Справа № 826/22337/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2016 року № 826/22337/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» (далі - позивач, ТОВ «Завод Гідроарматури») до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної України у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві) з урахуванням заяви про зміну предмету адміністративного позову, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 27.04.2015р. форми «П» за № 0, форми «Р» № 0, форми «В4» № 0, форми «Р» № 3, від 17.07.2015р. форми «Р» № 6 та від 21.09.2015р. форми «Р» № 8, форми «В1» № 8, форми «Р» № 4.

В обґрунтування позовних вимог стосовно податку на прибуток та податку на додану вартість позивач зазначив, що викладені в акті перевірки висновки про допущені ТОВ «Завод Гідроарматури» порушення вимог податкового законодавства ґрунтуються на недоведених фактах про порушення вимог законодавства. Доводи відповідача про нереальність господарських операцій, позивач вважає недоведеними належними доказами, в той час як у позивача наявні достатні докази в підтвердження фактичного виконання господарських зобов'язань за угодами із зазначеними в акті перевірки контрагентами.

Стосовно екологічного податку позивач у позовній заяви зазначає про протиправність визначення податкового зобов'язання внаслідок недопущення ТОВ «Завод Гідроарматури» вимог податкового законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини викладені в акті перевірки, та запереченнях проти адміністративного позову, як наслідок, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Також, відповідач посилається на відсутність реального вчинення господарських операцій та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податків - учасників відповідних операцій.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 122 КАС України суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлень, наказу від 23.01.2015, з урахуванням пп.75.1.2, п.75.1, ст.75, ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до плану-графіка 14.04.2015 ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «Завод Гідроарматури» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 14.04.2015 № 278/26-55-22-10/32555699 (далі - акт перевірки).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві встановлено порушення вимог податкового законодавства, а саме:

пп.135.4.5, п.135.5, ст.135, п.138.2, п.138.8, ст.138, пп.139.1.9, п.139.1, ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 069 402 грн., у тому числі за І квартал 2012 року - 147 059 грн., за ІІ квартал 2012 року - 122 995 грн., за ІІІ квартал 2012 року - 212 433 грн., за ІV квартал 2012 року - 335 789 грн.; завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік у розмірі 1 013 952 грн.;

п.185.1, ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 13 143грн., у тому числі по декларації з ПДВ за грудень 2012 року - 1 035грн.; березень 2013 року - 702грн., квітень 2013 року - 509грн., травень 2013 року - 1 367грн., за липень 2013 року - 7 851грн., за вересень 2013 року - 946грн., жовтень 2013 року - 733грн.; завищення від'ємного значення податку на додану вартість на загальну суму 50 463 грн., у тому числі по декларації з ПДВ за березень 2012 року - 46грн., за травень 2012 року - 215грн., за червень 2012 року - 2 638грн., за липень 2012 року - 3 976грн., за серпень 2012 року - 5 576грн., за вересень 2012 року - 2 147грн., за жовтень 2012 року - 1 908грн., за листопад 2012 року - 42грн., за лютий 2013 року - 918грн., за червень 2013 року - 20 457грн., за серпень 2013 року - 387 грн., за листопад 2013 року - 3 140грн., за грудень 2013 року - 409грн.; завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 48 138грн., у тому числі по декларації з ПДВ за червень 2012 року - 215грн., за липень 2012 року - 2 638грн., за серпень 2012 року - 3 976грн., за вересень 2012 року - 5 576грн., за жовтень 2012 року - 2 147грн., за листопад 2012 року - 1 908грн., за лютий 2013 року - 1 750грн., за березень 2013 року - 1 620грн. та за липень 2013 року - 28 308 грн.

п.249.3, п.249.6, ст.249, ст.250 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов'язання з екологічного податку за викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення у розмірі 1 452,20грн.; заниження податкового зобов'язання з екологічного податку за розміщення відходів у розмірі 4 448,57грн.

27 квітня 2015 року відповідачем на підставі зазначеного вище акту перевірки винесені наступні податкові повідомлення - рішення:

форми «Р» від 27.04.2015 № 0 - визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 336 753грн., у тому числі за основним платежем - 1 069 402грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 267 351 грн.;

форми «П» від 27.04.2015 № 0 про зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 013 952 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 0 про визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 3 261грн., у тому числі за основним платежем - 2 609грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 652 грн.;

форми «В1» від 27.04.2015 № 0 про зменшення суми бюджетного відшкодування у розмірі 53 688грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 13 423грн.;

форми «В4» від 27.04.2015 № 0 про зменшення від'ємного значення податку на додану вартість у розмірі 41 859 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 1 815,25грн., у тому числі за основним платежем - 1 452,2грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 363,05 грн.;

форми «Р» від 27.04.2015 № 3 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 5 730,71грн., у тому числі за основним платежем - 4 448,57грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 1 282,14 грн.

Як свідчать матеріали адміністративної справи, в ході проведеної позивачем процедури адміністративного оскарження, рішенням Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.07.2015 № 10189/10/26-15-10-05-35, податкові повідомлення-рішення відповідача від 27.04.2015 № 0, 0, 0, 0, 0 та 3 - залишені без змін, а податкове повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 3 скасовано в частині збільшення суми грошових зобов'язань з екологічного податку в частині основного зобов'язання у сумі 580,91грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 145,23грн., а в іншій частині - залишено без змін, а первинна скарга позивача - частково задоволена.

В подальшому, відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення відповідача форми «Р» від 17.07.2015 № 6 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 1 089,11грн, у тому числі за основним платежем - 871,29грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 217,82грн. (замість частково скасованого податкового повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 3).

В ході подальшого адміністративного оскарження, Державна фіскальна служба України рішенням від 07.09.2015 № 19014/6/99-99-10-01-02-25 про результати розгляду повторної скарги збільшено податкове зобов'язання за податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2015 № 0 за основним платежем на суму 94грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 23,50грн.; скасовано податкове повідомлення - рішення від 27.04.2015 № 0 в частині зменшення бюджетного відшкодування на 5 576грн. та застосованих штрафних (фінансових) санкцій - 1 394грн., а повторну скаргу - задоволено частково.

Відповідно до абз.1, п.3.4, розділу ІІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень - рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.12.2012 за № 2135/22447 (далі - Порядок № 1236) якщо за результатами адміністративного оскарження грошове зобов'язання, збільшується, то крім раніше надісланого податкового повідомлення-рішення направляється окреме податкове повідомлення-рішення на суму збільшення, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень.

Абзацом 2, п.3.4, розділу ІІІ Порядку № 1236 передбачено, якщо за результатами адміністративного оскарження зменшення суми бюджетного відшкодування зменшується, то до платника податків направляється податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов'язання, якому присвоюється номер та яке вноситься до відповідного реєстру податкових повідомлень-рішень.

При цьому, відповідно до пп.60.1.3, п.60.1, п.60.4, ст.60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення, яке містять зменшену суму грошового зобов'язання.

На виконання рішення ДФС України про результати розгляду повторної скарги відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: форми «Р» від 21.09.2015 № 8 про визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1 336 871 грн., у тому числі за основним платежем - 1 069 496 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 267 375грн. (замість податкового повідомлення - рішення форми «Р» від 27.04.2015 № 0); форми «В1» від 21.09.2015 № 8 про зменшення бюджетного відшкодування на загальну суму 48 112 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 12 029 грн. (замість податкового повідомлення - рішення форми «В1» від 27.04.2015 № 0); форми «Р» від 21.09.2015 № 4 про визначення грошового зобов'язання з екологічного податку на загальну суму 44,09грн., у тому числі за основним платежем 35,27 грн., штрафними (фінансовими) санкціями - 8,82грн., які в подальшому стали предметом оскарження позивачем у судовому порядку.

Позивач не погоджується з рішеннями, прийнятими контролюючим органом, вважає, що вони прийняті з порушенням положень податкового законодавства та підлягають скасуванню в судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин, суд виходить з наступного.

Щодо винесення відповідачем податкових повідомлень-рішень з податку на прибуток та податку на додану вартість суд зазначає наступне:

Відповідно до акту перевірки відповідачем встановлено заниження доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 5 975 063грн., у тому числі за І квартал 2012 року - 914 364грн., за ІІ квартал 2012 року - 1 249 541грн., за ІІІ квартал 2012 року - 456 309грн., за ІV квартал 2012 року - 741 887грн. та за 2013 рік - 2 612 963грн., при реалізації готової продукції власного виробництва та інших товарно-матеріальних цінностей в адресу ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ); завищення витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, на загальну суму 300 044грн., у тому числі за 2012 рік - 131 742грн., за 2013 рік - 168 302грн. при придбанні позивачем ТМЦ у ТОВ «Техносила Україна» (код за ) у розмірі 256 214грн.; завищення фінансових витрат (зокрема, витрат зі сплати відсотків за користування кредитними коштами тощо), що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування по декларації за 2012 рік, на загальну суму 43 830 грн.

Висновок щодо нікчемності (безтоварності) укладених позивачем з контрагентами правочинів відповідач обґрунтовує наступними відомостями:

по ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) - актами ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві та ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, за наслідками яких укладені правочини з контрагентами визнано нікчемними, анульовані показники податкового зобов'язання та податкового кредиту з ПДВ;

по ТОВ «Белат» (код за ) - визнання банкрутом та ліквідація підприємства згідно постанови Господарського суду Запорізької області від 24.07.2013 по справі № 908/2279/13;

по ТОВ «Техносила Україна» (код за ) - лист податкової інформації ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 22.01.2015 № 62/26-55-22-08 щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «Техносила Україна» по взаємовідносинам з контрагентами - постачальниками та контрагентами - покупцями за період з 01.01.2013 по 31.01.2014, відповідно до якого укладені правочини з контрагентами визнано нікчемними.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що готова продукція власного виробництва та ТМЦ реалізована позивачем протягом 2012-2013 років в адресу ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) є товаром, реалізованим невстановленій особі, а грошові кошти отримані позивачем від зазначених підприємств, не внаслідок проведення операцій з реалізації товарів, а є коштами отриманими товариством безпідставно та безповоротно, тому підлягають оподаткуванню податком на прибуток, як безповоротна фінансова допомога відповідно до норм ПК України.

На підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що протягом 2012 - 2013 років позивач мав фінансово - господарські взаємовідносини з ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ), а саме:

- між позивачем та ТОВ «Сібол» укладено договір поставки за № ЗГ-001 від 08.01.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Сібол» товарно - матеріальні цінності (рукава гідравлічні, промислові, фланець, штуцери, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору, позивачем поставлено в адресу ТОВ «Сібол» ТМЦ за загальну суму 2 515 020,83 грн., у тому числі ПДВ - 419 170,14 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Сібол» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 2 344 444,13грн., у тому числі ПДВ - 390 740,69грн. Дебіторська заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Сібол» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) становить 170 576,70грн.

- між позивачем та ТОВ «Декорт Система» укладено договір поставки за № 5/2-ЗГ від 22.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Декорт Система» товарно - матеріальні цінності (рукава гідравлічні, промислові, штуцеровані, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору, ТОВ «Завод Гідроарматури» поставлено в адресу ТОВ «Декорт Система» ТМЦ за загальну суму 913 037,54 грн., у тому числі ПДВ - 152 172,92 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Декорт Система» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 913 037,54 грн., у тому числі ПДВ - 152 172,92 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Декорт Система» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

- між позивачем та ТОВ «Квант Ресурс ТК» укладено договір поставки за № 5/1-ЗГ від 20.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Квант Ресурс ТК» товарно-матеріальні цінності (рукава гідравлічні, промислові, штуцеровані, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору, ТОВ «Завод Гідроарматури» поставлено в адресу ТОВ «Квант Ресурс ТК» ТМЦ за загальну суму 883 516,34 грн., у тому числі ПДВ - 147 252,72 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Квант Ресурс ТК» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 883 516,34грн., у тому числі ПДВ - 147 252,72 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Квант Ресурс ТК» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

- між позивачем та ТОВ «Белат» укладено договір поставки за № 13-ЗГ від 20.02.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Белат» товарно - матеріальні цінності (рукава гідравлічні, промислові, арматуру та інші).

На виконання укладеного договору, ТОВ «Завод Гідроарматури» поставлено в адресу ТОВ «Белат» ТМЦ на загальну суму 1 198 195,70 грн., у тому числі ПДВ - 199 699,28 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Белат» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 1 198 195,70 грн., у тому числі ПДВ - 199 699,28 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Белат» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

- між позивачем та ТОВ «Профібілд» укладено договір поставки за № 11-ЗГ від 09.04.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Профібілд» товарно-матеріальні цінності (рукава гідравлічні).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Профібілд» товарно-матеріальні цінності (рукава штуцеровані) на загальну суму 175 000,00грн., у тому числі ПДВ - 29 166,67 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Профібілд» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 175 000,00 грн., у тому числі ПДВ - 29 166,67 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Профібілд» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

- між позивачем та ТОВ «Крок Трейд ВСТ» укладено договір поставки за № 24-ЗГ від 27.09.2013, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Крок Трейд ВСТ» товарно - матеріальні цінності (рукава штуцеровані).

ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Крок Трейд ВСТ» товарно - матеріальні цінності (рукава штуцеровані) на загальну суму 268 518,55 грн., у тому числі ПДВ - 44 753,09 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Крок Трейд ВСТ» здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 268 518,55 грн., у тому числі ПДВ - 44 753,09 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Крок Трейд ВСТ» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

- між позивачем та ТОВ «Білдінг Стейт» укладено договір поставки за № 29-ЗГ від 01.08.2011, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Білдінг Стейт» товарно - матеріальні цінності (ніпель, гайка, муфта, арматура та інші).

На виконання укладеного договору ТОВ «Завод Гідроарматури» реалізовано в адресу ТОВ «Білдінг Стейт» код за товарно - матеріальні цінності (ніпель, гайка, муфта, арматура та інші) на загальну суму 192 350,00 грн., у тому числі ПДВ - 32 058,33 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними. ТОВ «Білдінг Стейт» здійснювало оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 192 350,00 грн., у тому числі ПДВ - 32 058,33 грн. Заборгованість по взаєморозрахунках з ТОВ «Білдінг Стейт» станом на 31 грудня 2013 року (на кінець періоду, що перевірявся) відсутня.

Поставка готової продукції власного виробництва та ТМЦ позивачем фактично здійснювалась зі складу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі належним чином оформлених довіреностей.

Відповідно до п.135.1, ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

В той же час, згідно із п.135.2, ст.135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.137.1, ст.137 Податкового кодексу України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Керуючись вищезгаданими нормами податкового законодавства, позивачем віднесено до складу доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, податкової звітності з податку на прибуток за 2012 - 2013 роки обсяги реалізації готової продукції на загальну суму 5 121 366грн., у тому числі: по взаємовідносинах з ТОВ «Сібол» - 2 095 851грн., з ТОВ «Декорт Система» - 760 864,61грн., з ТОВ «Квант Ресурс ТК» - 736 263,63грн., з ТОВ «Белат» - 998 496,41грн., з ТОВ «Профібілд» - 145 833,33грн., ТОВ «Крок Трейд ВСТ» - 223 765,83грн. та з ТОВ «Білдінг Стейт» - 160 291,67грн.

При цьому як зазначено в акті перевірки, так і під час надання пояснень в ході судового розгляду справи, відповідач підтверджує факт декларування позивачем доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, у повному обсязі у податковій звітності з податку на прибуток за 2012 - 2013 роки при здійсненні господарських операцій з вищезазначеними контрагентами. При цьому, жодних претензій щодо правильності складання та/або відсутності первинних документів бухгалтерського та податкового обліку відповідачем в акті перевірки не зазначено.

В акті перевірки відповідач зазначив, з посиланням на довідки (акти) неможливості проведення зустрічних звірок покупців - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) - про відсутність факту реалізації готової продукції та ТМЦ в адресу зазначених вище покупців, а грошові кошти отримані від останніх в якості плати за реалізовану продукції - прирівняло до безповоротної фінансової допомоги, яка підлягає включенню до складу доходу податкової звітності позивача з податку на прибуток.

Суд не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на те, що відповідно до пп.14.1.257, п.14.1, ст.14 Податкового кодексу України безповоротна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів.

Як свідчать надані первинні документи, на розрахунковий рахунок позивача надійшли грошові кошти від покупців за реалізовану готову продукцію власного виробництва та ТМЦ, що підтверджено банківськими виписками з відповідним призначенням платежу. В ході розгляду справи, відповідачем не надано жодних доказів, що підтверджували б отримання ТОВ «Завод Гідроарматури» грошових коштів в якості безповоротної фінансової допомоги.

Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Техносила Україна» (код за ) укладено договір поставки за № 11 від 26.03.2012, відповідно до умов якого ТОВ «Завод Гідроарматури» придбано у ТОВ «Техносила Україна» гумово-технічні вироби та комплектуючі для виробництва готової продукції.

На виконання укладеного договору, позивачем отримано від ТОВ «Техносила Україна» ТМЦ на загальну суму 307 456,50 грн., у тому числі ПДВ - 51 242,70 грн., що підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними.

Позивачем здійснено оплату за отримані ТМЦ шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Техносила Україна» відповідно до банківських виписок з відміткою банку на загальну суму 60 201,90 грн., у тому числі ПДВ - 10 033,80 грн. Кредиторська заборгованість ТОВ «Завод Гідроарматури» по взаєморозрахунках з ТОВ «Техносила Україна» станом на 31 грудня 2013 року становить 247 254,50 грн.

Згідно Додатків № 5 до відповідних податкових декларацій з ПДВ, позивачем віднесено до складу податкового кредиту суму нарахованого (сплаченого) ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Техносила Україна» у розмірі 55 001,00 грн., а саме: по декларації з ПДВ за березень 2012 року - 46 грн., за травень 2012 року - 215 грн., за червень 2012 року - 2 638грн., за липень 2012 року - 3 976 грн., за серпень 2012 року - 5 576 грн., за вересень 2012 року - 2 147грн., за жовтень 2012 року - 1 908 грн., за листопад 2012 року - 42 грн., за грудень 2012 року - 1 035грн., за лютий 2013 року - 918 грн., за березень 2013 року - 702 грн., за квітень 2013 року - 509грн., за травень 2013 року - 1 367 грн., за червень 2013 року - 20 457 грн., за липень 2013 року - 7 851грн., за серпень 2013 року - 387 грн., за вересень 2013 року - 946 грн., за жовтень 2013 року - 733грн., за листопад 2013 року - 3 140 грн. та за грудень 2013 року - 408 грн.

Відповідно до п.138.1, ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

В той же час, згідно з п.138.2, ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.181, п.14.1, ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Зокрема, пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. При цьому, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України).

Таким чином, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання та не пов'язується з обставиною підтвердження його контрагентами факту сплати податку на додану вартість до бюджету.

Слід зазначити, що відповідач в акті перевірки не заперечує наявність первинних документів, що підтверджують взаємовідносини позивача з покупцями - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) - та постачальником ТОВ «Техносила Україна» (код за ).

Разом з цим, на момент укладення зазначених договорів та здійснення господарських операцій покупці - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) - та постачальник - ТОВ «Техносила Україна» (код за ), - у 2012 - 2013 роках (періоді, що підлягав перевірці) мали належну правоздатність, включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість органами податкової служби у встановленому законом порядку, перебували на обліку в органах ДПІ і мали свідоцтва платників податку на додану вартість.

Видані позивачем в адресу покупців податкові накладні зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, суми податку на додану вартість відображені товариством, у складі поточних податкових зобов'язань за відповідні податкові періоди у повному обсязі. Це ж стосується і декларування доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

В даному випадку, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що укладення договорів, на підставі яких виникли взаємовідносини між позивачем та його контрагентами, не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов'язків та не надано належних доказів, які свідчили б про невідповідність первинних документів.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним та правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому суд зауважує, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Тому, для встановлення факту вчинення правочину з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, з метою ухилення від сплати податків, необхідно встановити необґрунтованість отриманої платником податків податкової вигоди, наприклад, внаслідок її виникнення не у зв'язку із здійсненням реальної підприємницької або іншої економічної діяльності.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 31.03.2011 у справі № К-12509/08.

За змістом інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11, при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Судом встановлено, що основними видами діяльності позивача, є господарська діяльність у сфері виробництва інших гумових виробів (основний) (КВЕД 2010 - 22.19), виробництва кріпильних і ґвинтонарізних виробів (код КВЕД 2010 25.94), оптової торгівлі залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього (код КВЕД 2010 - 46.74).

З метою дослідження факту здійснення господарської операції, на підставі наявних у справі доказів, судом встановлено, що для здійснення господарської діяльності позивач має всі необхідні фізичні, технічні та технологічні можливості для виробництва готової продукції з метою подальшої її реалізації, а саме: позивач у своєму складі має основні засоби балансовою вартістю станом на 31 грудня 2012 року - 12 646 490,73 грн.; на 31 грудня 2013 року - 13 152 745,31 грн.; середня кількість працюючих на товаристві згідно штатного розкладу у 2012 році - 123 особи з фондом оплати праці 318 398,00 грн., у 2013 році - 126 осіб з фондом оплати праці 342 190,00грн., у 2014 році - 126 осіб з фондом оплати праці 342 190грн., які мають необхідний кваліфікаційний рівень; ТОВ «Завод Гідроарматури» має у своєму розпорядженні потужну виробничу базу з 260 одиниць потужного виробничого обладнання, розміщеного на 3-х виробничих майданчиках загальною площею 5800 кв. м.; товариство використовує у господарській діяльності як власні, так і орендовані складські приміщення; на заводі впроваджена система управління якістю ISO:9001, про що отримано відповідний сертифікат та підтверджено звітами про аудит (ISO 9001); та використовуються відповідні міжнародні стандарти якості; позивачем запроваджено та введено в дію з 10 грудня 2012 року розроблені Державним підприємством «Хмельницький науково - виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» технічні умови «Рукава високого тиску з нероз'ємними наконечниками» ТУ У 29.3-1:2010; фактичне виробництво та наявність готової продукції (рукава високого тиску) підтверджується протоколами відповідності готової продукції технічним умовам, сертифікатами якості, виданими покупцям гарантійними талонами на готову продукцію тощо.

Виробничі потужності ТОВ «Завод Гідроарматури», на яких здійснювалось виробництво готової продукції, використовуються позивачем відповідно до договору оренди, укладеного 31.12.2010 за № 1 з ФОП ОСОБА_1 Згідно укладеного договору, ТОВ «Завод Гідроарматури» прийнято у платне користування виробниче приміщення площею 2 949,15 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що поставка готової продукції власного виробництва та ТМЦ позивачем фактично здійснювалась зі складу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі належним чином оформлених довіреностей.

Зазначені складські приміщення за адресою: АДРЕСА_2 позивач використовує на підставі договору оренди приміщення від 30.12.2011 за № 01, відповідно до якого позивачем прийнято у строкове платне користування нежитлового приміщення площею 151,9 кв.м.

Транспортування виготовленої готової продукції з території заводу (АДРЕСА_1) до складського приміщення - місця фактичної реалізації продукції (АДРЕСА_2) підтверджується товарно-транспортними накладними та накладними на внутрішнє переміщення від 15.03.2012 № ЗГ-00015/1, від 27.03.2012 № ЗГ-0000017, від 06 квітня 2012року № ЗГ-00018, від 13.04.2012 № ЗГ-00019, від 11.06.2012 № ЗГ-00023, від 05.07.2012 № ЗГ-00024, від 16.09.2013 № ЗГ-0000017, від 11.01.2012 № ЗГ-00001/1, від 01.03.2012 № ЗГ-0000012, від 05.03.2012 № ЗГ-00013/1, в яких зазначено: пункт навантаження (склад відправника - АДРЕСА_1) та пункт розвантаження (склад одержувача - АДРЕСА_2).

Також суд зазначає, що допитаний під час судового розгляду справи в якості свідка директор ТОВ «Техносила Україна» - ОСОБА_2 повністю підтвердив фактичне виконання укладених з позивачем договорів як на поставку продукції, так і на її придбання. Повідомив суду про обставини укладання спірних договорів, транспортування продукції, відвантаження та завантаження тощо.

Ще однією підставою для визнання укладених та виконаних правочинів ТОВ «Завод Гідроарматури» з ТОВ «Сібол», ТОВ «Декорт Система», ТОВ «Квант Ресурс ТК», ТОВ «Белат», ТОВ «Профібілд», ТОВ «Крок Трейд ВСТ», ТОВ «Білдінг Стейт», на думку відповідача, є факт проведення СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві досудового розслідування по матеріалах, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000051 за фактом незаконного нарахування податкового кредиту з ПДВ у зв'язку з нібито здійсненими фінансово - господарськими операціями з реально діючими СГД підприємствами, що містять ознаки фіктивних, в тому числі й ТОВ «Сібол».

З цього приводу суд зазначає, що кримінальне провадження відкрито тільки по 1 СГД - ТОВ «Сібол», по інших контрагентах (ТОВ «Декорт Система», ТОВ «Квант Ресурс ТК», ТОВ «Белат», ТОВ «Профібілд», ТОВ «Крок Трейд ВСТ», ТОВ «Білдінг Стейт» та ТОВ «Техносила Україна») відомостей щодо відкритих або завершених кримінальних проваджень відповідачем не надано.

Суд не бере до уваги посилання відповідача в акті перевірки на матеріали досудового розслідування, а саме: на вказане кримінальне провадження № 0000051, оскільки, відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, а також, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про безтоварність відповідних господарських операцій.

Зокрема, щодо цього питання існує численна судова практика, згідно якої якщо контрагенти по ланцюгу постачання товарів (послуг) не виконали свого зобов'язання по сплаті податку на додану вартість до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб. (Правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого адміністративного суду України від 28.03.2012 у справі № К/9991/72712/11, від 15.06.2015 №К/9991/9804/11).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 № К/800/9553/15.

При цьому, мета юридичної особи має бути доведена через мету відповідного керівника - фізичної особи, яка на момент укладання угоди виконувала представницькі функції за статутом (положенням) або за довіреністю. Слід зазначити, що наявність мети зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК України у фізичної особи тягне кримінальну відповідальність за відповідними статтями Кримінального кодексу України за скоєний злочин, замах на злочин або готування до злочину. Такі обставини можуть бути доведені лише обвинувальним вироком.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, а тому матеріали досудового слідства не можуть мати преюдиційний характер під час розгляду даної справи (Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2013 у справі № К/9991/53981/12).

Отже, на думку суду, посилання відповідача на вказане кримінальне провадження № 0000051 є необґрунтованими, так як відповідачем не надано доказів наявності відповідного вироку суду у кримінальній справі відносно відповідних осіб, а факт відкриття кримінального провадження, протоколи допиту свідків за відсутності обвинувального вироку не є достатніми доказами для висновку про нікчемність (безтоварність) правочинів, укладених підприємствами, адже повинні бути відповідні судові рішення, що набрали законної сили, які б підтверджували ті чи інші юридичні факти.

Наведену вище позицію підтримує Вищий адміністративний суд України також в Ухвалах від 16.09.2015 у справі № К/800/60204/13, від 22.09.2015 у справі № К/800/61960/14.

Водночас, зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого відповідач посилається, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем таких доказів надано не було. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки контролюючим органом не надано документальних підтверджень відсутності фактичного виконання як позивачем, так і контрагентами, господарських операцій за спірними договорами, наявності факту узгодженості дій позивача з контрагентами задля незаконного отримання податкових вигод або обізнаності позивача з такими діями контрагентів.

Таким чином, твердження відповідача про нікчемність укладених договорів між позивачем з ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) та ТОВ «Техносила Україна» (код за ) є припущеннями, оскільки, позиція контролюючого органу щодо суперечності спірних договорів інтересам держави не підкріплена належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого адміністративного суду України від 08.01.2013 у справі № К/9991/34364/12.

Більш того, такі висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2013 у справі № К/9991/82116/12.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як видно з матеріалів справи, на момент підписання первинних документів, юридичні особи - ТОВ «Сібол» (код за ), ТОВ «Декорт Система» (код за ), ТОВ «Квант Ресурс ТК» (код за ), ТОВ «Белат» (код за ), ТОВ «Профібілд» (код за ), ТОВ «Крок Трейд ВСТ» (код за ), ТОВ «Білдінг Стейт» (код за ) та ТОВ «Техносила Україна» (код за ) - не були припинені, доказів існування вироків суду у кримінальних справах, якими встановлювався б факт фіктивного підприємництва, відповідачем не надано.

В акті перевірки відповідачем зазначено про завищення товариством ряд.06.3 декларації з податку на прибуток за 2012 рік «фінансові витрати» у розмірі 43 830 грн., з посиланням на оборотно-сальдові відомість по субрахунках 951 та 952.

На підставі наявних у справі доказів судом встановлено, що позивачем у ряд.06.3 декларації з податку на прибуток відображено розмір фінансових витрат в сумі 987 740 грн. Відповідно до оборотно-сальдової відомості по рахунку 95 сума понесених товариством фінансових витрат складає 943 910,45 грн., як наслідок, відповідачем зменшено розмір фінансових витрат у розмірі 43 830 грн. (987 740 грн. - 943 910 грн.).

Проте, в ході проведення перевірки відповідачем не взято до уваги, що позивачем у ряд.06.3 декларації з податку на прибуток за 2012 рік відображено понесені витрати із сплати земельного податку у розмірі 14 027,97 грн. Дт 949 Кт 6414 (замість ряд.06.4 Додатку ІВ) та собівартість придбаної арматури у розмірі 29 802 грн. Дт 943 Кт 20 (замість ряд.05.1). Загальна сума витрат складає 43 830 грн. (14 028 грн. + 29 802 грн.), тобто, на ту ж саму суму зменшення в ході перевірки витрат.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що відображення позивачем витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в іншому рядку податкової звітності не призводить до їх завищення задля визначення оподатковуваного прибутку та податку на прибуток до сплати за відповідною декларацією.

Щодо нарахування екологічного податку суд зазначає наступне.

Як свідчать обставини справи, позивачем 10.10.2013 отримано дозвіл за № -809/21 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, виданий департаментом екології та природних ресурсів, терміном дії 5 років, до 10 жовтня 2018 року.

ТОВ «Завод Гідроарматури» до податкової інспекції подано податкову декларацію з екологічного податку за ІV квартал 2013 року із задекларованою сумою податку до сплати у розмірі 146,28грн., відповідно до фактичних обсягів викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно до пп.242.1.1 п.242.1 ст.242 Податкового кодексу України об'єктом та базою оподаткування є обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Відповідачем в ході проведення перевірки визначено суму податкового зобов'язання з екологічного податку за І-ІV квартали 2012 року та І-ІІІ квартали 2013 року, виходячи з фактичних обсягів викидів забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення за ІV квартал 2013 року.

Контролюючим органом в ході проведення перевірки не вирахувано фактичні обсяги викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, а застосовано фактичні обсяги викидів самостійно задекларованих ТОВ «Завод Гідроарматури» за ІV квартал 2013 року до періодів за І-ІV квартали 2012 року та І-ІІІ квартали 2013 року, тобто, визначено розмір екологічного податку не у спосіб, визначений Податковим кодексом України.

При цьому відповідачем не враховано, що позивачем на підставі акту перевірки Державної екологічної інспекції у Хмельницькій області від 14.06.2013 № 128/04 та постанови про накладення адміністративного стягнення від 20.06.2013 № 181/04 відшкодовано шкоду заподіяну навколишньому природному середовищу у розмірі 72,70 грн. відповідно до розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі, в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерела викидів, які здійснювались без дозволу на викиди.

Крім цього, відповідачем в акті перевірки визначено суму податкового зобов'язання з екологічного податку, внаслідок розміщення відходів, - люмінісцетних ламп у розмірі 4 448,57 грн. у 2012 році до моменту передачі для утилізації спеціалізованому підприємству.

Згідно з абзацами 7, 19, ст. 1 Закону України «Про відходи», розміщення відходів є зберігання, тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об'єктах (до їх утилізації або видалення) захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, до яких, згідно абзацу 16 ст. 1 цього Закону відносяться місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси споруди, ділянки надр, тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Отже, якщо відходи не розміщуються на території їх власника (виробника), а передаються на договірних засадах іншому власнику (наприклад, спеціалізованому підприємству), то дозволи на розміщення цих відходів не встановлюються, ліміти не видаються, і, відповідно, екологічний податок за розміщення відходів не справляється.

Підприємство, що накопичує відпрацьовані люмінесцентні лампи до моменту їх передачі спеціалізованому підприємству за умови договору, обов'язково повинно отримати дозвіл на зберігання токсичних промислових відходів згідно з постановою КМУ від 20.06.1995 № 440 «Про затвердження Порядку одержання дозволу на виробництво, зберігання, транспортування, використання, захоронення, знищення та утилізацію отруйних речовин, у тому числі токсичних промислових відходів, продуктів біотехнології та інших біологічних агентів» (у редакції, що діла на момент спірних правовідносин).

Як зазначено в акті перевірки, ТОВ «Завод Гідроарматури» відповідно до актів списання від 05.01.2012 № ЗГ-МБП-001, від 31.12.2012 № ЗГ-З-0010, від 30.11.2012 № ЗГ-З-009, від 31.10.2012 № ЗГ-З-008, від 30.09.2012 № ЗГ-З-007 списано люмінесцентні лампи у кількості 146 штук. На думку ДПІ у Печерськом районі, ТОВ «Завод Гідроарматури» не сплачено екологічний податок за тимчасове розміщення відходів у загальній сумі 4 448,57 грн.

У бухгалтерському обліку люмінесцентні лампи класифікуються як малоцінні та швидкозношувані предмети, тому враховуються на рахунку 22 «Малоцінні та швидкозношувані предмети»: за дебетом відображається придбання ламп, за кредитом - їх відпуск в експлуатацію зі списанням на рахунки обліку витрат. Далі оформляються документи, які відображатимуть оперативний кількісний облік ламп по матеріально відповідальним особам і місцям експлуатації, як це передбачено п.23 П(с)БО 9 «Запаси».

Акти від 05.01.2012 № ЗГ-МБП-001, від 31.12.2012 № ЗГ-З-0010, від 30.11.2012 № ЗГ-З-009, від 31.10.2012 № ЗГ-З-008, від 30.09.2012 № ЗГ-З-007 свідчать про передачу ламп у виробництво для використання у господарській діяльності, вартість придбаних МШП відповідно до актів списується на рахунок 91 «Загальновиробничі витрати».

Зазначені вище акти не є свідченням списання люмінесцентних ламп внаслідок непридатності до використання у господарській діяльності товариства. Крім цього, підтвердженням списання вартості ламп у виробництво є наявність у зазначених актах списання інших товарно-матеріальних цінностей.

Суд погоджується з позицією позивача, що наведені акти списання є лише підставою для списання вартості зазначених люмінесцентних ламп з балансу та її врахування при проведенні перерахунку запасів відповідно до правил бухгалтерського обліку. Складені акти, навпаки, підтверджують використання ламп у господарській діяльності товариства, а вартість їх придбання списана на фінансовий результат діяльності товариства згідно з правилами бухгалтерського обліку.

Відповідно до пп.240.1.3, п.240.1, ст.240 Податкового кодексу України платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, здійснюються, зокрема, розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Розміщення відходів - постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів (пп.14.1.223 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).

Таким чином, позивач не здійснював розміщення відходів - відпрацьованих люмінесцентних ламп, а передавало непридатні для використання для утилізації у 2013 році спеціалізованому підприємству на підставі укладеного договору.

Позивачем укладено договір від 13.02.2013 № 01/1302 з МП «Альфа» на утилізацію механічно пошкоджених відпрацьованих люмінесцентних ламп та дугових ртутних ламп. Відповідно до акту від 26.05.2013 б/н ТОВ «Завод Гідроарматури» передано для утилізації механічно пошкоджені та непридатні для використання люмінесцентні лампи у кількості 30 штук на загальну суму 180,00 грн.

Підпунктом 242.1.3, п.242.1, ст.242 Податкового кодексу України визначено, що об'єкт та база оподаткування по екологічному податку, що справляється за розміщення відходів, зокрема, обсяги та види (класи) відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів.

Таким чином, суб'єкти господарювання, які здійснюють тимчасове розміщення (зберігання) відходів, в тому числі небезпечних (люмінесцентні лампи) до їх передачі на утилізацію та захоронення, не є платниками екологічного податку з 01.01.2013 за умови наявності у них договору на видалення та утилізацію відходів з суб'єктами господарювання (комунальними або спеціалізованими підприємствами тощо).

Відповідно до ч.1-2, ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов'язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 04.03.2013 у справі № К/9991/2038/11, від 11.02.2013 у справі № К/9991/66857/11.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності винесення ним оскаржуваних рішень.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведена правомірність та обґрунтованість прийнятого ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2015 року за № 0, 0, 0, 3, від 17 липня 2015 року за № 6 та від 21 вересня 2015 року за № 8, 8, 4, прийняті Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Гідроарматури» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 23 645 (двадцять три тисячі шістсот сорок п'ять) гривень 17 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко