Справа № 2-а-917/09/1509
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 р.Справа № 2-а-917/09/1509

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Тимчук Р.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Яковлева Ю.В,

судді - Жука С.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області на постанову Іванівського районного суду Одеської області від 28 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області про зобов'язання нарахування підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

14 квітня 2009 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПФ України в Іванівському районі Одеської області про зобов'язання нарахування підвищення до пенсії, як «Дитині війни»за період з 2006 по 2008 роки.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 28 травня 2009 року вищенаведений позов було задоволено частково. Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, що передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за періоди з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком; відноситься до категорії «Дитина війни»; протягом 2006-2008 років отримувала підвищення до пенсії, яке передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»вiд 18.11.2004 № 2195-IV (далі -Закон № 2195-IV) в редакції, яка діяла до 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»вiд 19.12.2006 № 489-V (далі Закон № 489-V) дію ст. 6 Закону № 2195-IV з урахуванням ст. 111 Закону № 489-V призупинено на 2007 рік.

9 липня 2007 року рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону № 489-V.

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»вiд 28.12.2007 року № 107-VI (далі Закон № 107-VI) внесено зміни до ст. 6 Закону № 2195-IV відповідно до яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення п. 41 розділу ІІ Закону № 107-VI були визнані такими, що не відповідають Конституції України, згідно з рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, відповідач у періоді з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року був зобов'язаний нараховувати позивачці підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст. 6 Закону № 2195-IV, в редакції закону, яка діяла до 01.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України (редакція чинна на час виникнення спірних правовідносин), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в тій же редакції) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску наведеного процесуального строку так як юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача до суду (14 квітня 2009 року) його права підлягають захисту з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Щодо доводів апелянта про те, що поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вiд 09.07.2003 року № 1058-IV (далі -Закон № 1058-IV), застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується "дітей війни" відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV, то вони є безпідставними.

Положення ст. 28 Закону № 1058-IV не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 22 травня 2008 року підвищення до пенсії повинне виплачуватись у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" від 28.05.2008 року № 530 (далі - Постанова КМ України № 530), також не приймаються колегією суддів.

Обчислення підвищення до пенсії, виходячи з розміру, встановленого Постановою КМ України № 530, є порушенням засад пріоритету законів над підзаконними актами, а тому розрахунок такого підвищення повинен здійснюватись з розміру, встановленого ст. 6 Закону № 2195-IV.

Колегія суддів не враховує посилання апелянта на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону № 2195-IV.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не приймав рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення "Про Пенсійний фонд України" і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону № 1058-IV рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст. 6 Закону № 2195-IV, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачки.

З урахуванням того, що позивач протягом спірних періодів отримував підвищення до пенсії (не в повному обсязі, передбаченому ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції до 01.01.2006 року), та з метою усунення неясності при виконанні рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне уточнити резолютивну частину постанови суду першої інстанції про урахування вже сплачених таких підвищень.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу, однак з помилковим застосуванням норм процесуального права, внаслідок чого його постанова підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 201, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області -задовольнити частково.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 28 травня 2009 року -змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції: «Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Одеської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з її підвищенням на 30 % мінімальної пенсії за віком, в розмірі, встановленому ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з урахуванням сум, виплачених у ці періоди. В решті позовних вимог - відмовити.»

В іншій частині постанову Іванівського районного суду Одеської області від 28 травня 2009 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена у відповідності до положень діючого законодавства.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /Ю.В. Яковлев/

/С.І.Жук/