Справа № 804/19915/14
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/35850/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Бухтіярової І.О.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області правонаступника Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі № 804/19915/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлобудмеханізація» (далі - Товариство) до ДПІ,

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги і рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування вимоги ДПІ № 3091-25 від 14.11.2014, а також рішення ДПІ № 20562/10/04-66-25-25 від 18.11.2014 щодо опису майна в податкову заставу.

Зазначило, що оскаржувані вимога та рішення є протиправними, оскільки земельна ділянка вибула з користування внаслідок продажу об'єктів нерухомості, розташованих на даній ділянці, відповідно нарахування орендної плати, податкового боргу та подальший арешт майна в податкову заставу є необґрунтованим.

6 лютого 2015 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року, позов задоволено.

Вимога ДПІ № 3091-25 від 14.11.2014 та рішення ДПІ № 20562/10/04-66-25-25 від 18.11.2014 щодо опису майна в податкову заставу визнані протиправними і скасовані.

Задовольняючи позов, суди зазначили, що податковим органом податковий борг був безпідставно нарахований Товариству, що свідчить про протиправність винесення спірної податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 19.06.2002 року на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 254/2 Товариству була передана в оренду строком на п'ятнадцять років земельна ділянка, загальною площею 0,3935 га., на АДРЕСА_1.

30 жовтня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу Товариство передало у власність ОСОБА_2 розташовані на зазначеній земельній ділянці: майстерні ліпних робіт (літ. А-1), загальною площею 177,3 кв.м., побутове приміщення (літ. Б-1), загальною площею 106,5 кв.м., дві деревообробні та слюсарні майстерні (літ. В-1), загальною площею 106,5 кв.м. і 210,0 кв.м.

14 листопада 2014 року ОСОБА_2 набув право власності на зазначені об'єкти нерухомості, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

29 жовтня 2014 року Товариство подало до ДПІ уточнюючу податкову декларацію зі сплати земельного податку за 2013 рік, якою зменшено податкове зобов'язання з орендної плати у листопаді 2013 року - 3 925,99 грн., а сума переплати податкового зобов'язання з орендної плати за листопад 2013 року становить 4 486,84 грн., у грудні 2013 року - 8 412,87 грн., сума переплати податкового зобов'язання з орендної плати за грудень 2013 року становить 8 412,87 грн.

Суди встановили, що податковий орган вважає, що зменшення суми нарахованої орендної плати до нульових показників з боку Товариства є неправомірним, оскільки договір оренди між міською радою та Товариством не розірвано в установленому законом порядку, а до розірвання договору оренди Товариство залишається платником податку за оренду земельної ділянки.

В результаті чого ДПІ донарахувала Товариству за грудень 2014 року податковий борг з орендної плати за землю у розмірі 8 412,83 грн.

14 листопада 2014 року ДПІ прийняла податкову вимогу № 3091-25 щодо сплати Товариством податкової заборгованості, включаючи штрафні (фінансові) санкції та пені.

18 листопада 2014 року ДПІ прийняла рішення № 20562/10/04-66-25-25 щодо опису майна Товариства у податкову заставу.

Колегія суддів вважає висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позову обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України)

Підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення права податкової застави є несплата у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Отже, обов'язковою умовою виникнення права податкової застави та податкового боргу є наявність грошового зобов'язання, яке не сплачено платником податків та самостійно визначене контролюючим органом.

Відповідно п. 54.3. ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Суди правильно зазначили, що визнаючи самостійно суму грошових зобов'язань ДПІ прийшла до помилкового висновку про заниження Товариством податкового зобов'язання при зменшенні суми нарахованої орендної плати до нульових показників з грудня 2014 року з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Суди обґрунтовано зазначили, що з урахуванням того, що право користування зазначеною земельною ділянкою перейшло до ОСОБА_3 то і відповідно дії Товариства з припинення сплати податку за оренду цієї ділянки є правомірними, що є підставою для визнання протиправними та скасування оскаржуваних вимоги і рішення податкового органу.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відхилити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 6 лютого 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Бухтіярова І.О.

Юрченко В.П.