Справа № 466/1355/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/55145/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанов, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання неправомірними дій та бездіяльності Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та посадових осіб вказаного відділу, скасування постанов Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції № 33382371, № 33961908, № 33962104 від 29 листопада 2012 року, стягнення з відповідача на його користь завданої шкоди (втраченої вигоди) в сумі 78800 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн., зобов'язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 11 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2а-419/2011, виданим 20 червня 2011 року Шевченківським районним судом м. Львова про зобов'язання управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 відповідно до вимог ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 11 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2010 року.

29 листопада 2012 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень: 1) № 33961908 з виконання виконавчого листа № 2а-69/11, виданого 2 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова, № 33382371 з виконання виконавчого листа № 2а-419/11, виданого 20 червня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова; 3) № 33962104 з виконання виконавчого листа № 2а-69/11, виданого 2 серпня 2012 року Шевченківським районним судом м. Львова.

Підставою для винесення вказаних постанов стала інформація управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, викладена у листах № 7286/06-14 від 17 липня 2012 року та № 8533/06-14 від 29 серпня 2012 року, про те, що стягувач ОСОБА_4 не перебуває на обліку у вказаному управлінні та не отримує пенсії. Виплату пенсії ОСОБА_4 припинено 1 лютого 2012 року у зв'язку з переведенням до іншого пенсійного органу, а рішення суду без участі боржника виконати не можливо.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з правомірності винесених постанов про закінчення виконавчих проваджень.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 17 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 вказаного Закону передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проте, вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог законів не врахували та всупереч положень ст.ст. 79, 159 КАС України не витребували та належним чином не перевірили виконавчих проваджень, які перебували на виконанні у відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні як виконавчі листи, так і постанови державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень за цими виконавчими листами.

Крім того, в порушення вимог ст. 76 КАС України суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, належним чином не перевірив доводів позивача про те, що за рішеннями суду, які набрали законної сили та в силу ст. 255 КАС України є обов'язковими для виконання, саме управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова, яке є боржником у вказаних виконавчих провадженнях, зобов'язане здійснити перерахунок та виплату його пенсії за період з 11 жовтня 2010 року по 31 жовтня 2010 року, та про те, що його перехід на інший вид пенсії та до іншого пенсійного органу не звільняє боржника (управління Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова) від виконання судових рішень, які набрали законної сили, та в порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст. 86 цього Кодексу, яка передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, не надав оцінку усім доказам у справі в сукупності.

До того ж, суди не розглянули позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з відповідача на користь позивача завданої шкоди (втраченої вигоди) в сумі 78800 грн. та не навели у рішеннях мотивів, з яких ці вимоги підлягають задоволенню чи відхиленню.

Неналежне дослідження та з'ясування обставин справи призвело до передчасних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанцій в силу положень ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк