Справа № 826/16506/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2016 року № 826/16506/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедзьори Вікторії Ярославівни, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі по тексту - позивачі) звернулись з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедзьори Вікторії Ярославівни (далі по тексту - відповідач-1) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення №20981696 від 28.04.2015р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедзьори Вікторії Ярославівни про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка подана позивачами;

- визнання протиправним та скасування рішення №22397309 від 25.06.2015р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедзьори Вікторії Ярославівни про відмову у державній реєстрації права власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за позивачами;

- зобов'язання відповідача - 2 зареєструвати право власності на: коридор площею 8,2кв.м., житлову кімнату площею 4,2кв.м., житлову кімнату площею 14,6кв.м., житлову кімнату площею 8,0кв.м., житлову кімнату площею 9,0кв.м., вбиральню під літ. «Д», 1/5 частину огорожі в будинку «А» будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 за позивачами згідно із поданої ними заявою від 22.04.2015р. №20832692.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийняття оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник позивачів та позивач підтримали позовні вимоги.

Представник відповідачів 1 та 2 проти позовних вимог заперечив з підстав правомірності прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2015 року позивачі звернулись до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №11105410 на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням від 28.04.2015р. №20981696 державного реєстратора прав на нерухоме майно Кедзьорою В.Я. зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у зв'язку з неподанням позивачами усіх необхідних документів: - документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна; - технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна та запиту в БТІ.

У зв'язку з невиконанням рішення від 28.04.2015р. №20981696, відповідачем -2 прийнято рішення від 25.06.2015р. №22397309 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи справу, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як визначено абзацу 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частини 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов'язковою.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Виходячи з норми частини 1 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором може бути державний реєстратор органу державної реєстрації прав (державний службовець) або нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Як зазначено вище, 22.04.2015р. державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві прийнято та зареєстровано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за результатом розгляду якої 28.04.2015р. прийнято рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №20981696.

Підставою прийняття вказаного рішення було те, що заявниками не надано усіх необхідних документів, а саме:

- документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна;

- технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна;

- запиту в БТІ.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що при поданні заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були подані наступні документи:

- рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №2607/5190/12;

- рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.03.2014р.;

- технічний паспорт від 30.01.1998р. виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації;

- технічний паспорт від 03.03.1979р. виданий Київським міським бюро технічної інвентаризації;

- копії паспортів громадян України;

- копії довідок про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- копія довіреності.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної сили;

6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Судом встановлено, що підставою звернення позивачів із заявою про реєстрацію права власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 було заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №2607/5190/12, яким виділено в натурі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в будинку «А» домоволодіння АДРЕСА_1: 1-3 коридор, площею 8,2 кв.м.; 1-4 житлову кімнату, площею 4,2 кв.м.; 1-5 житлову кімнату, площею 14,6 кв.м.; 1-6 житлову кімнату, площею 8,0 кв.м.; 1-7 житлову кімнату, площею 9,0 кв.м.; вбиральню «Д»; 1/5 частину огорожі.

Вказане рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №2607/5190/12 у зазначеній частині залишено без змін рішенням Апеляційного суду міста Києва від 26.03.2014р.

Однак, суд зазначає, що судове рішення про виділення майна в натурі не є правовстановлюючим документом, яке підтверджує набуття позивачами права власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Наявні в матеріалах справи копії технічних паспортів на вказаний об'єкт нерухомості від 03.03.1979р. та від 30.01.1998р. та копії судових рішень у справі №2607/5190/12 містять протиріччя та неспівпадіння відносно технічних характеристик, у тому числі площ, переліку частини приміщень домоволодіння, а саме: в Технічних паспортах (від 03.03.1979р.) зазначено, що веранда містить загальну площу - 8,4кв.м., комора - 5,5кв.м., коридор - 4,2кв.м., кухня - 7,2кв.м., житлова - 9,0кв.м.; 14,6кв.м. та 8,0кв.м., всього по літері «А» - 56,9кв.м. - загальна площа, 31,6кв.м. - житлова площа та 253кв.м. - службова; по літері «Б»: веранда - 14,2кв.м., веранда - 11.3кв.м., кухня - 6,8кв.м., житлова - 5,5кв.м., 11,2кв.м., 15,5кв.м. та коридор - 3,5кв.м., всього - 56,80кв.м. - загальна площа, 32,2кв.м. - житлова площа та 35,8кв.м. - службова площа; всього по домоволодінню - 124,9кв.м. - загальна площа, 63,8кв.м. - житлова площа та 61,1кв.м. - службова площа.

В Технічному паспорті (від 30.01.1998р.) зазначено: по літ. «А»: кухня - 22,6кв.м.; коридор - 4,2кв.м. та житлова частина - 8,0кв.м., 9,0кв.м., 14,6кв.м. та 8,0кв.м.; по літ. «Б»: коридор - 8,6кв.м., веранда - 11,3кв.м., кухня - 6,8кв., житлова частина - 5,5кв.м., 11,2кв.м., 15,5кв.м., коридор - 3,5кв.м., санвузол - 5,2кв.м., всього по домоволодінню - 131,0кв.м., 71,8кв.м. - житлова площа, 62,2кв.м. - підсобна.

У той же час, в матеріалах справи міститься копія листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 19.05.2015р. №ПБ-2015 №812, яким повідомлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за: 1/5 частина ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.02.1990р. Виконкомом Шевченківської райради м. Києва та 4/5 частини ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Київською нотаріальною конторою №3 від 02.02.2002р. НОМЕР_1.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Відповідно до п. 15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013, № 868 (далі по тексту - Порядок) (на момент виникнення спірних правовідносин) під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

Судом встановлено, що судове рішення Подільського районного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №2607/5190/12 про виділення майна в натурі не є правовстановлюючим документом, яке підтверджує набуття позивачами права власності на будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також наявність в Технічних паспортах та зазначеному судовому рішенні протиріччя та неспівпадіння відносно технічних характеристик, у тому числі площ, переліку частин приміщень домоволодіння, що в сукупності дає підстави вважати, що рішення від 28.04.2015р. №20981696 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято державним реєстратором на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №20981696 від 28.04.2015р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедзьори Вікторії Ярославівни про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яка подана позивачами, має бути відмовлено.

У той же час, судом встановлено, що позивачами не було виконано рішення від 28.04.2015р. №20981696 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Отже, у зв'язку з тим, що рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.04.2015р. №20981696 визнано судом правомірним та у зв'язку з невиконанням його позивачами, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення №22397309 від 25.06.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень має бути відмовлено повністю.

Позовні вимоги про зобов'язання відповідача - 2 зареєструвати право власності на: коридор площею 8,2кв.м., житлову кімнату площею 4,2кв.м., житлову кімнату площею 14,6кв.м., житлову кімнату площею 8,0кв.м., житлову кімнату площею 9,0кв.м., вбиральню під літ. «Д», 1/5 частину огорожі в будинку «А» будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 за позивачами згідно із поданої ними заявою від 22.04.2015р. №20832692 задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що рішення реєстраційної служби від 28.04.2015р. №20981696 про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та №22397309 від 25.06.2015р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати, відповідно з частини другої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко