Справа № 820/10983/15
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"02" лютого 2016 р. № 820/10983/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Сайко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Приватного підприємства "СОЛМЕТСНАБ"
до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд :

1. Скасувати податкове повідомлення - рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_1; податкове повідомлення - рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_2; податкове повідомлення - рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_3.

2. Стягнути з Державного бюджету на користь Приватного підприємства СОЛМЕТСНАБ () судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «СОЛМЕТСНАБ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року з питань валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої складено акт № 343/20-30-22-01/35350836 від 14.08.2015 року, на підставі якого винесені податкові повідомлення рішення, а саме:

- Податкове повідомлення рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_1 зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 97547 грн.;

- Податкове повідомлення рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_2 про визначення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у розмірі 170951,25 грн. (в тому числі за основним платежем 136 761 грн., штрафні санкції 34190,25 грн.);

- Податкове повідомлення рішення від 31.08.2015 року № НОМЕР_3 про визначення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 74281,50 грн. (в тому числі за основним платежем - 49521 грн., штрафні санкції 24760,50 грн.).

Позивач з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується, вважає їх незаконними та такими, що винесені з порушення норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання зявився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_1; № НОМЕР_2; № НОМЕР_3 від 31.08.2015 року є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України.

Судом встановлено, що працівниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПП «СОЛМЕТСНАБ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 р..

За наслідками перевірки акт № 343/20-30-22-01/35350836 від 14.08.2015 року яким встановлено порушення позивачем:

- п.135.1, п.135.2 СТ.135, п. 137.1 ст. 137, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток у сумі 136761 грн.;

- п.п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 49521,00 грн. та зменшено віє мне значення у сумі 97547,00грн..

На підставі вище зазначеного акту перевірки керівником ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення рішення:

- від 31.08.2015 року № НОМЕР_1 зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 97547 грн.;

- від 31.08.2015 року № НОМЕР_2 про визначення суми грошового зобовязання по податку на прибуток у розмірі 170951,25 грн. (в тому числі за основним платежем 136 761 грн., штрафні санкції 34190,25 грн.);

- від 31.08.2015 року № НОМЕР_3 про визначення суми грошового зобовязання по податку на додану вартість у розмірі 74281,50 грн. (в тому числі за основним платежем - 49521 грн., штрафні санкції 24760,50 грн.).

Суд зазначає, що підставою для вище зазначених висновків відповідача, є його посилання в акті перевірки на акти:

- Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 06.06.2014 року №407/20 -36-22-07/38159817 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Трейд Імпекс» () з питань підтвердження господарських відносин із платниками податків за березень квітень 2014 р.».

- ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова отримала податкову інформацію від Основянської ОДПІ м. Харкова від 20.02.2015 року №1482/7/20-38-22-04-04 по ТОВ «Атлант Будкомплект» () щодо господарських відносин з ТОВ «НВП АТН» () , відповідно листа між підприємствами лічаться розбіжності в частині завищення податкового кредиту у сумі 125899,71грн;

- ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова від Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області отримала податкову інформацію від 20.02.2015 року №537/7/20-23-22-01-05 у звязку з ненаданням пояснень та їх документальних підтверджень за фактами, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства на запит податкової інспекції від 30.01.2015 року ТОВ «Сеолан» () з питань взаємовідносин з постачальниками та покупцями;

- ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова отримала від Західної ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області отримано акт №235/20-33-22-05-07 від 25.03.2014 року про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Велторг 2013» (), щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за грудень 2013 р. Відповідач зазначає в акті перевірки, що ТОВ «Велторг 2013» має стан « 14»- визнано банкрутом. Ухвалою ГСХО від 29.10.2014 року порушено провадження по справі №922/4604/14, Постановою ГСХО від 19.11.2014 року підприємство ТОВ «Велторг 2013» - визнано банкрутом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено та зазначений факт не заперечувався відповідачем по справі, що підставою для невизнання сум податкового кредиту по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Велторг 2013» та ТОВ «БК Вест Груп» є акти и виїзних документальних перевірок (від 24.12.2014 №6060/20-30-22-03/35350836, від 30.10.2014 №4444/20-30-22-01-14/35350836, від 24.11.2014 № 5420/20-30-22-03/35350836, від 12.06.2014 року за № 2343/20-30-22-03/35350836) якими встановлено нереальність здійснення господарських операцій та як результат неправомірне формування податкового кредиту по операціям з ТОВ «Велторг 2013» за листопад 2013 року, грудень 2013 року та січень 2014 року та з ТОВ «БК Вест Груп» за червень 2014 р.. У зв'язку з тим, що строк подачі декларації з податку на прибуток за 2014 рік та 2013 рік не настав, то на час проведення перевірок було досліджено лише податок на додану вартість по взаємовідносинам з постачальниками та покупцями.

Враховуючи наведене, перевіркою повноти визначення доходу, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, встановлено його завищення на загальну суму 3 742 745 грн., в т.ч. за період 2013 рік на суму 140 385 грн. по операціям з ТОВ «Велторг» та за період 2014 рік на суму 3 602 360 грн. по операціям з ТОВ «БК» ВЕСТ ГРУП».

Судом встановлено, що позивачем було укладено з ТОВ «ВЕЛТОРГ 2013» (код ЭДРПОУ 38279463) договори № 75 від 05.11.2013р. та № 66 від 14.10.2013р. на роботи з поточного ремонту м'якої покрівлі на загальну суму 145825 грн. (ПДВ 29165 грн.).

Позивачем було укладено з ТОВ «ТРЕЙД-ІМПЕКС» угоду з поточного ремонту будинків м. Харкова (за адресою вул. Свистуна 2 Б) на загальну суму 93838 грн. (ПДВ 18767,60 грн.) за договором № 3 від 27.02.2014р.

Також судом встановлено, що позивачем було укладено з ТОВ «АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ» (.) угоди щодо придбання будівельних матеріалів та транспортні послуги на загальну суму 81590 грн. (ПДВ 16318 грн.).

Крім цього судом встановлено, що позивачем з ТОВ «СЕОЛАН» () було укладено угоду придбання цегла на суму 5 733,33 грн. (ПДВ 1146,67 грн.).

Також судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «МОНОЛІТ КОНСТРАКШН» () було укладено угоду щодо поточного ремонту житлових будинків в м. Харків на загальну суму 490017,60 грн. (ПДВ 81 669,60 грн.) в межах ряду підрядних договорів

Суд зазначає, що факт фактичного виконання вище зазначених робіт підтверджується наданими позивачем під час розгляду справи, договорами, податковими та видатковими накладними, актами прийому виконаних робіт, довідками про вартість виконаних робіт, локальними кошторисами.

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що відповідно до приписів п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Також, згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Суд вказує, що відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Також п.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Проаналізувавши наведені норми та дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що укладені правочини між позивачем та ТОВ «Велторг 2013», ТОВ «БК Вест Груп», ТОВ «ТРЕЙД-ІМПЕКС», ТОВ «АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ «СЕОЛАН» та ТОВ «МОНОЛІТ КОНСТРАКШН» є дійсними, виконаними сторонами в повному обсязі, без претензій та зауважень, не кім не оскарженими та у судовому порядку не визнані не дійсними.

Суд вказує, що про фактичне виконання вищезазначених робіт свідчать первинні бухгалтерські та податкові документи, виписані відповідно до п.9.2. ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні і п.2.4. ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Суд зазначає, що статтею 1 розділу 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Також суд звертає увагу на те, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Суд вваж є за необхідним вказати, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

Ця позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Угоди між позивачем та контрагентами за період перевірки були укладені у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що відповідають всім вимогам, що встановлюються до даного виду договорів доки зворотне не буде доведено в суді. Тому підстав для висновків щодо нікчемності або недійсності договору не було.

Чинне законодавство України встановлює принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідним зазначити, що на час укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були зареєстрованими як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мали індивідуальні податкові номери, що підтверджується Свідоцтвами про реєстрацію платника податку на додану вартість, отже, вони мали право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, котрі є підставою для формування позивачем податкового кредиту.

Таким чином, на думку суду, не має підстав стверджувати, що господарські взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Велторг 2013», ТОВ «БК Вест Груп», ТОВ «ТРЕЙД-ІМПЕКС», ТОВ «АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ «СЕОЛАН» та ТОВ «МОНОЛІТ КОНСТРАКШН» не були виконані, а первинні документи не відповідають вимогам діючого законодавства.

Щодо заниження позивачем податку на прибуток, то суд вважає за необхідним вказати, що згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.п.134.1.1, п.п.134.1.2 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, у цьому розділі об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначе них згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Згідно з п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України, інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; є) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Згідно з п.п.138.10.3 п.138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); є) витрати на транспортування, перевалку, страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач правомірно на підставі вищенаведених первинних документів включив до складу валових витрат та податкового кредиту витрати по взаємовідносинам з ТОВ «Велторг 2013», ТОВ «БК Вест Груп», ТОВ «ТРЕЙД-ІМПЕКС», ТОВ «АТЛАНТ БУДКОМПЛЕКТ», ТОВ «СЕОЛАН» та ТОВ «МОНОЛІТ КОНСТРАКШН».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1; № НОМЕР_2; № НОМЕР_3 від 31.08.2015 року винесені Державною податковою інспекцією у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області з порушенням норм чинного законодавств України, а отже підлягають скасуванню.

Судові витрати підлягають стягненню згідно положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "СОЛМЕТСНАБ" до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області № НОМЕР_1; № НОМЕР_2; № НОМЕР_3 від 31.08.2015 року.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь Приватного підприємства "СОЛМЕТСНАБ" сплачений судовий збір у сумі 5143 (п'ять тисяч сто сорок три) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 05 лютого 2016 року.

Суддя Спірідонов М.О.