Справа № 2-а-21/09/1422
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2011 р.Справа № 2-а-21/09/1422

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Лисенко М.Є.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області, третя особа ліквідаційна комісія СГ ЗАТ "Рассвет" про визнання неправомірним рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання рішення Управління Пенсійного Фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області №16 від 01.12.08 року неправомірним і зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано рішення Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області від 01.12.2008 року за № 16 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах - неправомірним.

Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянтом зазначено, що для призначення пенсії позивачу серед іншого необхідна атестація робочого місця, прядок проведення якої визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 р. № 442 "Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці".

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 30 жовтня 2008 року досяг 55 річного віку. З оглянутої особової пенсійної справи ОСОБА_1, вбачається, що позивач 01.11.2008 року звернувся до УПФ в Снігурівському районі із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2. Для підтвердження права призначення зазначеної пенсії надав трудову книжку, в якій зазначено, що він з 10 березня 1983 року по 26 квітня 1999 року, працював на посаді електрозварника радгоспу «Рассвет», який у 1995 році був реорганізований КСП «Рассвет», а у 1997 році у СГ ЗАТ «Рассвет».

У 2001 році акціонерами СГ ЗАТ «Рассвет» прийнято рішення про ліквідацію підприємства, створено ліквідаційну комісію.

Списком № 1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року і постановою КМ України від 11 березня 1994 року, зазначена професія електрозварника.

Згідно трудової книжки позивача його трудовий стаж в загальному складає 28 років 4 місяця 19 днів - 14 років 4 місяці 27 дні, з них позивач за даними трудової книжки працював на посаді електрозварника в радгоспі «Рассвет» та КСП «Рассвет», та 1 рік 7місяців в СГ ЗАТ «Розссвет».

Відповідно до списку №1,2 електрозварники, зайняті в будь-якому виробництві, мають право на пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, якщо вони постійно зайняті на будь-яких електрозварних роботах.

Факт виконання позивачем повний робочий час постійної роботи електрозварника в радгоспі «Рассвет», КСП «Розссвет» та СГ ЗАТ «Рассвет», підтвердили свідки ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а атестація робочого місця електрозварника не проводилась, тому що в 1995 році та в 1997 році проводилась реорганізація підприємства. Але ОСОБА_1, постійно на протязі всіх років перебував на посаді електрозварника і професії не міняв та був занятий повний робочий день.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції не взяв до уваги твердження представника відповідача, що особа яка віднесена до Списків №1,2 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах тільки в разі необхідного пільгового стажу на одному підприємстві, бо про таке вказує Постанова КМ України від 18 липня 2007 року №937, оскільки за ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пільгову пенсію за віком мають особи незалежно від місця останньої роботи.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, особам, які працювали на роботах із шкідливими умовами праці та мали або матимуть право на пенсію відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії призначаються за нормами цього Закону виходячи з вимог віку та стажу, встановлених раніше чинним законодавством.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Позивачем надано трудову книжку з відповідними підтвердженими записами, які відповідач зобов'язаний взяти до уваги.

За чинним законодавством ст.13 п. б Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено право на пенсію за віком на пільгових умовах для чоловіків, після досягнення 55 років при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова комісії УПФ в Снігурівському районі у призначенні пенсії носить формальний характер за неможливості збирання та оцінки доказів на підтвердження необхідних фактів і порушує право позивача на реалізацію права на пенсійне забезпечення, яке підлягає відновленню.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка регулює питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах, право на такий вид пенсії, незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, і за результатами атестації робочих місць: зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як вбачається з приведеної правової норми, однією з умов призначення пенсії за Списком №1,2 є результати атестації робочого місця, яка б підтверджувала зайнятість працівника на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Атестація робочих місць здійснюється згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442. Її проводить атестаційна комісія в терміни, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на п'ять років.

Робоче місце позивача в період з 1983 року по 1999 рік не було атестоване, компетентний висновок про умови роботи позивача в цей період - відсутній.

Враховуючи те, що суб'єкт владних повноважень мав діяти в межах наданих повноважень і відповідно до вимог закону, який при призначенні пенсії за Списком №1,2 вимагає висновок атестації робочого місця, то не можна погодитись з тим, що відповідач порушив права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1,2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442 при відсутності результатів атестації робочого місця в період з 1992 року по 1999 рік.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, прийшов до помилкового висновку, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись п.3 ч.1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.3 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області задовольнити.

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян