Справа № 824/2423/15-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/2423/15-а

13 год. 10 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіна Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Чернівецькій області (відповідач-1), Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області (відповідач-2) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з Управління МВС України в Чернівецькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2014 р. по 05.02.2015 р. в сумі 22308,80 гривень.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що з 10.10.2002 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та 13.05.2010 р. був звільнений згідно наказу №96о/с з посади дільничного інспектора міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області. Зазначений наказ був оскаржений в судовому порядку та згідно постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р. визнаний протиправним та скасовано в частині звільнення позивача. Позивач зазначив, що за його заявою та на підставі рішення суду відповідач-1 наказом №30 о/с від 05.02.2015 р. поновив ОСОБА_1 на роботі та встановив посадовий оклад в розмірі 650 гривень. Позивач зазначає, що перебував у вимушеному прогулі з 18.05.2010 р. по 05.02.2015 р. 1723 дні та на день предявлення позову йому не виплачено заробітну плату за вищевказаний період.

ОСОБА_1 зазначив, що за останні два місяці роботи (березень-квітень 2010) йому було нараховано по 1314 грн. за кожний місяць, кількість робочих днів становила - 43. 2628 грн./ фактична заробітна плата за останні два місяці роботи/ : на 43 дні /кількість фактично відпрацьованих днів за останні два місяці роботи/ = 61.12 грн./ розмір середньоденної заробітної плати/ * 365 день/ кількість днів вимушеного прогулу. Таким чином позивач вважає, що відповідачі зобовязані відшкодувати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.02.2014 по 05.02.2015 р. в сумі 22308,80 гривень.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. При цьому, уточнили позов саме в частині того, що сума до стягнення за вимушений прогул повинна бути стягнута із другого відповідача, оскільки до звільнення позивач отримував грошове забезпечення від Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області.

Представник Управління МВС України в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового розгляду справи. В поданих письмових поясненнях зазначив, що не погоджується з адміністративним позовом та вважає, що середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 05.02.2014 по 05.02.2015 р. повинен розраховуватись не на всі 365 днів року, а тільки на робочі дні, які йдуть за наступні 12 місяців розрахункового періоду після дня звільнення, що складає близько 16000 гривень, а тому вважає заявлену суму відшкодування середнього заробітку завищеною. Крім того, відповідач зазначив, що зазначене відшкодування повинно відбуватись згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Таким чином, Управління МВС України в Чернівецькій області вважає, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата. А тому, вважає, що сума до стягнення повинна складати 15987 грн. та виплачуватись за посадою, з якої позивач був звільнений, але не більше як за один рік.

Представник Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав з підстав зазначених відповідачем-1.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 10.10.2002 р. проходив службу в органах внутрішніх справ та 13.05.2010 р. був звільнений згідно наказу №96о/с з посади дільничного інспектора міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області. Зазначений наказ був оскаржений в судовому порядку та згідно постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р. по справі №2а-2366/10/2470 визнаний протиправним та скасований в частині звільнення із органів внутрішніх справ молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області з 18.05.2010 року. Поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області з 18.05.2010 року. Постанова в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області підлягала до негайного виконання. (а.с. 10-13).

Управління МВС України в Чернівецькій області наказом №30 о/с від 05.02.2015 р. відмінило пункт наказу начальника УМВС від 13.05.2010 р. №96 о/с в частині звільнення із органів внутрішніх справ молодшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Вижницького РВ УМВС України в Чернівецькій області, з 20.01.2015 р., без нарахування коштів за час вимушеного прогулу та встановлено посадовий оклад в розмірі 650 гривень. (а.с. 8).

Позивачем надано довідку про доходи від 19.12.2014 р. згідно якої грошове нарахування за січень квітень 2010 р. склало 1314 грн. за кожний місяць та 1068,15 грн. за травень 2010 року. (а.с. 9).

Судом встановлено, що позивачем під час судового оскарження свого звільнення у справі №2а-2366/10/2470 була заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в сумі 99000,00 грн., однак вказана вимога була відкликана та відповідно до ухвали суду від 26 грудня 2014 р. в цій частині позовних вимог залишена без розгляду.

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 26.12.2014 р. по справі №2а-2366/10/2470 виконана 05.02.2015 р. (дата прийняття наказу №30 о/с від 05.02.2015 р.) та те, що позивач був звільнений у 2010 р., суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 05.02.2014 р. по 05.02.2015 рік. Однак, як з'ясовано судом, за вказаний період позивачеві, середній заробіток за час затримки його поновлення виплачено не було.

Відповідно до ч.3 п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

П.8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд звертає увагу, що відповідачі фактично визнають ту обставину, що зобовязує їх виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 3.5.2. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ України від 31.12.2007 р. №499, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

Однак, вказана Інструкція не регулює питання порядку визначення відшкодування за час вимушеного прогулу. Таким чином, порядок відшкодування позивачу зазначених виплат визначається КЗпП України та постановою Кабінету Міністрів України "Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року №100.

Як встановлено судом, заробітна плата позивача за січень квітень 2010 р., які передували його звільненню, склала 1314 грн. за кожний місяць (всього 2628 грн.), кількість фактично відпрацьованих днів становить 43 дні. Таким чином, середньоденний заробіток позивача на дату звільнення становив 61,11 грн. Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів з 05.02.2014 року по 05.02.2015 рік (250 днів), належний до виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2014 року по 05.02.2015 року становить 15279 грн. (250 робочих днів * 61,11 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачами не доведено в судовому засіданні безпідставності заявленого адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути із РВ УМВС України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 05.02.2014 року по 05.02.2015 року в сумі 15 279 коп.

3. В частині суми за один місяць 1222, 20 грн. допустити до негайного виконання.

4. В решті позову відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 12 лютого 2016 р.