Справа № 814/2603/15
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

814/2603/15

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 р.

м.Одеса

Справа № 814/2603/15

Категорія: 5.2.2

Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача – судді Турецької І.О.

суддів – Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання нечинною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» (далі – ТОВ «Миколаївський глиноземний завод») звернулось в суд із позовом до Миколаївської митниці ДФС в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 20 травня 2015 року № 504000006/2015/000013/1;

В обґрунтування зазначено про порушення відповідачем вимог Митного кодексу України, який регулює визначення митної вартості товарів і як наслідок цих порушень, про необґрунтованість картки відмови у прийнятті митної декларації та рішення про коригування митної вартості.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення про коригування митної вартості товарів № 504000006/2015/000013/1, що було прийнято Миколаївською митницею ДФС 20 травня 2015 року.

У визнанні нечинною картки відмови у прийнятті митної декларації суд – відмовив.

В апеляційній скарзі Миколаївська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови, якою в позові відмовити в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у зв’язку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

З’ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Додатковою угодою №15 від 27 квітня 2015 року до вказаного контракту було внесено зміни, а саме до п.2.3 (а.с.25).

Так, цією додатковою угодою сторони визначили, що ціна на товар з 1 тонну в перерахунку на 100 % основної речовини розраховується за формулою: FOB MED Low мінус 39,33 доларів США, де FOB MED Low – середнє котирування FOB MED Low, що публікується агентством ICIS, розрахована на підставі ICIS pricing Caustic Soda weekli report за попередні періоди відвантаження два місяці з 21 числа першого місяця по 20 число другого місяця. Розрахована вказаним чином ціна зазначається в Специфікації, що підписується сторонами до 25 числа місяця, що передує місяцю відвантаження.

У зв’язку із поставкою товару, 19 травня 2015 року позивачем подано до Митниці електронну митну декларацію за № 504010000/2015/001335, в якій визначена митна вартість імпортованих товарів за основним методом (ціною Контракту) та подано наступні документи:

- Контракт (пунктом 2.1, якого зазначено, що ціна на товар визначається та приймається на умовах СРТ ст. Жовтнева Одеської залізниці (згідно з ІНКОТЕРМС – 2010) та включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця);

- специфікацію №27, в якій вказана ціна – 248,17 доларів США;

- інвойси №V-87, 86 та 88 від 10 травня 2015 року, в яких зазначено обсяг товару, ціна за одиницю – 248,17 доларів США та загальна сума поставки товару;

- накладну СМГС № АХ 500926, згідно якої вага поставленого товару – 247,615 тонн;

- сертифікат походження товару;

- паспорти якості;

- платіжне доручення, яким перераховано на користь Продавця 194 942, 50 доларів США

Працівниками митниці поставлено під сумнів правильність документів, які подані для митного оформлення товару з визначенням митної вартості за основним методом, оскільки подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (відсутня інформація щодо страхування оцінюваного товару), заявлена митна вартість не підтверджена документально, не надані банківські платіжні документи. При цьому, митниця не посилалася на спрацювання спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України.

1) бухгалтерської документації щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс, платіжні документи про здійснення оплати за оцінюваний товар; щодо формування ціни товару з обґрунтуванням зниження ціни товару на 39,33 доларів США;

2) висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

3) договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов'язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

На виконання зазначеної вимоги позивачем (згідно листа від 19 травня 2015 року № 203/101-10) надані до митниці наступні документи та інформація:

- біржові котирування Саustic Soda (Еurope) міжнародної біржової організації ІСІS ргісіng за період з 20 березня 2015 року по 20 квітня 2015 року, в якому формувалась цінова політика на каустичну соду згідно з умовами Контракту та Специфікації № 27, датовані 27 березня 2015 року, 03 квітня 2015 року, 10 квітня 2015 року, 17 квітня 2015 року.

Також повідомлено про те, що інших витребуваних документів немає в наявності, а тому вони не можуть бути надані, адже: товар – сода каустична, що є предметом Контракту, не страхувався, інших договорів (угод, контрактів) із третіми особами, пов'язаних з Контрактом про поставку товару, митна вартість якого визначається – не укладалось.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, 20 травня 2015 року Миколаївська митниця ДФС прийняла рішення № 504000006/2015/000013/1 про коригування митної вартості товарів, яким визначено митну вартість задекларованого позивачем товару (гідроксиду натрію) за ціною 364,00 доларів США за тонну (а.с.30-31).

Митну вартість товару, що імпортується, скориговано відповідачем із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості, а саме за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Вказане рішення Митниці ґрунтується на раніше визнаній митній вартості товару, який постачався іншим підприємством та на інших контрактних умовах, згідно з митною декларацією від 18 вересня 2013 року № 504010000/2013/002028.

Позивач, не погодившись з рішенням митного органу, але враховуючи необхідність використання товару в господарській діяльності, звернувся з проханням випуску товару, що декларується, у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що працівники митниці мали можливість визначити ціну товару за основним методом і декларант надав для цього усі необхідні документи, а відмова у митному оформленні товару та подальше коригування його вартості за допомогою другорядного методу носять протиправний характер.

Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання нечинною картки відмови у прийнятті митної декларації, суд зазначив, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права – визнання спірного акта нечинним та його скасування суперечить ст.162 КАС України.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Перелік документів, які декларант має надати митному органу для підтвердження митної вартості товару визначений у ст.53 Митного кодексу України. Відповідно до ч.2 цієї статті документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З наведеної норми вбачається, якщо страхування здійснювалось, то митний орган має право витребувати страхові документи для підтвердження складової митної вартості товару.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що страхування товару не здійснювалось, вказане також підтверджується повідомленням ВАТ «Єдина торгова компанія» на запит від 11 листопада 2013 року (а.с.60), про що митний орган було повідомлено.

Отже, посилання апелянта на ненадання декларантом відомостей про страхування товару, як на підставу, яка може свідчити про заниження митної його вартості, не може бути прийнято судом апеляційної інстанції до уваги, так як воно не засновано на фактичних обставинах справи.

Поряд з цим, згідно з торгівельними правилами ІНКОТЕРМС 2010 року СРТ означає, що продавець здійснює поставку покупцю у вказане місце призначення. Відповідно до умов СРТ у покупця немає обов'язку перед продавцем щодо укладення договору страхування. При цьому, страхування може бути здійснене продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін СРТ передбачає можливість, а не обов'язок страхування товару.

За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений в даній нормі закону.

Згідно ч.4 ст.53 Кодексу, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

При цьому, ч.5, 6 ст.53 Кодексу визначено, що забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем надані усі необхідні документи, на підставі яких можливо визначити митну вартість товару для його митного оформлення.

Одним із доводів апеляційної скарги є ствердження відповідача про те, що імпортований товар відноситься до небезпечних вантажів, а тому повинен бути застрахований, а вказана сума входити до митної вартості товару.

При цьому, апелянт посилається на вимоги Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» від 06 квітня 2000 року №1644-III, які встановлюють обов’язкове страхування відповідальності суб’єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків при перевезенні небезпечних вантажів.

Проте, з таким висновком митного органу погодитись неможливо, оскільки страхування товару та страхування відповідальності перевізника небезпечних вантажів є різними за змістом видами страхування.

Оскільки страхування товару та страхування відповідальності перевізника небезпечних вантажів позивачем не здійснювалось, ним і не було надано відповідних документів.

Як визначено в ст.49 Кодексу, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

- основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

- другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною контракту (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, другорядний метод за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів може бути використано для визначення митної вартості товару тільки в разі неможливості використання попередніх методів визначення вартості за умови додержання процедури визначення митної вартості.

Аналіз наведених норм, дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить необхідність обґрунтування неможливості обрання першого методу визначення митної вартості.

Між тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що митницею не доведено наявності підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості.

Є безпідставними також доводи апелянта про те, що у митниці виникли обґрунтовані сумніви щодо визначення позивачем митної вартості товару за основним методом, оскільки ціна контракту виявилась значно нижчою, ніж найнижча європейська вартість аналогічного товару.

На думку колегії суддів, митний орган повинен був зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Всупереч вказаному, спірне рішення не містить посилань на будь-які суттєві недоліки.

Є також необґрунтованим посилання апелянта на те, що сумніви щодо такої низької вартості товару полягають у придбанні товару не безпосередньо у виробника, а у підприємства-посередника.

Із цього приводу необхідно зазначити, що вказаний висновок суперечить принципу свободи договору, який закріплений в ст.3 Цивільного кодексу України, а також ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України, де зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

До того ж слід зазначити, що умови Контракту не містять вимог щодо виробника, тому на момент погодження договірної ціни виробник товару, що має поставлятись, не відомий.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивач, укладаючи контракт з ВАТ «Єдина торгова компанія», діяв в межах цивільного законодавства.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що будь-яких документів які б переконливо свідчили про причини надання знижки від продавця товару позивачем не надано. З цього приводу необхідно зазначити наступне.

Цінова знижка – це умова договору, що визначає розмір зменшення базової ціни товару, вказаної у договорі. Загалом – це частина ціни товару, яку підприємства можуть встановлювати з метою стимулювання та підвищення зацікавленості підприємств у придбанні їх продукції. Цінові знижки мають добровільний характер і не є обов'язковими, вони можуть надаватися у певному конкретному випадку.

У наданих поясненнях позивач зазначив, що надання знижки на 39,33 доларів США це результат комерційних переговорів, яка є складовою частиною формули розрахунку вартості, а тому вона є невід’ємною частиною ціни.

Слід зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

З наведеного вбачається, що позивачем були надані митному органу усі необхідні документи, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості – за ціною договору (контракту).

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою другорядного методу – за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів є протиправним.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права чи порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалою від 24 листопада 2015 року було відстрочено сплату судового збору до винесення судового рішення за подання даної апеляційної скарги, суд, на підставі ст.88 КАС України, вважає за можливим стягнути його з Миколаївської митниці ДФС у розмірі 160,78 грн.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС – залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправним і скасування рішення про коригування митної вартості товарів, визнання не чинною та скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України – залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п’ять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова