Справа № 2-а-1064/11
Суддя: Гулкевич О. В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-1064/11
Провадження № 2-а/456/7/2016
ПОСТАНОВА

іменем України

09 лютого 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Гулкевича О. В.

при секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Стрию та Стрийському районі Львівської області про визнання права не пенсію за вислугою років та зобовязання призначити пенсію,

в с т а н о в и в :

17.11.2011 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м.Стрию та Стрийському районі Львівської області про визнання права на пенсію за вислугу років та зобовязання субєкта владних повноважень щодо її призначення.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що працював впродовж 1980-2011рр. у закладах охорони здоров'я м. Стрия на посадах медичної сестри, завздоровпінкту - фельдшера. Відповідно до п.«є» ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення» працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи 25 років мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку. Згідно з нормами постанови КМУ №909 від 04.11.1993р. та наказу МОЗ України №385 від 28.10.2002р. до закладів охорони здоров'я відносяться пункти охорони здоров'я (здоровпункти), що створюються на підприємствах, в установах і організаціях та входять до складу поліклініки або амбулаторії. Однак, відповідач, після розгляду його заяви з необхідними документами відмовив у призначенні йому пенсії за вислугу років з мотивів відсутності акредитаційних сертифікатів у здоровпунктів Стрийського комбінату хлібопродуктів та філії ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України» і не зарахував до необхідного стажу роботи період 1991-2011рр. Відмову у призначенні пенсії вважає незаконною, а тому просив позов задоволити.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позов, покликаючисть на викладені в ньому обставини. Окрім цього, адвокат ОСОБА_2 пояснив, що з огляду на підстави скасування касаційною інстанцією постанови місцевого суду та ухвали апеляційної інстанції ним надавалися чисельні запити в різні установи з метою зясувати, чи існував на Стрийському КХП №2 такий окремий структурний підрозділ як пункт охорони здоровя (здоровпункт) та чи проводилася його державна акредитація і коли саме. На підставі отриманих ним відповідей він прийшов до висновку, що державена акредитація здоровпункту на Стрийському КХП №2, порядок проведення якої вперше був затверджений постановю КМ України №765 від 15.07.1997р., не проводилася та й самого здоровпунтку як такого на даному підприємстві не було, а відтак не було необхідності у проведенні державеної акредитації цього медзакладу. Його довіритель протягом 1991 2011 років сумлінно виконував обовязки медичного працівника на зазначеному підприємстві, що підтверджується довідкою №23, виданою Стрийською ЦМЛ 25.01.2016р., тому вважає, що останній набув право на пенсію за вислугу років відповідно до п.«є» ст.55 Закону України №1788 від 05.11.1991 року «Про пенсійне забезпечення».

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, покликаючись на викладені в поданому відповідачем запереченні на позов, зміст якого зводиться до наступного: Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (надалі-Закон №1058) п. 2 розділу "Прикінцеві положення" передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До прийняття відповідного законодавчого акту пенсії призначаються за нормами цього Закону за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 Закону № 1058 та з урахуванням ст. 28 цього Закону. Статтею 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ (надалі-Закон), якою визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категорія громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров'я при наявності спеціального стажу роботи 25 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Для визначення права на зарахування до спеціального стажу певного періоду роботи необхідно, щоб людина працювала в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років. Право на пенсію за вислугу років лікарів та середнього медичного персоналу визначається за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р.№909. Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 р. №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.11.2002 р. за № 892/7180, затверджено Перелік закладів охорони здоров'я, згідно з пунктом 1.2 якого до амбулаторно-поліклінічних закладів віднесені пункти охорони здоров'я (здоровпункти). Раніше такі пункти створювалися на підприємствах для організації медичної допомоги працівникам цих підприємств, але входили до складу поліклінік. Починаючи з 1992 року у зв'язку із дефіцитом бюджетних коштів ці підрозділи були передані на баланс підприємств із збереженням їх функцій і посад медичних працівників, що підтверджується ліцензіями на право займатися медичною діяльністю. При цьому згідно з приміткою 2 Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію, незалежно від форми власності або відомчої підпорядкованості цих закладів і установ.

Пункти охорони здоров'я (здоровпункти), які функціонують на підприємствах та пройшли державну акредитацію як заклади охорони здоров'я, відносяться до закладів охорони здоров'я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу дає право на вислугу років відповідно до діючого законодавства.

До спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, можна врахувати періоди з 13.03.1980 по 02.04.1980 рр., та з 13.09.1986 по 01.03.1991рр. (4 р.06 міс.07 дн.). Щодо періоду роботи з 01.03.93 по 31.03.11, то його можна буде врахувати до спеціального стажу, прийнявши до уваги штатні розписи та накази по підприємству, за умови, що здоровпункт на підприємстві виділений як окремий структурний підрозділ та пройшов акредитацію як заклад охорони здоров'я і має відповідний сертифікат. Голова ліквідаційної комісії ДП ДАК "Хліб України" Стрийського КХП №2 надав довідку, що акредитаційного сертифіката щодо здоровпункту на підприємстві нема.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вищий адміністративний суд України, скасовуючи постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 січня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2013 року у даній справі і направляючи справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції зазначив, що відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення при наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909. Згідно з розділом 2 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 року № 1567) до закладів і установ охорони здоров'я відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри, аптеки, аптечні кіоски, аптечні магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, медико-соціальні експертні комісії, бюро судово-медичної експертизи, медичні відділи протезних підприємств.

При цьому, як зазначено у частині першій статті 3 Закону України від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ Основ законодавства України про охорону здоров'я (далі - Закону № 2801-ХІІ) до закладів охорони здоров'я відносяться юридичні особи будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлені підрозділи, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців. Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної практики, виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами визначаються актами законодавства України (частина друга статті 16 № 2801-ХІІ в редакції Закону України від 19.01.2006 р. N 3370-IV).

Державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності. (Пункту 1 Порядку державної акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Виходячи з положень зазначених нормативних актів, заклад офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі державної акредитації.

Саме такий висновок щодо застосування вище згаданих норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2013 року (Справа № 21-241а13).

При розгляді справи суд першої інстанції належним чином не врахував наведені положення чинного на час виникнення спору законодавства. Зокрема, не з'ясував, яким чином був створений здоровпункт, на якому працював позивач в період з 01.03.1993 року по 31.03.2011 року, чи знаходився він на балансі підприємства та чи проводилася його державна акредитація, або ж чи входив до складу поліклініки, амбулаторії, чи перебував медичний персонал, в тому числі й позивач, у трудових відносинах з відповідним медичними закладами.

Наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385 встановлений Перелік закладів охорони здоров'я, згідно з яким здоровпункти (пункти охорони здоров'я) належать до амбулаторно-поліклінічних закладів. Відповідно до цього нормативного акту пункт охорони здоров'я (здоровпункт) створюється на підприємстві та входить до складу поліклініки чи амбулаторії (тобто є її підрозділом).

Як передбачено наказом Міністерства охорони здоров'я України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» від 23.02.2000 року №33 підприємства, заклади і організації, при яких створюються здоровпункти згідно з діючими положеннями, повинні безкоштовно надавати і утримувати приміщення здоровпунктів із забезпеченням опаленням, освітленням, водопостачанням, охороною, прибиранням і ремонтом.

Мова йде про створювані на підприємстві фельдшерські здоровпункти, медичні працівники яких не знаходяться з підприємством в трудових відносинах.

Таким чином, у загальному випадку здоровпункти створюються на підприємстві лише організаційно (надається приміщення тощо), а спеціалісти (медперсонал) здоровпункту є працівниками поліклініки або амбулаторії.

У разі, якщо здоровпункт знаходиться на балансі підприємства, то для надання медичних послуг необхідно провести його державну акредитацію, Порядок якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 року №765, а також повинен отримати ліцензію на право проведення медичної практики. Акредитація проводиться по окремому здоровпункту (закладу охорони здоров'я).

Зобов'язання проходження акредитації для усіх закладів охорони здоров'я підтвердив також Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва в листі від 25.06.2004 року №4343.

Крім того, оскільки діяльність в межах медичної практики потребує ліцензування, то підприємство повинно отримати ліцензію для здійснення медичної практики. Ліцензія при цьому видається на юридичну особу - підприємство в цілому як на суб'єкта ліцензування.

При повторному розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно диплому серії ВТ-1 №152453 від 03.03.1980р. закінчив навчання в Самбірському медичному училищі та за рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 01.03.1980р. йому було присвоєно кваліфікацію фельдшер.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії БТ-1 №2785823 від 13.03.1980р. (а.с.13-15,40-41) позивач був прийнятий на посаду медсестри (медбрата) Стрийської дільничої лікарні за наказом № 7 від 13.03.1980р. За наказом №8 від 02.04.1980р. був звільнений з роботи у звязку з призовом до армії. За наказом №60 від 12.09.1986р. був прийнятий з 13.09.1986р. на посаду завідуючого медпункту Комбінату Хлібопродуктів. За наказом №25-К від 01.03.1991р. був звільнений з займаної посади у звязку з переводом медпунктів на фінансування підприємств. За наказом №12 від 01.03.91р. був прийнятий на посаду завідуючого медпункту. За наказом №28 від 01.04.91р. був звільнений з займаної посади у звязку з переводом на Стрийське КХП № 2 у звязку з реорганізацією. За наказом №28/1 від 01.04.91р. був прийнятий по переводу на посаду завідуючого медпункту на Стрийське КХП №2. За наказом №24 від 03.06.98р. був прийнятий по переводу на посаду завідуючого медпункту на Дочірнє підприємство ДАК «Хліб України» Стрийського КХП №2. За наказом №41 від 31.03.11р. був звільнений за власним бажанням. За наказом №45/00 від 01.04.11р. був прийнятий на посаду фельдшера медпункту у Стрийське КХП №2. За наказом №114/ОС від 21.12.11р. був звільнений з роботи за згодою сторін.

З наявних у матеріалах справи копій штатних розкладів робітників Стрийського КХП №2 за період з 1998р. по 2006р. (а.с.24-36) вбачається, що на підприємстві відсутній такий окремий структурний підрозділ як пункт охорони здоровя (здоровпункт) та відсутня у розкладі посада завідувача останнім, натомість є посада фельдшера 1 категорії.

Наведене підтверджується й довідкою №81/2-13, виданою 25.12.2015р. Дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» Стрийське КХП №2, згідно з якою з 01.03.1991р. до сьогоднішнього часу в структурі Дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» Стрийське КХП №2 та підприємства, яке створене на його базі, не перебував та не перебуває пункт охорони здоровя як окремий структурний підрозділ підприємства. Документи, які б підтверджували отримання у 1991р. або/та в наступних роках підприємством здоровпункту від Стрийської центральної міської лікарні на підприємстві відсутні.

Як вбачається з відповіді, наданої Департаментом охорони здоровя Львівської ОДА 14.12.2015р. на запит адвоката ОСОБА_2 наказом МОЗ України від 28.10.2002 р. № 385 затверджено Перелік закладів охорони здоров'я, у відповідності з п.1.2 якого до амбулатоно-клінічних закладів віднесено пункти охорони здоров'я (здоровпункти). Раніше такі пункти створювались на підприємствах для організації медичної допомоги працівникам цих підприємств, але входили до складу поліклінік.

Починаючи з 1992 р. у зв'язку з дефіцитом бюджетних коштів ці підрозділи було передані на баланс підприємств із збереженням їхніх функцій і посад медичних працівників, що підтверджується ліцензіями на право займатися медичною діяльністю.

Відповідно до Порядку акредитації установи - акредитаційна експертиза закладу охорони здоров'я проводиться відповідно до поданого пакету документів, що додаються до заяви. В розпорядженні департаменту охорони здоров'я ЛОДА запитувана інформація відсутня.

Наведеними доказами достовірно встановлено, що позивач згідно з наказом №60 від 12.09.1986р. був прийнятий з 13.09.1986р. на посаду завідуючого здоровпунктом Комбінату Хлібопродуктів, який входив до складу Стрийської центральної міської лікарні. Це підтверджує те, що здоровпункт був створений на підприємстві лише організаційно (було надане приміщення, тощо), а позивач у зазначений період був працівником Стрийської ЦМЛ.

Наказом №25-К від 01.03.1991р. позивач був звільнений із займаної посади у звязку з переводом медпунктів на фінансування підприємства. За умови, що здоровпункт знаходиться на балансі підприємства, для надання медичних послуг необхідно провести його державну акредитацію, Порядок проведення якої затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997 року №765. Акредитація проводиться по окремому здоровпункту (закладу охорони здоров'я).

Однак, згідно з даними, наданими Дочірнім підприємством ДАК «Хліб України» Стрийське КХП №2 та підприємством, яке створене на його базі, з 01.03.1991р. до сьогоднішнього часу в структурі цього підприємства не перебував та не перебуває пункт охорони здоровя як окремий структурний підрозділ підприємства.

Отже, відсутність самого здоровпункту як структурного підрозділу на підприємстві виключила необхідність проведення державної акредитації такого, отримання підприємством ліцензії для здійснення медичної практики. Наявність у штатних розкладах робітників Стрийського КХП №2 за період з 1998р. по 2006р. (а.с.24-36) посади фельдшера 1 категорії ще не свідчить про знаходження на балансі підприємства пункту охорони здоровя (здоровпункту, фельдшерського пункту).

Підсумовуючи наведене, суд приходть до висновку, що здоровпункту як структурного підрозділу на підприємстві в період роботи позивача з 1991 по 2011 роки створено не було; позивач працював на підприємсті на посаді фельдшера, у трудових відносинах з будь-якими медичними закладами не перебував, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.159-163,167 КАС України, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII, суд

п о с т а н о в и в :

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Стрию та Стрийському районі Львівської області про визнання права не пенсію за вислугою років та зобовязання призначити пенсію.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_4