Справа № 641/6729/15-а
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р.Справа № 641/6729/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Афанасьєва О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова про визнання протиправною бездіяльності щодо перерахунку пенсії, зобов'язання здійснити перерахунок пенсії, -

В с т а н о в и л а:

22.06.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить: встановити наявність чи відсутність компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі м. Харкова (далі відповідач, пенсійний орган, УПФУ) стосовно застосування ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в даній справі та законів по правам людини на відповідність ст. ст. 3, 5, 21, 22, 24, 28, 41, 43, 46, 49, 60, 62, 68 Конституції України; визнати незаконними дії відповідача стосовно порушення конституційних прав непрацюючих пенсіонерів або такими, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили; зобовязати відповідача: а) згідно ст. 107, п. 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у триденний строк повернути суму коштів, безпідставно стягнутих відповідачем, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, яка визначається з розрахунку 120 % річних облікової ставки НБУ; б) компенсувати моральний збиток за незаконне звинувачення в злочині; визнати незаконними дії відповідача щодо не включення до наукового стажу періоду праці з 01.08.1973 року по 01.04.1975 року.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю рішення відповідача про стягнення з нього переплати пенсії в сумі 3.901,92 грн, що виникла за період з 01.04.2009 року по 31.03.2015 року, шляхом утримання 20% від розміру призначеної до виплати пенсії до повного погашення суми переплати. Незаконністю рішення відповідача щодо утримання 15% з суми нарахованої пенсії за квітень 2015 року на виконання умов Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», як працюючому пенсіонеру. Також, позивач вважає неправомірним неврахування відповідачем до його наукового стажу періоду з 01.08.1973 року по 01.04.1975 рік, з огляду на те, що у звязку із змінами умов оплати праці змінилась лише назва його посади, хоча характер виконуваної ним роботи не змінився і він як науковий працівник мав всесоюзні здобутки по науково-технічній діяльності. Позивач вважає, що пенсійний орган повинен був врахувати даний трудовий стаж при обчисленні його пенсії.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудні 2015 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про встановлення наявності чи відсутності компетенції пенсійного органу закрито.

Позовна заява ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання незаконними дій УПФУ щодо не включення до наукового стажу позивача періоду праці з 01.08.1973 року по 01.04.1975 року залишена без розгляду.

Судовим рішенням відповідач зобовязаний повернути ОСОБА_1 неправомірно стягнуті кошти у розмірі 20% від місячної пенсії за період з 01.04.2014 року по 04.12.2015 року.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в іншій частині судом відмовлено.

При цьому, суд застосував положення ч. 2 ст. 11 КАС України, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3, прийнявши рішення про визнання неправомірним рішення УПФУ про утримання сум пенсії, надміру виплаченої пенсіонеру внаслідок зловживань з його сторони або подання страхувальниками недостовірних даних у відношенні ОСОБА_1

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. ОСОБА_1 вважає, що за наслідками розгляду та вирішення його адміністративного позову судовим рішенням відповідач повинен бути зобовязаний повернути незаконно зменшений розмір пенсії на попередній рівень з 01.04.2015 року по 11.12.2015 року (в лютому, березні 2015 року (пенсія 3183 грн.); неправомірно стягнуті кошти у розмірі 20% від місячної пенсії з 01.04.2014 року по 04.12.2015 року; зарахувати в стаж науково-технічну діяльність в період з 01.08.1973 року по 01.04.1975 року і перерахувати розмір його пенсії на підставі Довідки від 15.08.2005 року № 32/ОК ВАТ «УКРЕЛЕКТРОМАШ».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 200). Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань (ч. 2 ст. 200).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 в період з 09.06.1970 року по 31.01.1994 року працював у Спеціалізованому проектно-конструкторському і технологічному бюро електродвигунів.

При цьому, наказом № 010 від 16.07.1973 року з 01.08.1973 року позивач переведений з посади провідного конструктора на посаду інженера-конструктора 1 категорії, у звязку з переходом на нову систему оплати праці, а наказом № 46/9 від 26.03.1975 року переведений начальником сектору перспективних розробок 3 конструкторського відділу (т. 1 а.с. 16).

Розпорядженням УПФУ 184133 від 14.10.2005 року з 03.10.2005 року позивач переведений з одного виду пенсії на інший, а саме - з пенсії за віком на умовах Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на пенсії за віком на умовах Закону України від 13.12.1991 року № 1977-XII «Про наукову і науково-технічну діяльність» (далі Закон № 1977-XII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у розмірі 80% від сум заробітної плати, загально трудовий стаж 47 років 8 місяців 1 день, стаж наукової роботи 20 років 5 місяців (т. 1 а.с. 111).

Колегія суддів зазначає, що до стажу наукової роботи зараховуються періоди роботи на посадах наукових (науково-педагогічних) працівників, передбачених Переліком посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 Закону № 1977-XII, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2004 року № 257.

Серед документів, необхідних для призначення пенсій відповідно до Закону № 1977-XII (для підтвердження стажу наукової роботи на наукових посадах), до пенсійного органу ВАТ «Харківський електротехнічний завод «УКРЕЛЕКТРОМАШ» надані довідки від 15.08.2005 року № 32/ОК (т. 1 а.с. 55, 120, 121).

З зазначених довідок убачається, що підприємством до наукової роботи, перебування на яких дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 24 Закону № 1977-XII, не зарахований періоди роботи позивача з 01.08.1973 року по 01.04.1975 рік, оскільки посада інженера-конструктора 1 категорії не передбачалась зазначеним Переліком, в редакції, що була чинною на час призначення йому пенсії на умовах Закону № 1977-XII.

Одночасно позивач ОСОБА_1 до УПФУ надав трудову книжку, за записами якої - з 01.09.2005 року позивач не працює (т. 1 а.с. 107). За повідомленням ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова, отриманим пенсійним органом на запит від 07.10.12005 року, позивач не був зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності (т. 1 а.с. 126). У звязку з зазначеними даними обчислення розміру пенсії пенсійним органом проведено як непрацюючому пенсіонеру.

04.11.2008 року виконавчим комітетом Харківської міської ради здійснена державна реєстрації ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця (т. 1 а.с. 8) та останній 10.11.2008 року взятий на облік у УПФУ як платник страхових внесків (т. 1 а.с. 9).

У 2011 році позивач ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом, яким просив зобовязати УПФУ визнати стаж його науково-технічної діяльності 30 років 6 місяців та зобовязати відповідача зарахувати до наукового стажу період роботи у Центральному конструкторсько-технологічному бюро з електробуріння з 21.08.1963 року по 09.03.1970 року.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року по справі № 2-а-8889/11, що набрала законної сили 06.07.2012 року, в задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено (т. 2 а.с. 41-43).

Судом встановлено, що 12.09.2014 року відділом інформаційних систем та програмного забезпечення до відділу з призначення пенсій УПФУ надано довідка № 2760 про те, що з листопада 2008 року ОСОБА_1 зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності (т. 1 а.с. 167).

08.04.2015 року державним реєстратором юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців надано повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 172).

На підставі довідки про розмір переплати пенсії (т. 1 а.с. 171) відповідачем прийняте рішення без дати та номеру про утримання сум пенсії, надміру виплаченої пенсіонеру внаслідок зловживань з його сторони, яким з підстав, встановлених п. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з позивача стягнута сума переплати пенсії у розмірі 3.901,92 грн, що виникла за період з 01.04.2009 року по 31.03.2015 року, шляхом утримання 20% від розміру призначеної до виплати пенсії до повного погашення суми переплати (т.1 а.с. 171 обор).

Зазначена переплата, за поясненнями відповідача, виникла внаслідок різниці в порядку обчислення пенсії працюючих та непрацюючих пенсіонерів. Оскільки позивач ОСОБА_1 мав статус субєкта підприємницької діяльності у період з 01.04.2009 року по 31.03.2015 року він вважався працюючим пенсіонером.

Судом встановлено, що з 01.04.2015 року до 01.11.2015 року з пенсії, нарахованої позивачу, відповідачем відраховувалось 20% у рахунок погашення суми переплати (за винятком квітня 2015 року, в якому загальний обсяг відрахувань склав 35%) та станом на 01.11.2015 року сума 3.901,92 грн стягнута в повному обсязі. При цьому, розмір відрахувань складав 629,98 грн. (20% від суми пенсії в розмірі 3.149,89 грн = 629,98 грн) (т. 2 а.с. 39-40).

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) частина 28 ст. 24 Закону № 1977-XII була викладена в такій редакції:

«Пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах, пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Керуючись вимогами ст. 24 № 1977-XII, з урахуванням розміру призначеної пенсії та наявності у позивача статусу субєкта підприємницької діяльності, у квітні 2015 року пенсійним органом розмір пенсії ОСОБА_1 (2.519,91 грн (3.149,89 грн 629,98 грн)) був зменшений на 15% (377,93 грн) як працюючому пенсіонеру. З надходженням повідомлення державного реєстратора від 08.04.2015 року, рішення/розпорядження щодо зменшення загального розміру пенсії позивача на 377,93 грн відповідачем скасовано, сума повернута в травні 2015 року.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 195 КАС України та пояснень ОСОБА_1 щодо меж оскарження судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування постанови суду першої інстанції, якою позовна заява ОСОБА_1 в частині позовних вимог фактично про визнання незаконними дій УПФУ щодо не включення до наукового стажу позивача періоду праці з 01.08.1973 року по 01.04.1975 року залишена без розгляду; відповідач зобовязаний повернути ОСОБА_1 неправомірні стягнуті кошти у розмірі 20% від місячної пенсії за період з 01.04.2014 року по 04.12.2015 року; позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог про зобовязання відповідача повернути в триденний строк із дня прийняття рішення судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною виплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99).

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позивач ОСОБА_1 належними доказами не спростував висновки суду першої інстанції про те, що з 2011 року йому було достеменно відомо, що до наукової роботи, перебування на яких дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 24 Закону № 1977-XII, не зарахований періоди роботи з 01.08.1973 року по 01.04.1975 рік.

Судом встановлено, що у відповідь (лист від 24.06.2011 року № 10931-02/28, а.с. 190 обор) на звернення ОСОБА_1 від 05.06.2011 року (т. 1 а.с. 190) останній був повідомлений відповідачем, окрім іншого, про те, що до наукової роботи, перебування на яких дає право на призначення пенсії відповідно до ст. 24 Закону № 1977-XII, зараховані періоди: з 01.01.1972 року по 31.07.1973 року, з 01.04.1975 року по 31.01.1994 року. Факт отримання зазначеного листа у 2011 році позивачем не спростовується.

За повідомленням УПФУ позивач ОСОБА_1 лише 16.12.2015 року (тобто після прийняття судом рішення по справі № 641/6729/15-а) звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про включення періоду його роботи: з 01.08.1973 року по 01.04.1975 рік до наукової роботи (т 2 а.с. 34).

Судам першої та апеляційної інстанції позивач не навів доводив, які б беззаперечно свідчили про наявність обєктивних перешкод, що позбавили його можливості своєчасного звернення до адміністративного суду.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично про скасування рішення суду першої інстанції в частині, якою судом відмовлено в задоволені позовної вимоги про зобовязання УПФУ повернути незаконно зменшений розмір пенсії на попередній рівень, ґрунтується позивачем на тому, що з 01.04.2015 року відповідач неправомірно знизив загальний розмір призначеної йому пенсії, а саме, - з 3.183 грн (розмір до 01.04.2015 року) до 3.149,89 грн (розмір після 01.04.2015 року).

З позовної заяви ОСОБА_1, матеріалів справи убачається, що дії пенсійного органу по зниженню загального розміру призначеної позивачу пенсії, - з 3.183 грн (розмір до 01.04.2015 року) до 3.149,89 грн (розмір після 01.04.2015 року) не були предметом спору у даній справі.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги в частині, якою ОСОБА_1 фактично просить скасувати рішення суду першої інстанції про зобовязання УПФУ повернути йому неправомірно стягнуті у період з 01.04.2015 року по 04.12.2015 року кошти у розмірі 20% від щомісячної пенсії (тобто переплату пенсії у розмірі 3.901,92 грн) скаржником не вмотивовані. В засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не надав пояснень щодо неправильності судового рішення в цій його частині.

Частиною 3 ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми коштів, безпідставно стягнені органами Пенсійного фонду з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню в триденний строк із дня прийняття рішення виконавчим органом Пенсійного фонду або судом про безпідставність їх стягнення, з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для захисту заздалегідь не порушених прав позивача, оскільки у суду відсутні підстави вважати, що з набранням законної сили судовим рішенням, відповідач проігнорує зазначену законодавчу норму.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2015 року без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 лютого 2016 року