Справа № 22-ц-8380/11
Суддя: Карімова Л. В.
Дата ухвалення: 2011-08-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8380/11 Головуючий суддя І інстанції Вергун
Провадження № Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: Інші справи позовного провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого - Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянула у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, відновлення порушуваних прав, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області /далі - УПСЗН/ про стягнення недоотриманих сум щорічної разової допомоги до 05 Травня за

2007рік - 2570,42 грн., 2008 рік - 3050,67 грн., 2009 рік - 3140,86 грн., та на оздоровлення за 2007 рік - 1590 грн., 2008 рік - 2010 грн., 2009 рік - 2330 грн., та моральну шкоду в сумі 500 гривень.

В обґрунтування позову вказував, що має правовий статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда 111 групи. Відповідно до Законів України від 28 лютого 1991 року № 797-ХП /з наступними змінами/ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» /далі - Закон № 797-ХП/ та від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХП /з наступними змінами/ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /далі - Закон № 3551-ХП/ має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на момент виплати та на разову грошову допомогу в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, які повинні виплачуватись щорічно до дня Перемоги, тобто до 5 травня. Однак ця соціальна допомога виплачена в значно менших розмірах.

Представник УПСЗН в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення на позов, посилаючись на відсутність правових підстав для його задоволення.

Справу було розглянуто в порядку цивільного процесуального законодавства.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року позов задоволений частково.

УПСЗН зобовязано призначити і виплатити ОСОБА_1 суми одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007-2009 роки з урахуванням абзацу 7 частини 4 ст. 48 Закону України № 797-ХП та щорічну одноразову допомогу до 5 Травня за період з

2008по 2009 роки згідно з ч.5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за ви четом раніше сплачених сум вищезазначених соціальних допомог. З відповідача на користь позивача стягнуто 120 грн., понесених останнім на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові в повному обсязі.

ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Апеляційна скарга була прийнята до розгляду апеляційним судом Харківської області за правилами ЦПК України відповідно до вимог Закону України від 18 лютого 2010 року № 1691 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами», який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10.09.2010 року закрите провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року на підставі Рішення Конституційного Суду України від 09.09.2010 р. у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами44, 9-рп/2010, Справа № 1-40/2010.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.04.2011 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року на підставі Закону України від 2 грудня 2010 року №2748- VI Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами, який набрав чинності 30 грудня 2010 року.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, виходячи з наступного.

Статтею 48 Закону № 797-ХП інвалідам 111 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачена щорічна виплата на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону № 797-ХП конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Встановлений в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом багатьох років не змінювався, незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати, і не відповідає розміру, визначеному діючим законодавством.

Зміст законів України, якими встановлювалися розміри мінімальних заробітних плат, свідчить про відсутність будь-яких обмежень щодо застосування положень ст. 48 Закону № 797-ХП.

Колегія суддів зазначає, що виплати щорічної допомоги на оздоровлення здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином право позивача на їх отримання та обов'язок відповідача здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Статтею 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік» /далі - Закон № 489-У/ було зупинено дію ст. 48 Закону № 797-ХП у частині виплати компенсацій та допомоги. Однак рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян положення ст. 71 Закону № 489-У були визнані такими, що не відповідають Конституції України /є неконституційними/.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-У1 «Про Державний бюджет України на 208 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» /далі - Закон № 107-У1/ текст статті 48 Закону № 797-ХП викладений в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сімям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Однак Конституційний Суд України Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення пунктів 11, 20 розділу 2 Закону № 107-У1 також визнані такими, що не відповідають Конституції України /є неконституційними/.

Компенсацію на оздоровлення в розмірі 90 грн. позивач отримав за 2007 рік 21 квітня 2007 року, тобто до ухвалення Рішення Конституційним Судом України № 6- рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі № 1-29/2007.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність /ч. 2 ст. 152 Конституції України/.

За 2008 рік компенсація на оздоровлення ОСОБА_1 отримана 22 квітня 2008 року, тобто до ухвалення Рішення Конституційним Судом України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

З огляду на це, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про зобовязання УПСЗН здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату недоотриманих сум щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до вимог ст. 48 ч. 4 Закону № 797-ХП за 2007 та

2008роки.

У звязку з цим в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 19, ч. З статті 22 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради забезпечити перерахунок і виплату належної ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення за ,2009 рік у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі чотирьох законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати на день фактичного виконання виплати, за виключенням суми фактично проведеної виплати.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-ХП /з наступними змінами/ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /далі - Закон № 3551-ХП/ учасникам бойових дій передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Разова грошова допомога до Дня Перемоги була отримана ОСОБА_1 в квітні

2007року в сумі 300 грн., в квітні 2008 року в сумі 350 грн. в квітні 2009 року в сумі 380 грн.

Зазначені виплати здійснюються щороку та мають разовий характер.

Право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняється з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Враховуючи вищевказане та разовий характер вказаних виплат, рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати щорічної разової допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки у відповідності з вимогами ст. 13 Закону № 3551-ХП не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню з відмовою в позові ОСОБА_1 в цій частині.

В частині зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу до

5 Травня за 2009 рік згідно з ч. 5 ст. 13 Закону № 3551-ХП за виключенням суми фактично проведеної виплати рішення суду першої інстанції є правильним.

Доводи апеляційної скарги про відсутність бюджетного фінансування висновків суду не спростовують. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства та наданим сторонами доказам.

Керуючись ст. 99, 100, 195, 195-1, 196, п. 1 ч. 1 ст.197, п. 2 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст.

201, ч. 2 ст. 205,207 КАС України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року - задовольнити частково.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року - змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 щодо зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Ізюмської міської ради призначити і виплатити ОСОБА_1 суми одноразової допомоги на оздоровлення за період 2007-

2008роки та щорічну одноразову допомогу до 5 Травня за 2008 рік та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

В іншій частині рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 липня 2010 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді