10 від 18 травня 2005 року, оскільки цей лист було залишено без розгляду, позивач 11 серпня 2011 року був змушений повторно звернутись до Запорізької міської ради щодо вирішення питання про розірвання вказаного договору оренди земельної ділянки та рішенням Запорізької міської ради №53/146 від 26 червня 2012 року припинено ПАТ «Запоріжвонегрив» право оренди спірної земельної ділянки - загальною площею 4,5179 га для розташування дитячого оздоровчого комплексу «Веселка», яка знаходиться в м. Запоріжжі, вул. Ленська, 34, про що позивач повідомив податковий орган листом вих. №110 від 23 липня 2012 року.

Державна реєстрація припинення права оренди ПАТ «Запоріжвонетри» спірної земельної ділянки відбулась 29 квітня 2014 року на підставі договору про розірвання договору оренди №10 від 18 травня 2005 року, який було укладено між позивачем та Запорізькою міською радою 17 січня 2014 року.

Отже, вищенаведені фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач з грудня 2008 року не є користувачем спірної земельної ділянки, оскільки з 17 грудня 2008 року цією земельної ділянкою користується ТОВ «Луг Інвест», як власник дитячого оздоровчого комплексу «Веселка», який розташовано на земельній ділянці в м. Запоріжжі по вул. Ленська, 34, а з 10 грудня 2011 року користувачем спірної земельної ділянки є ТОВ «Полаторе Груп», яке є власником дитячого оздоровчого комплексу «Веселка», який розташовано на земельній ділянці в м. Запоріжжі по вул. Ленська, 34.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Луг Інвест» у 2011 року нараховувало та сплачувало земельний податок за земельну ділянку площею 4,5179 га, яка розташована по вул. Ленська, 34 у м. Запоріжжі, за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року податкова звітність з орендної плати за земельну ділянку площею 4,5179 га, яка розташована по вул. Ленська, 34 у м. Запоріжжі надавалась ТОВ «Полдаторе Груп», яким також було нараховано та сплачено у повному обсязі земельний податок за цю земельну ділянку у цей період.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення-рішення від 16 травня 2014 року № НОМЕР_7 прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем в акті перевірки, який став підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, не наведено тих обставин, які б свідчили про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обовязку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року у справі №808/5072/14 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 12 лютого 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко