Справа № 803/1542/15
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року Справа № 876/8640/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О. Глушка І.В..

за участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. по справі № 803/1542/15 за позовом ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 до Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі Ратнівська ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р., у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ратнівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304 відмовлено повністю.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 4066,80 грн. (чотири тисячі шістдесят шість гривень 80 коп.).

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом 1 інстанції неповно зясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, висновки суду вважає необґрунтованими з підстав викладених в апеляційній скарзі, та порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає , що висновки Камінь-Каширського відділення Ратнівської ОДПІ, викладені в акті перевірки, зокрема про виплату доходів без утримання та сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 169980 грн., є необґрунтованими оскільки податковим органом проведено перевірку з численними порушеннями вимог чинного законодавства. Так, у відповідача не було законних підстав проводити перевірку; від контролюючого органу не надходило жодного письмового запиту щодо виявлених у нього порушень законодавства та вимог їх спростувати. Крім того, позивач зазначає, що контролюючий орган не повідомив заздалегідь про проведення перевірки, а наказ про її проведення вже вручив під час її проведення.

Також позивач вказує на те, що пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 pоку №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Оскільки сума доходу позивача за попередній календарний рік була значно менша 20 мільйонів гривень, позивач будь-яких заяв щодо проведення перевірки не подавав, а також відсутні рішення суду або підстави, які випливають згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, тому позивач вважає, що контролюючий орган не мав проводити вищевказану перевірку.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не зявилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як стверджується матеріалами справи, що Камінь-Каширським відділенням Ратнівської ОДПІ з 05.02.2015 року по 11.02.2015 року проведено документальну позапланову перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки був складений акт №20-17/НОМЕР_1 від 17.02.2015 року (а.с.12-17). На підставі акта перевірки було винесене податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 169980,00 грн. за основним платежем та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 42495,00 грн., всього на 212475,00 грн. (а.с.18).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з 01.06.2005 року, взятий на облік як платник податків в Камінь-Каширському відділенні Ратнівської ОДПІ з 01.06.2005 року, є платником єдиного податку та оподатковується за спрощеною системою оподаткування ІІ група (20%) з 01.01.2012 року, що підтверджується копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АД №454905, витягу з реєстру платників єдиного податку від 22.09.2014 року №116, свідоцтва платника єдиного податку серії А №533005, довідки про взяття на облік платника податків від 21.01.2006 року №1 (а.с.8-11).

З висновків акта перевірки від 17.02.2015 року №20-17/НОМЕР_1 слідує, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою ОСОБА_2 пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого йому визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 169980,00 грн.

До таких висновків контролюючий орган дійшов на підставі встановлених в акті перевірки наступних обставин.

Як видно з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ,що під час виїзду працівників контролюючого органу в с. Верхи для вручення субєкту господарської діяльності ОСОБА_2 повідомлення про початок та наказу про проведення перевірки 05.02 2015 року, в складі комісії було проведено обстеження місця здійснення підприємницькою діяльністю платника податків (стрічкової пилорами, яка належить ОСОБА_2 ), про що складено довідку. Під час обстеження було встановлено, що на пилорамі працювало двоє працівників, з якими не було укладено трудові договори в письмовій формі, чим порушено статтю 43 Конституції України та статті 21, 24, 24-1, 26 Кодексу законів про працю.

Згідно наданої інформації Верхівською сільською радою, протягом 2013-2014 років субєкт господарської діяльності ОСОБА_2 залучав до заняття підприємницькою діяльністю жителів с.Верхи та інших сіл.

ОСОБА_1 особі ОСОБА_2 21.01.2014 року було надіслано письмовий запит за №77/15-001 з вимогою надати письмове пояснення щодо використання найманої праці та представити документальні підтвердження отриманих протягом 2012-2014 років доходів, походження сировини для виготовлення реалізованої продукції . Протягом 10 робочих днів та на дату закінчення перевірки пояснень від ОСОБА_2 податковий орган не отримав.

У відповідності до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, поданої 11.01.2013 року за зареєстрованої за №8658 субєкт господарської діяльності ОСОБА_2 отримав у 2012 році дохід в сумі 173200 грн. Згідно податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, поданої 11.02.2014 року та зареєстрованої за № ОСОБА_2 отримав у 2013 році дохід в сумі 380000 грн. У відповідності до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи- підприємця, поданої 09.02.2015 року та зареєстрованої за № субєкт господарської діяльності ОСОБА_2 отримав у 2014 році дохід в сумі 580000 грн. Всього, згідно поданої звітності, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 за 2012-2014 роки отримав дохід в сумі 1133200 грн.

Податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку - форми 1ДФ по доходах за цивільно-правовими угодами або виплат самозайнятим особам субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 протягом 2012-2014 років не подавались.

Відповідно до пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 297.3 ст.297 ПК України передбачено, що платник єдиного податку виконує передбачені цим Кодексом функції податкового агента у разі нарахування (виплати, надання) оподатковуваних податком на доходи фізичних осіб доходів на користь фізичної особи, яка перебуває з ним у трудових або цивільно-правових відносинах.

Відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата) (п.167.1 ст.167 ПК України).

Згідно п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Як видно з матеріалів справи, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не надано документів, які б підтверджували придбання сировини у юридичних осіб. Таким чином, за сировину було виплачено доходи без утримання та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб за 2012-2014 року в сумі 169980,00 грн. (1133200,00 грн.х15%), а відтак застосування штрафних санкцій в розмірі 25 відсотків суми податку, що становить 42495,00 грн., відповідає вимогам п.127.1 ст.127 ПК України та фактичним обставинам справи.

Суд вказує на те, що позивачем в позовній заяві та в судовому засіданні не зазначалось про невідповідність висновків податкового органу щодо виплати доходів без утримання та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 169980,00 грн. фактичним обставинам. Будь-яких письмових доказів, які б свідчили про невідповідність висновків податкового органу суду не надано.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б свідчили про виплату доходів з утриманням та сплатою позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 169980,00 грн., а також те, що представником в судовому засіданні не акцентувалась увага суду на неправомірності висновків податкового органу в частині виплати доходів без утримання та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави вважати, що висновок Камінь-Каширського відділення Ратнівської ОДПІ про виплату доходів без утримання та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 169980,00 грн. зроблений з порушенням вимог закону та не відповідає фактичним обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304 був акт перевірки від 17.02.2015 року №20-17/НОМЕР_1.

Судом встановлено, що позивач оскаржував згаданий акт перевірки та дії працівників Камінь-Каширського відділення Ратнівської ОДПІ під час проведення перевірки до Головне управління ДФС у Волинській області, про що подав скаргу від 18.03.2015 року (а.с.19-21).

Так, в листі від 30.04.2015 року №127/ФОП/03-20-14-14 (а.с.22-23) на скаргу позивача вищестоящий контролюючий орган - Головне управління ДФС у Волинській області визнав, що мали місце порушення та недоліки при складанні та надсиланні письмового запиту, організації проведення позапланової виїзної перевірки, оформленні та реалізації її результатів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та з доводами позивача про порушення відповідачем податкового законодавства під час проведення перевірки, за результатами якої був складений акт від 17.02.2015 року №20-17/НОМЕР_1, проте вважає дані порушення такими , що не спростовують встановлений в цьому акті факт виплати доходів без утримання та сплати позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб в сумі 169980,00 грн. за 2012-2014 роки .

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно зазначив, що допущені порушення контролюючим органом податкового законодавства під час проведення перевірки позивача не можуть слугувати самостійною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304, оскільки такі порушення відповідача не є наслідком для визнання судом протиправності нарахування позивачу податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 169980,00 грн.

Також апелянт посилається в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мав права проводити перевірку, оскільки пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 pоку №71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Однак колегія суддів зазначає таке обмеження не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість. Оскільки перевірка позивача (апелянта) проводилася щодо повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, тому згаданий пункт 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 pоку №71-VIII, на який посилався позивач в позовній заяві та у апеляційній скарзі, не поширюється на перевірку, за результатами якої був складений акт від 17.02.2015 року №20-17/НОМЕР_1 та було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 року №000062304.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21.07.2015р. у справі № 803/1542/15 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я.Макарик

Судді: О.О.Большакова

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складений 15 лютого 2016 року.