Справа № 809/75/14
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Львів № 876/2380/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

06.01.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про стягнення надміру сплаченої суми орендної плати за землю в сумі 12713,79 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт, просить суд, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року скасувати та прийняти нову якою відмовити в позові.

Особи які беруть участь у справі в судове засідання на виклик суду не з'явились хоча, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.4 ст.196 КАС України

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 12.11.2010 року між Івано-Франківською міською радою (Орендодавець) та підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі НОМЕР_1. Згідно вказаного договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0950 га терміном на три роки розмір орендної плати якої становить 8 189 грн. на рік (3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки).

12.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Держземагентсва у м. Івано-Франківську з приводу виявленої математичної помилки в частині підрахунку суми щомісячної орендної плати оскільки, сума щомісячної орендної плати розрахована без застосування коефіцієнту Кф=0,5 який вказаний в нормативно-грошовій оцінці на період будівництва цеху.

Відділ Держземагенства у м. Івано-Франківську листом за № 03/010-11/506 від 24.10.2013 р. надав позивачу відповідь в якій зазначено, що в результаті підготовки витягу головним спеціалістом була допущена помилка у застосуванні коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки. У зв'язку із цим позивачу рекомендовано звернутися у державну податкову інспекцію для перерахунку орендної плати у відповідності до нового витягу від 06.09.2013 року № 264/03-03.

Відповідно до Пункт 35 договору оренди землі від 12.10.2010 року НОМЕР_1 та ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

З наведених законодавчих норм видно, що у разі необхідності сторони договору мають право за взаємною згодою змінити умови договору, включно і розмір оплати за землю та в разі незгоди внесення змін до умов договору вирішити спір в судовому порядку.

Як видно із матеріалів справи, Договір від 12.10.2010 року НОМЕР_1 укладений між підприємцем ОСОБА_1 та Івано-Франківською міською радою в судовому порядку не скасований та є чинним. Жодних змін до вказаного договору внесено не було та доказів на підтвердження таких дій у матеріалах справи є відсутніми. Оплата за землю була здійснена на умовах укладеного договору, а отже і відсутні підстави для стягнення суми яка сплачена на умовах чинного в період дії договору.

Крім того, колегія суддів вважає, що орган державної казначейської служби є неналежним відповідачем у даній справі виходячи із наступного.

Пунктом 8 частини 1 статті 14 Закону України «Про систему оподаткування» передбачено, що плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) належать до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів). Тобто, за своєю юридичною природою плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів.

Згідно пп. 9.1.10 п. 9.1 ст. 9 Податкового кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) до загальнодержавних податків та зборів належить плата за землю.

Статтею 43 Податкового кодексу України визначено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Відповідно до пункту 5 глави 1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Державного казначейства України від 10.12.2002 № 226, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за заявою платника та поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Пунктом 41.1.1 статті 41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби визначено контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії органів державної податкової служби, місцевих фінансових органів та органів Державного казначейства України в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого спільним наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України від 21.12.2010 № 974/1597/499 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 за № 1386/18681, орган державної податкової служби на підставі даних особових рахунків платників готує висновок та три примірники Реєстру висновків за платежами, належними місцевим бюджетам, та платежами, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами. Згідно із зазначеними реєстрами орган державної податкової служби України, відповідний місцевий фінансовий орган та орган Державної казначейської служби України проводять приймання-передавання висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань.

Тобто, підставою для повернення платникам надміру сплаченого податку є тільки висновок органу державної податкової служби.

Зазначене свідчить про те, що відповідно до наданих повноважень органи Державної казначейської служби України не приймають самостійного рішення щодо повернення помилково та/або надміру сплачених податків, зборів (обов'язкових платежів), а здійснюють повернення тільки на підставі висновків, наданих органами державної податкової служби, або за рішенням суду.

Згідно із пунктом 200.13 ст. 200 Податкового кодексу України, на підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Отже, єдиним способом отримання платником податку бюджетного відшкодування є перерахування коштів на користь такого платника органом державного казначейства після отримання ним висновку податкового органу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що повернення надміру сплачених коштів за оренду землі може бути здійснено лише з підстав які не порушують умови укладеного договору.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки, позивач обрав не вірний спосіб захисту, а отже і відсутні підстави задоволення позову.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів приходить до висновку, що постанову слід скасувати та прийняти нову якою в позові відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.160, ст.195, ст.198, ст.202, ст.207, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.01.2014 року у справі за № 809/75/14 - скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у м. Івано-Франківську Івано-Франківської області про стягнення коштів - відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

Р.М. Шавель