Справа № 815/5000/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5000/13-а

Категорія: 8.3.1 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області та товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Укрюгторг» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Укрюгторг» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Укрюгторг» (надалі Позивач) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (надалі Відповідач, ДПІ), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ від 02.07.2013 року:

- №, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 568950,00 грн., з яких за основним платежем 379300,00 грн., за штрафними санкціями 189650,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 285516,00 грн., з яких за основним платежем на 190344,00 грн., за штрафними санкціями на 95172,00 грн..

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 року у задоволені позову TOB «Торгова компанія «УКРЮГТОРГ» відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 року скасовано, а позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 року Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013 року та постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи постановою Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2015 року позовні вимоги задоволено частково визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 02.07.2013 року в частині основного платежу в сумі 272925,00 грн. та штрафної санкції в сумі 136463,00 грн., а податкове повідомлення-рішення № від 02.07.2013 року в частині основного платежу в сумі 185340,00 грн. та штрафної санкцій в сумі 92670,00 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДПІ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та винести нову постанову про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

Позивач також звернувся з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про повне задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірні податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі акту перевірки №3422/22-50/23863896 від 13.06.2013 року «Про результати планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2012 року.» (надалі - акт перевірки).

З аналізу розділів 3.1 та 3.2 акту перевірки слідує, що порушення, які вплинули на прийняття спірних повідомлень-рішень полягають в наступному:

- віднесення у перевіреному періоді до валових витрат 1299642,00 грн. та до податкового кредиту з ПДВ 185340,00 грн. за результатами проведення позивачем господарських операцій з придбання транспортно-експедиційних послуг у ТОВ «ТрансЮкрейн», за відсутності документального підтвердження фактичного виконання цих операцій та отримання позивачем у результаті придбання цих послуг збитку від операції з експорту меляси;

- віднесення до валових витрат 242851,00 грн. та до податкового кредиту з ПДВ 5004,00 грн. по операціям з придбання маркетингових послуг та послуг з підбору персоналу у ТОВ «Край-2», ПП «Трейдінг ААС» та СПД ОСОБА_5 фактичне виконання яких на думку ДПІ не підтверджується необхідними первинними документами та зміст яких дублює посадові обов'язки начальника відділу кадрів на підприємстві;

- відображення у складі валових витрат 263697,00 грн. витрат на оплату відсотків за користування кредитними коштами, які на думку ДПІ використані позивачем поза межами своєї господарської діяльності.

Під час розгляду даного спору Вищій адміністративний суд Україні в ухвалі від 20.05.2015 року дав оцінку описаним в акті перевірки порушенням, які вплинули на прийняття спірних повідомлень рішень.

Відповідно до ч.5 ст.227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Враховуючи цю процесуальну норму, колегія суддів зазначає, що під час нового розгляду даної справи судом першої та апеляційної інстанції в обовязковому порядку повинні враховуватися ті висновки Вищого адміністративного суду України стосовно наведених вище порушень, які викладені в ухвалі ВАСУ по цій справі від 20.05.2015 року.

Так, дослідивши відповідність сформованих Товариством витрат по епізоду, пов'язаному з придбанням транспортно-експедиційних послуг, вимогам податкового законодавства, зокрема ст.138 ПК України, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що фактичність надання цих послуг позивачу підтверджена належними документами, а сама: договором транспортного експедирування від 08.08.2011 року №1/08/11, укладеним з товариством з обмеженою відповідальністю «ТрансЮкрейн», актами здачі-прийняття робіт (виконаних послуг), реєстрами на оренду залізничних цистерн тощо, а також залученням для виконання своїх зобов'язань за цим договором названим постачальником сторонньої організації - товариства з обмеженою відповідальністю «Амадеус Марин». Також суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційним судом належним чином спростовано висновок суду першої інстанції про невідображення дійсного змісту розглядуваних операцій у поданих платником первинних документів, у зв'язку з тим, що фактично ці послуги товариством з обмеженою відповідальністю «ТрансЮкрейн» не надавалися. Також апеляційний суд цілком об'єктивно відхилив посилання Інспекції на збитковий характер операцій з експорту позивачем меляси через збільшення їх собівартості за рахунок придбаних транспортно-експедиційних послуг. Адже вказані обставини підлягають дослідженню при оцінці правильності відображення у податковому обліку Товариства саме операцій з експорту, які не стосувалися донарахування, оспорюваного за даним позовом.

З цих підстав суд касаційної інстанції погодитися з висновком апеляційного суду про відсутність підстав для виключення з податкового обліку Товариства витрат за розглядуваними операціями.

Таким чином, суд касаційної інстанції визнав неправомірним висновок акту перевірки про завищення позивачем валових витрат на суму 1299642,00 грн. з придбання транспортно-експедиційних послуг у ТОВ «ТрансЮкрейн».

Враховуючи, що висновок акту перевірки про завищення позивачем податкового кредиту на суму 185340,00 грн. також стосується операцій позивача із ТОВ «ТрансЮкрейн», то наведений вище висновок касаційної інстанції також вказує і на помилковість позиції ДПІ щодо завищення позивачем податкового кредиту на суму 185340,00 грн..

Що стосується висновків акту перевірки про завищення позивачем валових витрат та до податкового кредиту по операціям з придбання маркетингових послуг та послуг з підбору персоналу, а також висновку акту перевірки про неправомірність віднесення позивачем до складу валових витрат на сум оплату відсотків за користування кредитними коштами, то суд касаційної інстанції в ухвалі від 20.05.2015 року з такими висновками податкового органу фактично погодився.

При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що по епізоду, пов'язаному з відображенням платником у податковому обліку витрат на відсотків, сплачених Товариством за кредитними договорами від 22.04.2011 року №АС2011-00175 та від 23.04.2012 року №АС2012-00098, укладеними з акціонерним банком «Південний», та за договором від 03.08.2012 року №2012-0014, укладеним з публічним акціонерним товариством «ОСОБА_6 позивачем не подано будь-якого економічного обґрунтування щодо перспективи отримання економічного ефекту від надання іншому суб'єкту господарювання поворотної фінансової допомоги (яка не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами) за рахунок кредитних коштів, отриманих під процент. Подана платником довідка про фінансові показники господарських правовідносин між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Винфорт» (а.с.161) містить інформацію про суми отриманих доходів від операцій з поставки товарів та послуг з цим контрагентом, втім жодним чином не розкриває економічну мету операції з надання поворотної фінансової допомоги цьому контрагентові.

З цих підстав суд касаційної інтонації дійшов висновку, що суд першої інстанції цілком об'єктивно не визнав право позивача на врахування процентів за розглядуваними кредитами при визначенні оподатковуваного доходу у перевіреному періоді.

Таким чином суд касаційної інстанції визнав правомірним зменшення відповідачем валових витрат позивача на суму витрат 263697,00 грн..

Також касаційний суд погодився і з висновком акту перевірки про завищення валових витрат на суму 242851,00 грн. та податкового кредиту на суму 5004,00 грн. по операціям з придбання маркетингових послуг та послуг з підбору персоналу у ТОВ «Край-2», ПП «Трейдінг ААС» та СПД ОСОБА_5, зазначивши, що позивачем не наведено обставин, які б зумовили необхідність залучення сторонньої особи для пошуку працівника за наявності кадрової служби на Товаристві, до функцій якої належить підбор персоналу, а також позивачем не доведено економічної обґрунтованості витрат на здійснення маркетингових заходів у сумі 200000,00 грн..

Повертаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що «під час нового розгляду справи суду необхідно з урахуванням висновків касаційного суду, викладених у цій ухвалі, визначити, які суми грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість було нараховано позивачеві правомірно, а які - протиправно, і на підставі встановленого прийняти правильне та вмотивоване рішення по суті спору».

З урахуванням вимог ч.5 ст.227 КАС України та викладених судом касаційної інстанції в ухвалі від 20.05.2015 року висновків і мотивів, з яких були скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції, при новому розгляді даної справи суд першої та апеляційної інстанції повинен лише визначити суми грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість, які було нараховано позивачеві правомірно, а які протиправно, і не повинен повторно надавати оцінку тим висновкам акту перевірки, оцінка яким вже дана судом касаційної інстанції.

До матеріалів справи (т.2 а.с.67) відповідачем долучений розрахунок нарахованих спірними повідомленнями рішень зобовязань з податку на прибуток та ПДВ за основними платежами та за штрафними санкціями в розрізі виявлених порушень.

Так, по операціям позивача із ТОВ «ТрансЮкрейн» позивачу податковим повідомленням-рішенням № нарахована сума податку на прибуток за основним платежем в розмірі 272925,00 грн. (1299642,00 х 21%) та штрафна санкція в розмірі 136463,00 грн. (272925,00 х 50%), а податковим повідомленням-рішенням № нарахована сума ПДВ за основним платежем в розмірі 185340,00 грн. та штрафна санкція в розмірі 92670,00 грн. (185340,00 х 50%).

Враховуючи наведені вище висновки суду касаційної інстанції стосовно описаних в акті перевірки порушень, які стали підставою для прийняття оскаржених повідомлень-рішень, колегія суддів вважає, що спірними повідомленнями-рішеннями позивачу неправомірно визначені податкові зобовязання з податку на прибуток та ПДВ по операціям з ТОВ «ТрансЮкрейн», а тому суд першої інстанції прийняв правильне рішення про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 02.07.2013 року в частині основного платежу в сумі 272925,00 грн. та штрафної санкції в сумі 136463,00 грн., та податкового повідомлення-рішення № від 02.07.2013 року в частині основного платежу в сумі 185340,00 грн. та штрафної санкцій в сумі 92670,00 грн., а в решті позовних вимог обґрунтовано відмовив.

В апеляційних скаргах не наведено заперечень щодо правильності здійсненого судом першої інстанції розрахунку неправомірно нарахованих грошових зобов'язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість з урахуванням висновків суду касаційної інстанції по цій справі, а викладені лише доводи на захист позицій сторін відносно тих порушень, які стали підставою для прийняття оскаржених повідомлень-рішень, оцінку яким вже дав суд касаційної інстанції.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд зазначає, що апелянт ДПІ (субєкт владних повноважень), не звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Разом з апеляційною скаргою ДПІ подало клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2015 року в задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

Отже, судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до положень ч.1 ст.4, п.3.2 таблиці ставок судового збору ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, оскільки за подання позовної заяви було сплачено 2294,00 грн., то розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 2523,40 грн..

Враховуючи те, що апеляційна скарга ДПІ задоволенню не підлягає, відповідно до ст.94 КАС України, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з цього апелянта.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області та товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Укрюгторг» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок №1008, отримувач коштів: УК у м. Одесі/Приморський р-н/22030001, , банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, МФО: 828011, код ЄДРПОУ суду 34380461, судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2523 (дві тисячі пятсот двадцять три ) грн. 40 коп..

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 04 лютого 2016 року.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_2 ОСОБА_3