Справа № 821/30/15-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/30/15-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представників позивача Дунаєва М.І., Карасьова І.О., Кузіної О.М. та Лободи Г.Ю., представників відповідача Белінської Ю.О. та Кромпа О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області (правонаступник Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» (далі ТОВ «ТРЦ Фабрика») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області (далі ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 2 грудня 2014 року № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що з 21 липня по 1 серпня 2014 року посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки складено акт від 15 серпня 2014 року за № 284/21-03-22-01/37541696, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пунктів 138.2, 138.4, пп. 138.10.2, 138.10.4, 138.10.6, 138.10.10 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на 865370 грн. за 2013 рік, а також п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 та пунктів 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 33812 грн.. На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 5 вересня 2014 року № , яким ТОВ «ТРЦ Фабрика» визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 833441 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 208360 грн. 25 коп., а також № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 33812 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 9036 грн. 35 коп.. За результатами адміністративного оскарження, на підставі рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 2 грудня 2014 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 802988 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 200747 грн., а також № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 4809 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1785 грн. 60 коп.. На думку позивача, оскаржені податкові повідомлення рішення є незаконними, оскільки прийняті під час процедури адміністративного оскарження попередніх податкових повідомлень-рішень, які не є відкликаними, і, крім того, винесені на підставі одного і того ж самого акту перевірки та за одні і ті ж самі порушення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ТРЦ Фабрика» відмовлено. Стягнуто з ТОВ «ТРЦ Фабрика» на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 грн..

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, директор ТОВ «ТРЦ Фабрика» в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, судом не надано належної оцінки наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зокрема не досліджено реальність здійснення позивачем господарських операцій, їх відповідність змісту договірних відносин, факти придбання та подальшого використання товариством у власній господарській діяльності товарів, робіт, послуг. При цьому судом першої інстанції не враховано практику Вищого адміністративного суду України, пов'язану з вирішенням податкових спорів даної категорії. У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників позивача в підтримку апеляційної скарги, а також представників відповідача про залишення оскарженого судового рішення без змін, розглянувши матеріали справи, вивчивши надані сторонами додаткові докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення.

Судом встановлено, що з 21 липня по 1 серпня 2014 року посадовими особами відповідача проведено планову виїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 квітня 2011 року по 31 грудня 2013 року. За результатами перевірки складено акт від 15 серпня 2014 року за № 284/21-03-22-01/37541696, в якому, серед іншого, зазначено про порушення позивачем:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, пунктів 138.2, 138.4, пп. 138.10.2, 138.10.4, 138.10.6, 138.10.10 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144, п. 150.1 ст. 150, п. 3 підрозділу 4 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем занижено податок на прибуток на 865370 грн. за 2013 рік;

- п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 та пунктів 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на 33812 грн..

На підставі акта перевірки відповідачем, серед іншого, прийнято податкові повідомлення-рішення від 5 вересня 2014 року:

- № , яким ТОВ «ТРЦ Фабрика» визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 833441 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 208360 грн. 25 коп.;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 33812 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 9036 грн. 35 коп..

За результатами адміністративного оскарження, рішенням Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 5 вересня 2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на 30453 грн. і штрафних санкцій на 7613 грн. 25 коп., а також податкове повідомлення-рішення відповідача від 5 вересня 2014 року № в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 29003 грн. і штрафних санкцій на 7250 грн. 75 коп.. В іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області залишено без змін.

На підставі рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 2 грудня 2014 року:

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 802988 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 200747 грн.;

- № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в 4809 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1785 грн. 60 коп..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ТРЦ Фабрика» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 2 грудня 2014 року № та № , суд першої інстанції виходив з того, що названі податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень відповідача від 5 вересня 2014 року № та № на підставі рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06. При цьому у зв'язку з частковим скасуванням податкових повідомлень-рішень контролюючого органу від 5 вересня 2014 року № та № ці податкові повідомлення-рішення з дня надходження до платника податків оскаржених по справі податкових повідомлень-рішень, які містять зменшені суми податкових зобов'язань, вважаються відкликаними, що спростовує доводи позивача щодо повторного прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень на підставі одного і того ж самого акту перевірки та за одні і ті ж самі порушення.

Проте, при вирішенні справи судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема положення ч. 4 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, та потягло неправильне вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

На підставі наведених положень чинного процесуального закону, суд першої інстанції при розгляді справи зобов'язаний був не лише надати оцінку оскарженим по справі податковим повідомленням-рішенням відповідача з приводу формальних підстав їх прийняття, викладених позивачем при зверненні до суду, а і вжити передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, а саме перевірити правильність висновків контролюючого органу з приводу порушення платником податків вимог податкового законодавства, які покладено в основу оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення відповідача від 2 грудня 2014 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з пп. 3.1.1 п. 3.1 Акта перевірки, п. 1 рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов'язання з податку на прибуток (т. 1 а. с. 90-91, т. 14 а. с. 260), позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 99636 грн. за основним платежем у зв'язку з заниженням підприємством доходу у вигляді умовно нарахованих процентів на суми неповернутої фінансової допомоги за 4 квартал 2012 року на суму 474459 грн. 27 коп..

Відповідно до п. 135.1 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно пп. 135.5.4 п. 135.5 названої статті Кодексу інші доходи включають, серед іншого, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді.

Підпунктом 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що безповоротною фінансовою допомогою є сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

На підставі наведених вище положень ПК України, платник податку, який отримав поворотну фінансову допомогу від особи, що є платником податку на прибуток підприємств та сплачує податок на загальних підставах і не має пільг із сплати цього податку, включає до складу доходів звітного періоду суму процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги. При цьому якщо частину поворотної фінансової допомоги, що була отримана в попередньому періоді, було повернено в звітному (базовому) періоді, то нарахування умовних процентів повинно здійснюватись на суму тільки неповерненої частини такої фінансової допомоги на кінець цього звітного періоду, розрахованої за кожний день її фактичного використання.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 37.7 «Розрахунки з іншими дебіторами» значиться заборгованість ТОВ «ТРЦ Фабрика» у вигляді поворотної фінансової допомоги перед ТОВ «Любава Сіті» за договором від 21 вересня 2012 року за № 1225 відповідно по періодам:

- станом на 1 жовтня 2012 року - 53370000 грн.;

- станом на 31 грудня 2012 року - 35338000 грн..

Отже, сума неповернутої поворотної фінансової допомоги, на яку повинні нараховуватись умовні проценти, становить 35338000 грн., в той час як контролюючим органом нараховані умовні відсотки на залишок суми поворотної фінансової допомоги на початок звітного періоду, тобто виходячи з суми в 53370000 грн., частину якої протягом 4 кварталу 2012 року було повернуто ТОВ «Любава Сіті» (т. 1 а. с. 75).

На спростування вказаних доводів податкового органу позивачем долучені до матеріалів справи всі первинні документи щодо здійснення нарахування умовних відсотків.

За таких обставин, визначення позивачу оскарженим податковим повідомленням-рішенням відповідача зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 99636 грн. за основним платежем не є обґрунтованим.

З п. 2 рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та розрахунку грошового зобов'язання з податку на прибуток (т. 1 а. с. 92-94, т. 14 а. с. 260) вбачається, що позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 248783 грн. за основним платежем за порушення п. 141.1 ст. 141 ПК України у зв'язку неправомірним включенням підприємством до складу фінансових витрат та до складу інших витрат суми нарахованих відсотків в розмірі 1205635 грн. по отриманим позикам від нерезидентів по договорам від 5 травня 2011 року № 0505 та від 5 грудня 2011 року № 0512 з Компанією «Neski Ventures Limited», які використані товариством в операціях, що не пов'язані із здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

В акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов'язань платника (п. 86.10 ст. 86 ПК України).

Як встановлено матеріалами справи, підставою прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 2 грудня 2014 року № є акт перевірки від 15 серпня 2014 року № 284/21-03-22-01/37541696.

На момент виникнення спірних правовідносин загальне поняття акта перевірки було наведено у пункті 3 Розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року № 984 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2011 року за № 34/18772), згідно з яким акт - це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Згідно пунктам 4-6 названого Розділу Порядку акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби. За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства. Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

На підставі пп. 5.2 п. 5 Розділу ІІ Порядку у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків.

У висновку акта документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень (пп. 6.1 п. 6 Розділу ІІ Порядку).

Всупереч наведеним нормам чинного податкового законодавства, як в описовій частині, так і у висновку акта перевірки від 15 серпня 2014 року № 284/21-03-22-01/37541696 не міститься посилання на порушення позивачем п. 141.1 ст. 141 ПК України з викладенням змісту порушення (неправомірне включення підприємством до складу фінансових витрат та до складу інших витрат суми нарахованих відсотків в розмірі 1205635 грн. по отриманим позикам від нерезидентів по договорам від 5 травня 2011 року № 0505 та від 5 грудня 2011 року № 0512 з Компанією «Neski Ventures Limited», які використані товариством в операціях, що не пов'язані із здійсненням господарської діяльності).

Крім того, не міститься посилання на порушення позивачем п. 141.1 ст. 141 ПК України і в оскарженому податковому повідомленні-рішенні відповідача від 2 грудня 2014 року № .

За таких обставин, висновок контролюючого органу про порушення позивачем названих вище положень ПК України не ґрунтується на матеріалах перевірки, що свідчить про неправомірне визначення підприємству зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 248783 грн. за основним платежем.

За висновками контролюючого органу, що містяться в п. 3.1 Акта перевірки, п. 4 рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та розрахунку грошового зобов'язання з податку на прибуток (т. 1 а. с. 96-100, т. 14 а. с. 260), позивачем на порушення п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 та п. 144.1 ст. 144 ПК України по контрагенту/постачальнику ТОВ «Акмебуд» неправомірно включено до складу витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, амортизацію за перевірений період у сумі 1356743 грн. 94 коп.. На підставі названих висновків відповідачем визначено ТОВ «ТРЦ Фабрика» зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 267732 грн..

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України).

Згідно п. 138.2 ст. 138 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

На підставі п. 144.1 ст. 144 Кодексу (у вказаній вище редакції) амортизації підлягають витрати на придбання основних засобів, нематеріальних активів та довгострокових біологічних активів для використання в господарській діяльності; витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року.

Наведені в акті перевірки твердження про неправомірність включення до складу витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, амортизації за перевірений період у сумі 1356743 грн. 94 коп. за результатами господарських операцій з ТОВ «Акмебуд» відповідач обґрунтовує тим, що в порушення вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» акти готовності об'єкта до експлуатації не підписані субпідрядниками - ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», які безпосередньо виконували будівельно-монтажні роботи, що, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд» в частині робіт, що виконувались названими субпідрядниками.

Проте, всупереч висновкам відповідача, акт готовності об'єкта до експлуатації не є документом, що підтверджує правомірність формування суб'єктом господарювання витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, а згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є лише документом, на підставі якого здійснюється приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

На стор. 6-9 акту перевірки відповідач підтверджує наявність у позивача первинних документів по господарським операціям з ТОВ «Акмебуд», і не висуває до них зауважень стосовно їх змісту та оформлення.

При цьому копії договорів та первинних документів по названим господарським операціям, досліджені посадовими особами контролюючого органу під час перевірки, надані позивачем до суду апеляційної інстанції.

Так, з наданих позивачем документів вбачається, що 29 березня 2011 року між ТОВ «ТРЦ Фабрика» (Замовник) та ТОВ «Акмебуд» (Підрядник) укладено договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт № 3 (т. 9 а. с. 131-135), яким передбачено виконання будівельно-ремонтних робіт в комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 18.

30 червня 2011 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Акмебуд» (Підрядник) укладено договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт № 7 (т. 9 а. с. 136-142), за яким замовник повинен виконати і здати в установлений строк ремонтно-будівельні роботи в Комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, буд.18.

15 червня 2012 року сторонами внесено зміни до договору підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт № 7 від 30.06.2011 року, відповідно до яких договір підряду набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 року включно (т. 9 а. с. 143).

10 лютого 2012 року між ТОВ «ТРЦ Фабрика» та ТОВ «Акмебуд» укладено додаткову угоду № 1 на виконання будівельно-монтажних робіт другої та третьої черг будівництва об'єкту «ТРЦ Фабрика», що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, 18, додатками до якої визначено графіки виконання робіт другої та третьої черг будівництва названого об'єкту (т. 9 а. с. 144, 145-149).

На виконання умов названих договорів, ТОВ «Акмебуд» виконало ремонтно-будівельні роботи, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, підсумковими відомостями ресурсів (витрати-по факту), податковими накладними та іншими документами (т. 2 а. с. 1-135, т. 2 а. с. 136-365, т. 3 а. с. 1-301, т. 4 а. с. 1-307, т. 5 а. с. 1-237, т. 6 а. с. 1-279, т. 7 а. с. 1-249, т. 8 а. с. 1-230, т. 9 а. с. 1-130).

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, про що зазначено в акті перевірки.

Наявні в матеріалах справи первинні документи, в їх сукупності, свідчать про відсутність порушень з боку позивача вимог Податкового кодексу України при формуванні витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд».

При цьому факт виконання названим контрагентом послуг по проведенню ремонтно-будівельних робіт в Комплексі будівель та споруд, що розташований за адресою: м. Херсон, вул. Залаегерсег, буд. 18, підтверджується не лише зазначеними вище первинними документами, а і документами контролюючих органів, якими прийняті в експлуатацію ці будівлі, зокрема, сертифікатами Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області серії ІУ № 35, серії ХС № 6, серії ХС № 8, серії ІУ № 43, якими засвідчено відповідність закінчених будівництвом об'єктів проектній документації та підтверджено готовність об'єктів до експлуатації (т. 10 а. с. 25-28).

За таких обставин, зміст актів готовності об'єкта до експлуатації, зокрема відсутність в них підписів та печаток субпідрядників ТОВ «БК «Будресурс-Інвест» та ТОВ «Уніка-Буд», не є обставиною, яка доводить факт фіктивності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Акмебуд».

Апеляційний суд також враховує, що згідно висновків контролюючого органу, що містяться в п. 3.1 та пп. 3.2.2 (1.4) п. 3.2 Акта перевірки, зазначені вище порушення ТОВ «ТРЦ Фабрика» вимог податкового законодавства за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд» призвели також до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість, у зв'язку з чим за результатами перевірки відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення від 5 вересня 2014 року № про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Назване податкове повідомлення-рішення контролюючого органу оскаржено позивачем в судовому порядку. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року по справі № 821/132/15-а, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, задоволено позовні вимоги ТОВ «ТРЦ Фабрика» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 5 вересня 2014 року № (т. 14 а. с. 133-142).

Таким чином, судовими рішеннями, що набрали законної сили, встановлено правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з ТОВ «Акмебуд», за якими оскарженим по даній справі податковим повідомленням-рішенням відповідача позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств.

Із врахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність включення позивачем до складу витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, амортизації за перевірений період у сумі 1356743 грн. 94 коп., що свідчить про неправомірне визначення позивачу контролюючим органом зобов'язання з податку на прибуток в сумі 267732 грн. за основним платежем.

Як вбачається з пп. 3.1.2 п. 3.1 Акта перевірки, п. 5 рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов'язання з податку на прибуток (т. 1 а. с. 100-103, т. 14 а. с. 260), позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 149987 грн. за основним платежем у зв'язку з порушенням пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пунктів 138.2, 138.4, пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.1, 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до завищення на 747486 грн. 82 коп. витрат за 1-4 квартали 2012 року і 2013 рік на суми витрат по організації та проведенню рекламних та святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг, які не підтверджені відповідними документами щодо зв'язку таких витрат з веденням власної господарської діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно пп. 138.10.3 «г» п. 138.10 ст. 138 названого Кодексу (у вказаній вище редакції) до складу інших витрат підприємства включаються витрати на збут, які складаються з витрат, пов'язаних з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема витрат на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Підпунктом 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що маркетинговими послугами (маркетинг) є послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та післяпродажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

На спростування доводів контролюючого органу щодо відсутності зв'язку витрат ТОВ «ТРЦ Фабрика» по організації та проведенню рекламних та святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг з веденням власної господарської діяльності підприємства, позивачем до суду апеляційної інстанції надані первинні документи, що стосуються операцій з придбання позивачем у вказаних контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів, а також маркетингових досліджень: договори, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) з додатками до них, податкові накладні (стосовно ПП «ТРК «ВТВ плюс» - т. 10 а. с. 220-230, 234-235; щодо ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Мєшков» - т. 11 а. с. 1-33; 54-56, 79-81, 104-115, 131-149, 167- 172, 186-236, т. 12 а. с. 1-3, 6-8, 19-21, 34-36, 47-49, 60-62, 73-75, 86-88, 99-101, 112-114, 125-127, 138-140, 161-163, 184-186, т. 14 а. с. 1-120; стосовно ПП «АМ «Компані» - т. 10 а. с. 239, 241-242, 245, 248-249, 252, 255, 258, 262, 265, 269, 272, 275, 278, 281, 284, 288, 291-314; щодо ФОП ОСОБА_9 - т. 9 а. с. 175-190, 212-214, 237-239, т. 13 а. с. 1-3, 21-23, 36-38, 51-53, 64-66, 79-81, 98-100, 117-119, 136-138, 155-157, 174-176, 193-195, 212-214, 232-234; стосовно ПП ОСОБА_10 - т. 10 а. с. 315-317, 323-325, 330-333, 340-354; щодо ПП «Юкон» - т. 10 а. с. 355-360; стосовно ТОВ «Елвін» - т. 10 а. с. 364, 375-382; щодо ПП ОСОБА_11 - т. 10 а. с. 20-21; стосовно ТОВ «Рекламна агенція «Кельт» - т. 10 а. с. 34-47, 50-51, 54, 56-58, 62-63, 65-66, 68-69, 73-74, 78-79, 82-83, 85-86, 89-90, 93-94; щодо ТОВ «Телерадіокомпанія «ЯТБ» - т. 10 а. с. 97-99, 101-103; стосовно ТОВ «Медіа Група Позитив» - т. 10 а. с. 105-107, 109; щодо ФОП ОСОБА_13 - т. 10 а. с. 110-111, 114-117; стосовно ФОП ОСОБА_7 - т. 10 а. с. 118-124, 127-130, 133-136, 139-142, 146-155; щодо ФОП ОСОБА_14 - т. 10 а. с. 159-219).

Крім названих договорів та первинних документів, позивачем додатково до актів наданих послуг долучені до матеріалів справи ефірні довідки та фотознімки ефіру щодо послуг ПП «ТРК «ВТВ Плюс» (т. 10 а. с. 231-233, 236-238) та ТОВ «Медіа Група Позитив» (т. 10 а. с. 108), ефірні довідки щодо послуг ПП «АМ «Компані» (т. 10 а. с. 240, 243-244, 246-247, 250-251, 253-254, 256-257, 259-261, 263-264, 266-268, 270-271, 273-274, 276-277, 279-280, 282-283, 285-287, 289-290), фотознімки ефіру стосовно послуг ТОВ «Телерадіокомпанія «ЯТБ» (т. 10 а. с. 100, 104), фото звіти за договорами з ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Мєшков» (т. 11 а. с. 34-53, 57-78, 82-103, 116-130, 150-166, 173-185, т. 12 а. с. 4-5, 9-18, 22-33, 37-46, 50-59, 63-72, 76-85, 89-98, 102-111, 115-124, 128-137, 141-160, 164-183, 187-208), ФОП ОСОБА_9 (т. 9 а. с. 190-211, 215-236, 240-256, т. 13 а. с. 4-20, 24-35, 39-50, 54-63, 67-78, 82-97, 101-116, 120-135, 139-154, 158-173, 177-192, 196-211, 215-231, 235-251), ПП ОСОБА_10 (т. 10 а. с. 318-322, 326-329, 334-339), ПП «Юкон» (т. 10 а. с. 361-363), ТОВ «Елвін» (т. 10 а. с. 365-374), ПП ОСОБА_11 (т. 10 а. с. 22-24), ТОВ «Рекламна агенція «Кельт» (т. 10 а. с. 48-49, 52-53, 55, 59-61, 64, 67, 70-72, 75-77, 80-81, 84, 87-88, 91-92, 95-96), ФОП ОСОБА_13 (т. 10 а. с. 112-113) та ФОП ОСОБА_7 (т. 10 а. с. 125-126, 131-132, 137-138, 143-145, 156-158).

Факт оплати позивачем наданих вказаними контрагентами послуг у безготівковому порядку підтверджується долученими до справи виписками з банківського рахунку позивача та не заперечується відповідачем в акті перевірки.

Як встановлено матеріалами справи, одним із основних видів діяльності ТОВ «ТРЦ Фабрика» є надання в оренду приміщень. Для підвищення інтересу, попиту, приваблення покупців, відвідувачів та потенційних орендарів до ТОВ «ТРЦ Фабрика» позивачем укладалися договори на розміщення реклами, яка сприяє відвідувачам (громадянам) асоціювати окремі магазини торговельного центру з іміджем та назвою ТРЦ «Фабрика», а також на проведення промо-акцій. Така реклама та промо-акції були націлені на залучення уваги, інтересу потенційних відвідувачів торговельно-розважального центру. Зовнішня реклама сприяє росту відвідувачів, збільшенню обсягів продажу, ефективному веденню господарської діяльності орендарями за рахунок залучення (збільшення) відвідувачів в торговельно-розважальному центрі, що є одним із факторів, який впливає на розмір орендної плати. При цьому більшість договорів оренди містять умови щодо залежності розміру орендної плати від обороту у процентному відношенні. Тобто, орендна плата за користування об'єктом оренди складається з фіксованої орендної плати (мінімальної) та розрахункової плати від обороту, який залежить від суми отриманих грошових коштів від реалізації товарів та послуг орендарів на об'єкті оренди.

На підтвердження ефективності проведення реклами та промо-акцій позивачем надано до матеріалів справи відповідний розрахунок, з якого вбачається збільшення відвідувачів (потенційних покупців) ТРЦ «Фабрика», що, в свою чергу, призводить до збільшення доходу позивача у вигляді отриманої орендної плати.

Викладене підтверджує необхідність отримання рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів, що підтверджує їх безпосередній зв'язок з господарською діяльністю позивача та направленість на отримання доходу.

Крім того, безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача та направлені на отримання доходу і замовлені ТОВ «ТРЦ Фабрика» маркетингові послуги щодо дослідження кон'юнктури ринку торгових центрів та з'ясування суспільної думки відвідувачів торговельно-розважального центру, під час яких вивчались, аналізувались та висвітлювались найважливіші напрями, що впливають на фінансово-господарську діяльність торговельного центру.

Апеляційний суд приймає до уваги, що за результатами адміністративного оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача від 2 грудня 2014 року № , рішенням Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 частково задоволено скаргу ТОВ «ТРЦ Фабрика».

Зі змісту п. 5 названого рішення вбачається, що контролюючим органом вищого рівня, яким є Головне управління ДФС у Херсонській області, визнано правомірним включення позивачем до витрат, які враховуються при визначені об'єкта оподаткування, витрат по значній кількості операцій з отриманих рекламних послуг від ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_8 та ПП ОСОБА_10 (т. 1 а. с. 101).

Проте, названим контролюючим органом, за наявності аналогічних первинних документів, не визнано правомірність витрат позивача за аналогічними іншими господарськими операціями з цими ж контрагентами, що свідчить про відсутність послідовності у висновках відповідача.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що згідно висновків відповідача, що містяться в пп. 3.1.2 п. 3.1 та пп. 3.2.2 (1.2) п. 3.2 Акта перевірки, зазначені вище порушення ТОВ «ТРЦ Фабрика» вимог податкового законодавства за господарськими операціями з придбання позивачем у названих вище контрагентів рекламних послуг та послуг з організації та проведення святкових заходів також призвели до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Разом з цим, названими вище судовими рішеннями по справі № 821/132/15-а, що набрали законної сили, встановлено правомірність включення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість за господарськими операціями з придбання вказаних послуг.

Враховуючи підтвердження витрат позивача по організації та проведенню рекламних і святкових заходів, а також отриманню маркетингових послуг належним чином оформленими первинними документами, безпосередній зв'язок цих витрат з господарською діяльністю підприємства, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність віднесення ТОВ «ТРЦ Фабрика» названих витрат до витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств, а тому висновок контролюючого органу про донарахування позивачу названого податку в розмірі 149987 грн. за основним платежем не є обґрунтованим.

Як вбачається з пп. 3.1.2 п. 3.1 Акта перевірки, п. 3 рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та розрахунку грошового зобов'язання з податку на прибуток (т. 1 а. с. 94-95, т. 14 а. с. 260), позивачу визначено зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 36849 грн. за основним платежем у зв'язку з порушенням пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України, що призвело до віднесення адміністративних витрат в сумі 193944 грн., не пов'язаних з господарською діяльністю підприємства, до складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Відповідно до пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності.

Матеріалами справи встановлено, що 10 липня 2013 року між позивачем (Замовник) та ТОВ «Сван Консалтинг» (Виконавець) укладено договір за № 61 на проведення незалежної оцінки майна - Торговельно-розважального комплексу «Фабрика» з офісними приміщеннями (1-4 черги будівництва) та земельних ділянок площею 16,4115 та 0,7762 га, що належать ТОВ «ТРЦ Фабрика» (т. 10 а. с. 11-14).

На виконання умов названого договору, ТОВ «Сван Консалтинг» надано позивачу послуги по складанню звітів про незалежну оцінку ТРЦ та земельних ділянок, а саме надано у визначеній договором кількості примірники документів про проведення оцінки, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 27 серпня 2013 року на загальну суму 36000 грн., в тому числі 6000 грн. ПДВ, а також податковими накладними (т. 10 а. с. 15-19).

Копії звітів про незалежну оцінку ТРЦ та земельних ділянок надано позивачем до матеріалів справи (т. 14 а. с. 168-177).

Як пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, надані ТОВ «Сван Консалтинг» послуги зі складання звітів пов'язані з господарською діяльністю підприємства, оскільки незалежна професійна оцінка майна є необхідним елементом при здійсненні більшості операцій з нерухомістю підприємства. Зокрема, ринкова вартість майна необхідна для укладання договорів страхування об'єкту нерухомості, за відсутності яких неможливе підписання договорів оренди приміщень торговельно-розважального центру.

Враховуючи підтвердження витрат позивача за договором з ТОВ «Сван Консалтинг» належним чином оформленими первинними документами, а також необхідність незалежної професійної оцінки майна при укладанні договорів страхування об'єкту нерухомості та договорів оренди приміщень торговельно-розважального центру, що свідчить про зв'язок отриманих послуг з господарською діяльністю позивача, апеляційний суд приходить до висновку про правомірність віднесення ТОВ «ТРЦ Фабрика» названих витрат в розмірі 30000 грн. до витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств.

Разом з цим, стороною позивача на вимогу суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів щодо пов'язаності з господарською діяльністю підприємства витрат ТОВ «ТРЦ Фабрика» (Іпотекодавець) за кредитним договором з Компанією Фабрика Інвестмент Венчерз Лімітед (Позичальник) та АТ АБЛВ Банк (Іпотекодержатель) від 7 березня 2013 року № 13-RF-0121/01 в розмірі 163944 грн..

За таких обставин, апеляційний суд знаходить правомірним визначення контролюючим органом позивачу оскарженим податковим повідомленням-рішенням зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 31149 грн. за основним платежем (163944 грн. (сума, неправомірно включена позивачем до складу витрат) х 19% (процентна ставка податку на прибуток - т. 14 а. с. 260) = 31149,36 грн.) та 7787 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (31149 (зобов'язання за основним платежем) х 25% (процентний розмір штрафної санкції) = 7787,25 грн.).

Із врахуванням викладеного, податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 2 грудня 2014 року № підлягає визнанню протиправним та скасуванню в частині визначення ТОВ «ТРЦ Фабрика» грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 771839 грн. за основним платежем (802988 грн. (визначене в податковому повідомленні-рішенні зобов'язання) - 31149 грн. (правомірно визначене зобов'язання) = 771839 грн.) та 192960 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (200747 грн. (визначені в податковому повідомленні-рішенні штрафні санкції) - 7787 грн. (правомірно визначені штрафні санкції) = 192960 грн.).

Оцінюючи правомірність податкового повідомлення-рішення відповідача від 2 грудня 2014 року № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з пп. 3.2.2 п. 3.2 Акта перевірки, рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 17 листопада 2014 року № 194/10/21-22-10-06-06 та наданого стороною відповідача до суду апеляційної інстанції розрахунку грошового зобов'язання з податку на додану вартість (т. 14 а. с. 259), позивачу визначено зобов'язання з названого податку у зв'язку з висновками про порушення п. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 та пунктів 201.4, 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до неправомірного включення до складу податкового кредиту сум податку, сплаченого у складі вартості товарів (послуг), за податковими накладними, виписаними ТОВ «Рекламна агенція «Кельт», ТОВ «Мєшков», ФОП ОСОБА_9 та ФОП ОСОБА_8 під час здійснення господарських операцій, не підтверджених належним чином оформленими первинними документами, а також за податковими накладними, виписаними ТОВ «Сван Консалтинг» під час здійснення господарських операцій, які не відносяться до господарської діяльності платника.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

На підставі пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Кодексу (у вказаній вище редакції) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, податкове зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4809 грн. за основним платежем визначено позивачу контролюючим органом у зв'язку зі зменшенням відповідачем підприємству суми витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, по господарським операціям з ТОВ «Рекламна агенція «Кельт», ТОВ «Мєшков», ФОП ОСОБА_9, ФОП ОСОБА_8 та ТОВ «Сван Консалтинг».

Оскільки, як зазначено вище, витрати по господарським операціям з названими контрагентами правомірно віднесені позивачем до складу витрат, що враховуються при визначені об'єкта оподаткування, всі розрахунки позивача підтверджені податковими накладними, оформленими у відповідності до вимог чинного законодавства, то і формування позивачем податкового кредиту за цими операціями є правомірним.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 2 грудня 2014 року № .

Враховуючи, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, і, крім того, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 26 січня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 2 грудня 2014 року № в частині визначення товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств в розмірі 771839 (сімсот сімдесят одна тисяча вісімсот тридцять дев'ять) грн. за основним платежем та 192960 (сто дев'яносто дві тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області від 2 грудня 2014 року № .

В іншій частині відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «ТРЦ Фабрика» у задоволенні позовних вимог.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко