Справа № 815/6488/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6488/15
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

за участі:

секретаря судового засідання Белінського Г.В.;

представника позивача ОСОБА_1, (за довіреністю);

представник відповідача ОСОБА_2, (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Прогресфарм» до ГУ ДФС в Одеській області про визнання не чинним та скасування податкових повідомлень рішень форми «Р» № від 14.07.2014 року, № від 14.07.2014 року,-

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «Прогресфарм» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС в Одеській області, в якому просило:

- визнати не чинним та скасувати податкові повідомлення рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 14.07.2014 року та № НОМЕР_2 від 14.07.2014 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

ГУ ДФС в Одеській області проведено невиїзну документальну перевірку ПП «Прогресфарм» щодо дотримання вимог законодавства з питань митної справи за митними деклараціями від 13.08.2012 року № 500030302/2012/003563, від 12.09.2012 року №500030302/2012/004147, від 30.11.2012 року №500030302/2012/005719, від 04.01.2013 року №500060804/2013/000072, від 20.02.2013року №500060804/2013/002639.

За результатами перевірки відповідачем 23.06.2014 року складено Акт №20/15-32-22-07-18/33137689.

Не погоджуючись з висновком Акту перевірки, позивач 02.07.2014 року подав на нього заперечення за вих. № 880/07.

09.07.2014 року ГУ ДФС в Одеській області надано відповідь на заперечення до Акту перевірки, відповідно до якого висновки по Акту перевірки залишили без змін.

На підставі Акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 14.07.2014 року на суму 2 304 609,64 грн. (податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України субєктами господарювання) № від 14.07.2014 року на суму 853 559,16 грн. (мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами господарювання).

З прийнятими податковими повідомленнями рішеннями ПП «Прогресфарм» не погоджується, вважає висновки акту перевірки необґрунтованими та відповідно неправомірними та такими, що належить до скасування прийняті податкові-повідомлення рішення форми «Р», оскільки вони суперечать діючому законодавству.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав викладених в письмових запереченнях (т.2 а.с.46-49).

В своїх запереченнях він зазначив, що з метою зясування питання автентичності поданих митному органові України документів на товар, митне оформлення якого здійснено за вказаними митними деклараціями, Держмитслужбою України направлено запит до митної служби адміністрації Індії.

У результаті порівняльного аналізу документів, наданих митними органами Індії з документами, що подавалися до митного оформлення товару в Україні, встановлено, що отримані від митної адміністрації Індії документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів при ввезенні на митну територію України, відрізняються від задекларованих під час митного оформлення товарів ПП «Прогресфарм» за митними деклараціями від 12.09.2012 року №500030302/2012/004147, від 30.11.2012 року №500030302/2012/005719, від 04.01.2013 року №500060804/2013/000072, від 20.02.2013року №500060804/2013/002639.

При цьому встановленні факти заниження митної вартості товару та зниження податкових зобовязань (заниження податку на додану вартість), за митними деклараціями.

Таким чином, висновок акту містить обєктивно підтвердженні дані, а тому винесенні податкові повідомлення рішення форми «Р» прийняті на законній підставі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Прогресфарм» зареєстровано 25.08.2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради за № 0000604.

На підставі наказу ГУ Міндоходів в Одеській області від 14.04.2014 року № 456 проведена позапланова невиїзна перевірка, дотримання вимог законодавства України з питань митної справи ПП «Прогресфарм» на предмет своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товарів за митними деклараціями (далі МД) від 13.08.2012 року № 500030302/2012/003563, від 12.09.2012 року № 500030302/2012/004174, від 30.11.2012 року № 500030302/2012/005719, від 04.01.2013 року № 500060804/2013/000072, від 20.02.2013 року №500060804/2013/002639 у звязку з надходженням від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органові документів.

23.06.2014 року за результатами перевірки складено Акт №20/15-32-22-07-18/33137689 (т.1 а.с.42-56).

Відповідно до висновку акту встановлено порушення: п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобовязань по митним деклараціям з боку ПП «Прогресфарм».

02.07.2014 року позивач не погоджуючись з висновком акту надав начальнику Головного управління Міндоходів в Одеській області заперечення. В якому просив скасувати акт перевірки № 20/15-32-22-07-18/33137689 від 23.06.2014року (т.1 а.с.58-61).

09.07.2014 року відповідачем надано відповідь та залишено акт перевірки без змін (т.1а.с.62-68).

На підставі акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення форми «Р», якими визначено суму грошового зобовязання. Зокрема, податкове повідомлення-рішення від 14.07.2014 року № за платежем: мито на товари, що ввозяться на територію України субєктами господарювання на загальну суму 853 559,16 грн. (за основним платежем 569 039,43 грн. та за штрафними санкціями 284 519,73 грн.) Податкове повідомлення-рішення від 14.07.2014 року № за платежем: податок на додану вартість з товарів, ввезених на територію України субєктами господарювання на загальну суму 2 304 609,64 грн. (за основним платежем 1 536 406,42 грн. за штрафними санкціями 768 203,22 грн.).

Суд погоджується з позицією позивача про протиправність рішень податкового органу.

Суд встановив, що 04.06.2012 року позивач уклав контракт з компанією «Bioplus Life scinces (PVT) Ltd» (Індія) № PCNOFG01550612 щодо поставки товарів (т.1 а.с.37-41).

В рамках зазначеного зовнішньоекономічного контракту компанією «Bioplus Life scinces (PVT) Ltd» (Індія) (Продавцем) було поставлено ПП «Прогресфарм» (Покупцю) товарів відповідно до МД 13.08.2012 року № 500030302/2012/003563, від 12.09.2012 року № 500030302/2012/004174, від 30.11.2012 року № 500030302/2012/005719, від 04.01.2013 року № 500060804/2013/000072, від 20.02.2013 року №500060804/2013/002639.

01.02.2012 року між позивачем та компанією «Amodo grop S.A» (ОСОБА_3) було укладено контракт № 29 щодо поставки товарів (т.1 а.с.36-40). За даним контрактом позивачу поставлено товару відповідно до МД від 12.09.2012 року № 500030302/2012/004174.

Митна вартість товару позивачем визначалась самостійно за першим методом та відповідно до інвойсів.

Згідно з п. 2 ч.2 ст.52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобовязані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

З огляду на матеріали справи, вбачається, що позивачем на підтвердження визначеної митної вартості товарів надані наступні копії документів: контрактів, карток обліку особи, яка здійснює операції з товарами, міжнародні автомобільні накладні, авіаційні вантажні накладні, коносаменти, рахунки-фактури (інвойси), довідки про проведення декларування валютних цінностей доходів та майна, що належить резиденту України і знаходиться за її межами (т.1 а.с.36-40, 82-250, т.2 а.с3-26).

Суд встановив, що інвойси №EX1207099/2012 від 27.07.2012 року, № EX1211197/2012 від 20.11.2012 року, № EX1301232/2013 від 03.01.2013 року, № EX1211194/2012 від 19.11.2012 року, № EX1208128/2012 від 28.08.2012 року видані Продавцями і містять обовязкові реквізити (вартість товару, підписи уповноважених осіб, печатки) (т.1 а.с. 82,90,152,193,210).

Таким чином, зазначені інвойси підтверджують достовірність поданих документів позивачем для митного оформлення при визначенні митної вартості. Отже цей факт спростовує доводи відповідача, стосовно подачі позивачем документів, які містять неправдиві дані.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, до яких, зокрема, відносяться виписка з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Представник відповідача не довів, що документи, які були подані позивачем для заявлення митної вартості товарів містили в собі будь-які розбіжності, неточності, не підтверджували числові значення, або були підробленими.

Так само, в судовому засіданні представник відповідача не зміг пояснити, що саме спонукало митний орган звернутися до посольства Індії.

Отже, позивачем дотриманні вимоги ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме наданні усі необхідні документи, на підтвердження визначення митної вартості товарів.

Суд зазначає що, позивач отримав документи на вантажі по вказаним в акті перевірки інвойсам саме від фірм «Bioplus Life scinces (PVT) Ltd» (Індія), «Amodo grop S.A» (ОСОБА_3) з якими укладено угоди. Отже у позивача не було інших документальних підстав для митного оформлення отриманих товарів.

Тобто відповідач зробив необґрунтований висновок, не взявши до уваги наявні документи які позивач використовував під час декларування при заявлені митної вартості товарів.

Позивач надав суду розрахунки з іноземними постачальниками по рахунку №632, щодо оплати митних декларацій (а.с.71,42).

Також всі вказані суми, надані митному органу для митного оформлення підтверджуються актом звірки взаємних розрахунків між ПП «Прогресфарм» та «Bioplus Life scinces (PVT) Ltd» (Індія), «Amodo grop S.A» (ОСОБА_3). Тобто сторонами між собою узгоджено взаємні розрахунки в повному розмірі (а.с. 80-81).

Крім того, з огляду на матеріали справи, вбачається, що компанією «Bioplus Life scinces (PVT) Ltd» (Індія) надано лист з інформацією, що відповідь яка була надана митним органам формувалась без урахування знижок (а.с.78-79).

Згідно з положеннями ст. 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, в тому числі шляхом консультацій, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже, відповідач жодним чином не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, судом встановлено, що надані позивачем до митниці документи на підтвердження вартості товару не містять розбіжностей та дають можливість визначити митну вартість товару за ціною договору шляхом застосування першого методу, що свідчить про порушення митним органом передбаченого ст. 57 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд дійшов висновку, що відповідач ГУ ДФС в Одеській області не надано достатніх доказів правомірності та обґрунтованості висновку, викладеного в акті перевірки від 23.06.2016 року. Таким чином позов ПП «Прогресфарм» належить до задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 69-71, 94, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення рішення форми «Р» № від 14.07.2014 року та № від 14.07.2014 року.

3.Стягнути з ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «Прогресфарм» () судовий збір у розмірі 47372,53 (сорок сім тисяч триста сімдесят дві грн.), 53 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 12.02.2016 року.

Суддя О.Я. Бойко

.