Справа № 180/1705/14-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/7044/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області (далі - УПФУ) в якому просив визнати неправомірними дії та зобов'язати відповідача здійснити йому, починаючи з 2 грудня 2013 року перерахунок пенсії включивши до страхового стажу: час інвалідності з 23 червня 2009 року до досягнення ним 60 років; страховий стаж за період роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні; показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік; підвищення до пенсії за 15 відсотків понаднормового стажу; виключивши з розрахунку заробітної плати періоди з 1 січня 2001 року по 30 квітня 2009 року (96 місяців), а також при оптимізації заробітної плати з доходів за 64 місяці (жовтень 1985 року, вересень 1990 року, січень - березень 2005 року, травень 2009 року) місяці: липень і серпень 1987 року, березень 2005 року і травень 2009 року.

В обґрунтування позову зазначав, що обчислений відповідачем розмір його пенсії не відповідає вимогам закону, а тому просив про задоволення позову.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, визнано протиправними дії УПФУ та зобов'язано останнє здійснити позивачу починаючи з 2 грудня 2013 року перерахунок пенсії з урахуванням: додаткового стажу за період з 23 червня 2009 року по 12 вересня 2018 року; періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 1 січня по 11 жовтня 1991 року; показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік; підвищення до пенсії за 15 відсотків понаднормового стажу; виключення з розрахунку заробітної плати невигідних для ОСОБА_4 періодів, а саме, липня і серпня 1987 року, березня 2005 року і травня 2009 року, в решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив з наявності у позивача права на спірний перерахунок пенсії і неправомірності дій відповідача щодо обчислення її розміру.

Проте, до такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов в порушення норм матеріального і процесуального права з таких підстав.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так у відповідності до положень частин 1, 2 статті 30 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV, в редакції періоду спірних правовідносин) пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно з приписами статті 32 Закону № 1058-IV особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: до досягнення особою 23 років включно - 2 роки; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 3 роки; від 27 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; для осіб 32 років і старших - 5 років.

Водночас, за правилами частини 2 статті 33 Закону № 1058-IV за наявності у непрацюючих інвалідів II і III груп - у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу за їх вибором пенсія по інвалідності призначається в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Як правильно встановлено судами, позивачу, починаючи з 2 листопада 2009 року призначена пенсія по інвалідності, як інваліду ІІІ групи у розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-IV, оскільки на час звернення за призначенням пенсії, ОСОБА_4 належав до категорії зайнятих осіб та здійснював підприємницьку діяльність.

До страхового стажу позивача було зараховано час перебування на інвалідності з 1 жовтня 2009 року по 12 вересня 2018 року.

15 березня 2010 року позивач припинив підприємницьку діяльність та 17 березня 2010 року звернувся до УПФУ з заявою про перерахунок пенсії згідно частини 2 статті 33 Закону № 1058-IV.

13 липня 2010 року позивачу перераховано розмір пенсії по інвалідності, виходячи з розміру пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058-IV, однак без урахування часу перебування його на інвалідності.

Тобто, право на виплату пенсії по інвалідності за правилами частини 2 статті 33 Закону № 1058-IV у позивача виникло з 16 березня 2010 року, а тому визначаючи розмір пенсії, необхідно виходити із страхового стажу, набутого позивачем до настання цієї дати та розрахованого відповідно до вимог статті 24 цього Закону.

При цьому необхідно також врахувати, що позивач народився 12 вересня 1958 року, а тому, станом на день виникнення у нього права на пенсію за наведеними умовами, не досяг віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.

За змістом статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв'язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Аналіз вищевказаних норм Закону № 1058-IV дає підстави колегії суддів для висновку, що законодавець передбачив зарахування до страхового стажу з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності на загальних підставах період перебування на інвалідності застрахованої особи.

Однак, законом не передбачено одночасного зарахування до одного і того ж страхового стажу періодів роботи застрахованої особи і часу перебування такої у цей же період на інвалідності.

Як встановили суди, позивач, перебуваючи на інвалідності займався підприємницькою діяльністю, яку припинив 15 березня 2010 року та в цей період сплачував страхові внески.

Отже, ОСОБА_4 необхідно зарахувати до страхового стажу період його роботи по 15 березня 2010 року на умовах, передбачених статтею 24 Закону № 1058-IV, при цьому правові підстави для зарахування часу перебування ОСОБА_4 на інвалідності з 16 березня 2010 року по 12 вересня 2018 року відсутні, оскільки, станом на час звернення за перерахунком пенсії цей період ще не настав, а інвалідність йому встановлено на час до 30 червня 2015 року.

За таких обставин, підстави зарахування позивачу до страхового стажу, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності періоду його перебування на інвалідності відсутні, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Окрім цього, задовольняючи вимоги щодо застосування при перерахунку пенсії показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік апеляційний суд не врахував наступне.

При визначенні розміру пенсії по інвалідності за правилами частин 2 статті 33 Закону № 1058-IV, згадана норма відсилає до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згадана норма закону є відсилочною та кореспондується з приписами статті 40 Закону № 1058-IV за правилами якої, абзаців 1-6 частини 2 якої, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - кількість місяців страхового стажу, за які розраховано коефіцієнти заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Тобто, виходячи з буквального тлумачення частини другої статті 40 Закону № 1058-IV цей показник повинен бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії.

Призначення пенсії по інвалідності позивачу було здійснене 2 листопада 2009 року, при цьому, в подальшому не відбувалось зміни виду пенсії, а здійснювався лише перерахунок її розміру.

Враховуючи викладене, у відповідача не було правових підстав для зміни цього показника у 2010 році.

Стосовно позовних вимог про зобов'язання УПФУ здійснювати позивачу виплату пенсії з урахуванням її збільшення на 15 відсотків колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З урахуванням встановлених судами вищезазначених обставин справи та вимог наведених правових норм Закону № 1058-IV, УПФУ правильно розрахувало страховий стаж позивача, який становить 30 років 10 місяці 23 дні.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачу виплачується збільшення пенсії, у відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, у розмірі 5 відсотків, що відповідає встановленим обставинам справи та вимогам законодавства.

Також, позивач у своїй заяві просив зобов'язати відповідача виключити з розрахунку заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії періоди з 1 січня 2001 року по 30 квітня 2009 року (96 місяців), а також при оптимізації заробітної плати з доходів за 64 місяці (жовтень 1985 року, вересень 1990 року, січень - березень 2005 року, травень 2009 року) місяці: липень і серпень 1987 року, березень 2005 року і травень 2009 року.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї частини позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Зокрема, згідно з положеннями абзаців 1 і 3 частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Разом з тим, спосіб визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, запропонований ОСОБА_4 у позовній заяві суперечить вимогам наведених правових норм Закону № 1058-IV.

Що ж стосується вимог позивача про зобов'язання УПФУ здійснити йому перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 1 січня по 11 жовтня 1991 року, колегія суддів звертає увагу, що це питання вже було предметом судового розгляду.

Зокрема, постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2011 року, зобов'язано УПФУ з 16 лютого 2010 року зарахувати позивачу період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 20 грудня 1982 року по 1 січня 1991 року в пільговому обчисленні, в решті позову відмовлено.

На підставі вищевказаних судових рішень позивачу здійснено перерахунок пенсії з урахуванням вказаного періоду роботи в пільговому обчисленні.

За приписами частин 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Водночас, пунктом 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Таким чином, провадження у справі, в зазначеній частині, підлягає закриттю.

В решті позовних вимог висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець Дніпропетровської області задовольнити частково

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 січня 2015 року скасувати.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_5 про перерахунок пенсії з урахуванням періоду роботи в районах Крайньої Півночі з 1 січня по 11 жовтня 1991 року.

В решті позовних вимог залишити в силі постанову Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало