Справа № 817/3309/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3309/15

28 січня 2016 року 13год. 45хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

третьої особи відповідача: представник не з'явився;

третьої особи 2 відповідача: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 (GIORGIO. Джіорджіо, Джорджо)
до державного реєстратора ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2, ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання дій протиправними та скасуванння рішення
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції, третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (згідно адміністративного позову в новій редакції) ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та скасування рішення.

З змісту заявленого позову вбачається, що позивач просить суд визнати протиправними дії ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області щодо внесення запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (будівлю кафе) загальною площею 281,2кв.м., реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:01, та на земельну ділянку площею 0,021га, кадастровий номер 560100000:01:026:0008, під вказаним обєктом, що знаходиться за адресою: м.Рівне, проспект Миру, 11А за ОСОБА_5 Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 від 04.11.2015 про державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно та земельну ділянку за ОСОБА_5

Ухвалою суду від 06.11.2015 відкрито провадження у справі, крім того в межах підготовчого провадження, ухвалою суду від 06.11.2015 задоволено клопотання позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 09.11.2015 закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом на підставі ст. 52 КАС України допущено заміну первинного відповідача ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області на належного державного реєстратора ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2.

Крім того на підставі ст. 53 КАС України допущено до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав викладених у адміністративному позові. Зокрема вказав суду на те, що оскаржувані дії та рішення були вчинені відповідачем за заявою третьої особи ОСОБА_5 на підставі рішення Рівненського міського суду від 15.07.2015 за позовом ОСОБА_5 до позивача про звернення стягнення на предмет застави. Зоктема, рішенням Рівненського міського суду від 15.07.2015 було звернуто стягнення на обєкт нерухомості за адресою: м. Рівне проспект Миру 11А та земельну ділянку на якій знаходиться вказане приміщення, що виступали предметом застави за договором позики, шляхом визнання права власності на вказаний обєкт за ОСОБА_5.

Проте рішення Рівненського міського суду від 15.07.2015 скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області. У звязку із чим, реєстрація права власності на спірний обєкт за ОСОБА_5 є протиправною.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. Зокрема вказала на те, що під час вчинення нею відповідних реєстраційних дій вона діяла на підставі і в межах наданих їй Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» повноважень. Разом з тим, враховуючи те, що рішення суду на підставі якого були вчинені нею реєстраційні дії скасовано, на даний час єдиною підставою для скасування реєстрації є відповідне рішення суду про її скасування.

Третя особа, ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Участь уповноваженого представника під час розгляду справи не забезпечив.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечила. На обґрунтування своїх заперечень вказала на те, що 06.11.2015 на підставі договору купівлі продажу, її довіритель набув право власності на спірний обєкт нерухомого майна та земельну ділянку. ОСОБА_6 є добросовісним право набувачем і не міг знати про будь-які порушення при здійсненні державної реєстрації права власності на вказані обєкти за попереднім власником ОСОБА_5 Проте за умов, що склались скасування державної реєстрації може мати наслідком скасування укладених договорів і порушення права її довірителя.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи ОСОБА_6. дослідивши всі докази у справі в їх сукупності судом встановлено наступне.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.07.2015 задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 Звернуто стягнення на предмет застави за договором позики на умовах оплатного користування, укладеного 25.04.2011 в м.Рівне між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а саме обєкт нерухомості: нежитлове приміщення (будівлю кафе) загальною площею 281,2кв.м., що знаходиться за адресою пр..Миру,11а м.Рівне та земельну ділянку на якій знаходиться вказане приміщення, шляхом визнання права власності на вказані обєкти за ОСОБА_5.

Згадане рішення скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27.10.2016. Рішенням апеляційного суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено повністю.

Проте, 04.11.2015 державним реєстратором ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 за заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_5 на підставі вказаного вище рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.07.2015, яке містило відмітку про набрання ним 17.08.2015 законної сили, були прийняті оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. А саме рішенням №25835213 від 04.11.2015 вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А за субєктом: ОСОБА_5 А рішенням №25830082 від 04.11.2015 вирішено провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, що розташоване за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А за субєктом: ОСОБА_5

Будучи незгідним із діями та рішеннями державного реєстратора, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 06.11.2015 було забезпечено позов.

Разом з тим, 06.11.2015 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі продажу нерухомого приміщення, що розташоване за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А та договір купівлі продажу земельної ділянки, за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_7, яким при вчиненні нотаріальних дій одночасно внесено відповідні записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід права власності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Стаття 124 Конституції України вказує, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод.

Конституційним Судом України в Рішенні від 25 листопада 1997 року N 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень (пункт 2 мотивувальної частини).

Ця правова позиція кореспондується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо ефективного засобу юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас саме завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Водночас, відповідно до п.7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обтяжень та правочинів щодо нерухомості регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вiд 01.07.2004. № 1952-IV (далі - Закон № 1952).

Виходячи із системного аналізу положень статей 10-11 Закону №1952 державний реєстратор є субєктом владних повноважень. А тому спори з приводу рішень, дій (бездіяльності) державного реєстратора предметно підсудні адміністративним судам. Разом з тим, суд звертає увагу сторін на те, що рішення дії (бездіяльність) державного реєстратора в межах адміністративного судочинства підлягають оцінці виключно через призму частини 3 статі 2 Кодексу адміністративного судочинства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 868), а Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 - Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим (далі - Порядок № 1141).

Відповідно до статті 3 Закону № 1952, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Згідно з частин першої, третьої статті 10 Закону № 1952, державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1952-IV передбачено, що орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №1952-IV, заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії засвідчені в установленому порядку.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до приписів ст. 17 цього ж Закону текст документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, повинен бути написаний розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та їх місце проживання, а також найменування юридичних осіб та їх місцезнаходження повинні бути написані повністю.

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2014 №868.

Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст (п. 8 Порядку №868).

Заявник разом із заявою про державну реєстрацію подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита (п. 13 Порядку №868).

Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями (п. 15 Порядку №868).

За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та документів, необхідних для її проведення, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або рішення про відмову в такій реєстрації (п. 20 Порядку №868).

Підстави за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено визначено. Це зокрема:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5.1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5.2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5.3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5.4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5.5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5.6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Вказаний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до приписів ч.3 ст. 17 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із матеріалів, справи, предметом оскарження є рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення(будівлю кафе) та земельну ділянку під вказаним приміщенням, що знаходиться за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А за ОСОБА_5.

Судом, в ході розгляду справи, встановлено, що в якості документа, який встановлює виникнення (перехід) права власності, ОСОБА_8 на спірні обєкти, державному реєстратору було подано рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15.07.2015 з відміткою про набрання ним законної сили.

Вказане рішення містило на собі відтиск гербової печатки відповідного суду, і в повній мірі відповідало вимогам до такого роду документів.

Документи були подані заявником в повній відповідності до вимог статей 18-22 Закону 1952 IV.

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені статтею 24 Закону 1952 IV, були відсутні.

За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 19 Конституції України та положення ч.1 статті 19, статті 24 Закону № 1952-IV, приймаючи рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на нерухоме майно згідно рішення Рівненського міського суду від 15.07.2015, державний реєстратор діяла правомірно.

Разом з тими, враховуючи те, що рішення на підставі якого була проведена державна реєстрація права власності на нежитлове приміщення та на земельну ділянку, що розташовані за адресою: м.Рівне проспект Миру 11А, за субєктом: ОСОБА_5 скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області від 27.10.2015, оскаржувані рішення про державну реєстрацію теж підлягають скасуванню.

Вказаний висновок суду в повній мірі відповідає правовій позицій Європейського суду з прав людини висвітленій у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обовязків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

З врахуванням наведеного, адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 від 04.11.2015, індексний номер 25835213 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення (будівлю кафе) загальною площею 281,2 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м. Рівне, проспект Миру, будинок 11А за ОСОБА_5.

Скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції Рівненської області ОСОБА_2 від 04.11.2015, індексний номер 25830082 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,021 га, кадастровий номер :01:026:0008, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, що знаходиться за адресою: м. Рівне, проспект Миру, будинок 11А за ОСОБА_5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 (GIORGIO. Джіорджіо, Джорджо) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ОСОБА_4 державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Рівненського міського управління юстиції судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.