Справа № 817/3392/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3392/15

05 лютого 2016 року 10год. 20хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Вавелюк А.І та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4
до Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 11.08.2014, № від 12.08.2014, № від 04.09.2015.
ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4В.) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - ДПІ у м. Рівному) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року, скасування податкових повідомлень-рішень форми «Ш» за № від 11.08.2014 року, за № від 12.08.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_4 вказує на порушення строків визначених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року та відсутності підстав для нарахування штрафів у звязку з відкликанням податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року на суму 6300 грн. в силу визнання його протиправним та скасування на суму 3700 грн. згідно постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Житомирського адміністративного апеляційного суду від 13.05.2015 року. Крім того, позивач доводить про відсутність допустимих доказів в звязку з тим, що відображені в акті перевірки від 11.08.2014 року за №148 відомості не можуть бути взяті до уваги судом відповідно до ч.3 ст.70 КАС України оскільки такі відомості одержані контролюючим органом з порушенням закону.

З таких підстав, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення на позовну заяву, позов не визнав (а.с.16-18). В обґрунтування заперечень пояснив суду, що податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року прийняте з урахуванням ухвали Житомирського адміністративного апеляційного суду від 13.05.2015 року, а відтак доводи позивача щодо застосування п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України є безпідставними та необґрунтованими. Нарахування штрафів податковими повідомленнями - рішеннями форми «Ш» за № від 11.08.2014 року, за № від 12.08.2014 року проведено на підставі ст. 126 Податкового кодексу України.

У звязку з наведеним, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на підставі пп. 78.1.13. п. 78.1. ст. 78, п. 81.1. ст. 81, п. 82.1. ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, Державною податковою інспекцією у м. Рівне в період з 29.04.2011 року по 17.05.2011 року проведено позапланову документальну перевірку з питань оформлення трудових відносин з найманими працівниками (в т.ч. сплати єдиного податку за найманих осіб), виконання обов'язків податкового агента з оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати СПД ОСОБА_4 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року.

За наслідками перевірки податковим органом складено Акт від 17.05.2011 року за №66/17-119/НОМЕР_1 (а.с.45-54).

У висновках вказаного акту зазначається, серед інших порушень, про порушення позивачем абз. 4 п. 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98, а саме - використання в період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року найманої праці без сплати в бюджет 50% суми єдиного податку за найманих працівників в місяць.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 26.05.2011 року за №, згідно якого позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем єдиний податок із підприємницької діяльності з фізичних осіб на суму 6300,00 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 року в справі №2а/1770/2588/2011 було у задоволенні позовних вимог суб'єкта підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.10.2014 р. у справі №К/9991/71830/11 касаційну скаргу позивача задоволено частково - постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.08.2011 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.09.2011 року в справі №2а/1770/2588/2011 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Житомирського адміністративного апеляційного суду від 13.05.2015 року набрала законної сили постанова Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року на суму 3700 грн. прийнятого на підставі акту перевірки №66/17-119/НОМЕР_1 від 17.05.2011 року.

Відтак, відповідно ст. 72 КАС України обставини встановлені постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011 мають преюдеційне значення у справі та не потребують доказуванню.

Відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за № від 11.08.2014 року про зобовязання сплати штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 1207,71 грн., податкове повідомлення-рішення форми «Ш» за № від 12.08.2014 року про зобовязання сплати штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 378,70 грн.

Судом встановлено, що підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень форми «Ш» за № від 11.08.2014 року, № від 12.08.2014 року став акт перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобовязання від 11.08.2014 року за №148. Штрафні санкції нараховані за порушення строків сплати податкових зобовязань згідно податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року.

Однак, згідно п.60.4 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року є відкликаним в силу вимог постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.03.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011 та отримання податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року.

Порядок визначення штрафу за порушення строків сплати узгодженого податкового зобовязання врегульовано ст. 126 Податкового кодексу України, зокрема істотною умовою для нарахування штрафу є погашення суми податкового боргу. В свою чергу відповідно до п.14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено поняття податкового боргу як сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Поряд з цим, приписами п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України визначено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Відтак, на момент розгляду судової справи № 817/3392/15, податкові зобовязання, які виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № від 26.05.2011 року в період з 09.06.2011 року по 04.09.2015 року є не узгодженими з врахуванням ухвали Житомирського адміністративного апеляційного суду від 13.05.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011 та відкликаними в звязку з доведенням до платника податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року. Як наслідок, відсутність податкового боргу унеможливлює нарахування штрафу відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідачем доведено граничний строк сплати 25.09.2015 року зі сплати податкового повідомлення-рішення за № від 04.09.2015 року (десять календарних днів з дати вручення 14.09.2015 року). Як наслідок, податкові повідомлення-рішення форми «Ш» за № від 11.08.2014 року, № від 12.08.2014 року підлягають скасуванню в звязку з відсутністю порушень строків сплати податкового зобовязання визначених податковим повідомленням-рішенням № від 26.05.2011 року через його відкликання.

Перевіряючи дотримання відповідачем процедури проведення перевірки позивача, за наслідками якої прийняті спірні рішення, слід врахувати, що відповідно до ст.62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 75 Податкового кодексу України визначено види перевірок, які мають право проводити органи державної податкової служби, а саме: камеральні, документальні, фактичні.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що актом від 11.08.2014 року за №148 встановлено, що податковим органом проведена перевірка позивача, при цьому відображено відомості щодо граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, а також відомості щодо дати та сум фактичної сплати зобов'язання. З наведеного слідує, що податковим органом досліджувались не виключно дані, зазначені в податковій декларації платника податків, а також інші відомості, відтак проведена перевірка не є камеральною відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 статті 75 Податкового кодексу України, а є документальною перевіркою.

Відповідно до пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, а також виїзними або невиїзними.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні органу державної податкової служби (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України). Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначено в статті 79 Податкового кодексу України.

Так, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п.79.1 ст.79 Податкового кодексу України).

У відповідності до п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам органу державної податкової служби право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Слід врахувати, що представник відповідача в судовому засіданні вказав про відсутність відомостей щодо прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про проведення перевірки, оформленого наказом, та його надіслання позивачу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що податковий орган порушив встановлену законом процедуру проведення документальної перевірки позивача, діяв поза межами правового поля, відтак дії ДПІ у м. Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області щодо проведення перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб, за наслідками якої складено акт від 11.08.2014 року за №148, суд вважає протиправними, вчиненими не в порядку та не у спосіб, визначені законом, а тому такими, що порушують права та законні інтереси платника податків..

Відображені в акті перевірки від 11.08.2014 року за №148 відомості не можуть бути взяті до уваги судом відповідно до ч.3 ст.70 КАС України, оскільки такі відомості одержані контролюючим органом з порушенням закону

Суд звертає увагу на те, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 04.09.2015 року про збільшення грошового зобовязання за платежем єдиний податок від підприємницької діяльності з фізичних осіб на суму 2600 грн. з порушенням встановленого порядку. Зокрема, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 04.09.2015 року став акт перевірки №66/17-119/НОМЕР_1 від 17.05.2011 року за наслідками перевірки діяльності ФОП ОСОБА_4 в період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року зокрема за найманого працівника ОСОБА_5, праця якого використовувалась протягом періоду з 11.11.2008 року по 23.12.2010 року, що в загальному складає 2600 грн., в тому числі за 2008 рік у сумі 200 грн., за 2009 рік у сумі 1200 грн., за 2010 рік у сумі 1200 грн.

Проте приписами п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Відтак, граничний строк нарахування грошових зобовязань за платежем єдиний податок завершився 05.01.2014 року на підставі п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, п. 9 Порядку видачі свідоцтва про сплату єдиного податку затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 року за №599, де передбачено, що протягом 5 днів після закінчення звітного періоду платник єдиного податку подає звіт згідно з додатком 3 до цього Порядку, який залишається у справі платника єдиного податку. Позивачем було здано за 2010 рік звіт 05.01.2011 року за №136954/11

Відповідно з абз. 6 п. 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 03.07.1998 № 727/98 суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Таким чином, по факту граничного строку сплати грошових зобов'язань за платежем єдиний податок строки давності для нарахування грошових зобовязань з єдиного податку контролюючим органом наступили з 20.01.2014 року.

Доводи податкового органу, що податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2015 року прийняте з урахуванням ухвали Житомирського адміністративного апеляційного суду від 13.05.2015 року у справі №2а/1770/2588/2011 не заслуговують на увагу, оскільки підставою для прийняття слугував акт від 17.05.2011 року за №66/17-119/НОМЕР_1, а відповідно п.102.2-102.3 ст. 102 Податкового кодексу України дані обставини не є підставою для нарахування грошового зобовязання без дотримання строків давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 04.09.2015 року про визначення грошового зобов'язання за платежем єдиний податок на суму 2600 грн. прийняте на підставі акту перевірки №66/17-119/НОМЕР_1 від 17.05.2011 року з порушенням строків визначених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

При зазначених обставинах, вимоги позивача правомірні, обґрунтовані і підлягають до задоволення в повному обсязі, а заперечення відповідача суд відхиляє як безпідставні і такі, що суперечать чинному законодавству та фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління Міндоходів у Рівненській області№ від 11.08.2014, № від 12.08.2014.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 04.09.2015.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 особи-підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.