Справа № 826/11308/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/61353/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міжрегіональної митниці Міндоходів на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року у справі за позовом приватного підприємства «Акрілат-Хімконтракт» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про скасування рішення, -

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Акрілат-Хімконтракт» звернулось до суду з позовом до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2014 № 100250004/2014/000010/2, винесеного М/п «Західний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Державної Митної служби України; визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250004/2014/00012.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Київською міжрегіональною митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (спирт ізопропиловий), що ввозилися на територію України, прийняті необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2014 № 100250004/2014/000010/2, винесеного М/п «Західний» Київської міжрегіональної митниці Міндоходів Державної Митної служби України; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250004/2014/00012.

У поданій касаційній скарзі Київська міжрегіональна митниця із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в січні 2014 року між позивачем (Покупець) та підприємством «B.C.P. Borghi Chemicals Poland Sp. z o.o.» (Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 1/01/2014/АС від 23.01.2014.

Відповідно до додатку від 23.01.2014 № 1 до вищевказаного Контракту позивач придбав ізопропиловий спирт регенерирований (ІРА97) у кількості 22,00 тони.

З метою розмитнення придбаного за вказаним контрактом товару позивачем подано до митного органу декларацію митної вартості № 100250004/2014/090311.

Митна вартість товару заявлена позивачем за основним методом (за ціною контракту) та склала 760 Євро за тону товару.

З метою підтвердження заявленої митної вартості разом з декларацією позивачем подано до митного органу наступні документи: картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами; міжнародна автомобільна накладна (CMR) № 0661722; платіжне доручення від 27.01.2014 № 1457; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 31.01.2014; прайс-лист виробника товару від 23.01.2014; висновок про вартісні характеристики товару від 30.01.2014 № Ц-58; рахунок - фактура (інвойс) від 27.01.2014; пакувальний лист від 27.01.2014; рахунок-проформа від 23.01.2014 № 1/01/2014/АС; страхові поліси від 29.01.2014, від 15.11.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (додаток № 1 ) від 23.01.2014; доповнення до зовнішньоекономічного договору (специфікація №1) від 23.01.2014; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 23.01.2014 № 1/01/2014/АС; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; сертифікат про походження товару загальної форми; сертифікат якості виробника від 27.01.2014; копія митної декларації країни відправлення 14PL451010E0010465 від 28.01.2014; митна декларація № 100250004/2014/090311 від 31.01.2014.

Вказуючи, що надані позивачем розрахункові документи містять розбіжності, митним органом витребувано у позивача додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості.

На вимогу митного органу декларантом надано наступні документи: копія рахунку-фактури від 27.01.2014 № FV 2/14/01/000118; копія податкової накладної від 12.02.2014 № 128; копія податкової накладної № 354 від 27.02.2014; копія податкової накладної від 03.03.2014 № 13; копія додатку від 23.01.2014 № 1 до контракту № 1/01/2014/АС; копія специфікації від 23.01.2014 № 1; копія додаткової угоди № 16 до договору № 76-01.00.132.00072 від 15.11.2013.

За наслідком розгляду поданих позивачем документів митним органом прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 03.02.2014 № 100250004/2014/000010/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску та пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100250004/2014/00012.

Вважаючи зазначені рішення митного органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішень митного органу про коригування митної вартості товару та карток відмови як таких, що прийняті за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судами попередніх інстанцій із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. При цьому, подані документи, копії яких наявні у справі, чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Посилання відповідача як на підставу для виникнення у нього сумнівів щодо правильності визначення позивачем митної вартості товарів на розбіжності в поданих позивачем розрахункових документах спростовані дослідженими судами попередніх інстанцій доказами.

Зокрема, згідно з платіжним дорученням від 27.01.2014 № 1457 сума перерахованих коштів на рахунок контрагента позивача склала 16720,00 євро, однак, згідно з наданим декларантом інвойсом від 27.01.2014 № FV/2/14/01/000118, вартість товару становить 16644,00 євро.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з додатком від 23.01.2014 № 1 кількість товару, придбаного покупцем, становить 22 тони, пакування здійснюється шляхом наливу, ціна узгоджена сторонами становить 760 Євро/т, загальна сума поставки становить 16 720,00 Євро. В інвойсі від 23.01.2014 визначено, що кількість поставки становить 22 тони, вартість за 1 кг - 760,00 Євро, загальна вартість становить 16720,00 Євро.

У той же час, відповідно до товарно - транспортної накладної CMR від 27.01.2014 № 0661722 вага вантажу становить 21 900 кг, вартість - згідно рахунку FV 2/14/01/000118, тобто, 16644,00 Євро.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що оплата за оцінюваний товар була здійснена позивачем відповідно до умов Додатку № 1 від 23.01.2014 у сумі 16720,00 Євро за 22 тони товару. Проте, контрагентом позивача було поставлено лише 21900,00 кг товару.

При цьому, всього позивачем оплачено 16720,00 Євро США, що є більшою ніж вартість товарів, які фактично поставлені за контрактом.

Наведене може свідчити про порушення контрагентом позивача умов укладеного контракту в частині кількості поставленого товару, проте, жодним чином не може вказувати на заниження позивачем митної вартості ввезеного товару.

Будь-яких інших доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем під час судового розгляду не надано.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваних рішень відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міжрегіональної митниці Міндоходів відхилити, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: