Справа № 816/2316/14
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Київ К/800/62900/14

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,
розглянувши в прорядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року у справі за позовом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області до Державної фінансової інспекції в Полтавській області, треті особи - комунальне підприємство "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління", комунальне госпрозрахункове житловоексплуатаційне підприємство "Автозаводське", комунальне госпрозрахункове підприємство "Союзрембуд", товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Союз", приватне підприємство "Вись.Сервіс", про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Полтавській області (далі - відповідач), треті особи - комунальне підприємство "Кременчуцьке підрядне спеціалізоване шляхове ремонтно-будівельне управління", комунальне госпрозрахункове підприємство "Союзрембуд", комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство "Автозаводське", товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Союз", приватне підприємство "Вись. Сервіс", про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 4, 5 вимоги про усунення порушень від 21 травня 2014 року №16-06-3-14/4150.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає протиправними пункти 1, 2, 4, 5 вимоги про усунення порушень від 21 травня 2014 року № 16-06-3-14/4150, оскільки ним не допущено порушень законодавства.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано пункт 1 вимоги Державної фінансової інспекції в Полтавській області від 21 травня 2014 року №16-06-3-14/4150 в частині відображення по обліку Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради дебіторської заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Вись Сервіс" в сумі 2812,87 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року апеляційні скарги Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Державної фінансової інспекції в Полтавській області задоволені частково.

Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2014 року скасована.

Прийнята нова постанова, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати вищезазначені судові рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з'явилися, належним чином повідомленні про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до статті 22 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши оскаржувані рішення судів та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з 15 січня 2014 року по 4 квітня 2014 року відповідачем проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої було складено акт від 11 квітня 2014 року № 06-21/27

Відповідачем 21 травня 2014 року позивачу пред'явлено вимогу №16-06-3-14/4150 про усунення виявлених ревізією порушень.

Як встановлено судом, вимога про усунення виявлених ревізією порушень №16-06-3-14/4150, ґрунтується на висновках відповідача про завищення контрагентами позивача вартості робіт, виконаних на користь позивача, що призвело до нецільового використання позивачем бюджетних коштів.

Тобто, вимога відповідача вказує на виявлені під час проведеної ревізії позивача збитки, їх розмір та необхідність стягнення, зменшення кредиторської заборгованості та асигнувань.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону №2939-ХІІ, згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті та повернуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Вищенаведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 13 травня 2014 року (справа № 21-89а14), яка в силу статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо безпідставності заявленого позову.

Суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув уваги на вищенаведені приписи матеріального права та прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: