Справа № 826/8437/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/10061/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
секретаря судового засідання Кальненко О. І.,

за участю: прокурора - Чубенка В. В.,

представника відповідача - Клюсової Т. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року у справі за позовом заступника прокурора м. Києва до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до суду з позовом до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просив визнати протиправними дії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо невжиття невідкладних заходів до розгляду по суті подання прокуратури міста Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють, а саме стосовно:

неналежного розгляду звернень народних депутатів України Оробець Л. Ю., Безбаха Я. Я., Чумака В. В.;

зупинення розгляду заяви Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Оселя на Солом'янці»;

не надіслання до правоохоронних органів подань або відповідних матеріалів у справах №№ 113-02/08.13, 95-02/07.13, у ході розгляду яких безпосередньо встановлено наявність ознак злочину;

невжиття заходів до притягнення до відповідальності службових осіб Київської міської державної адміністрації за невиконання вимог у справах №№ 94-02/07.13, 97-01/07.13;

невжиття відповідних заходів, спрямованих на запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, пріоритету прав споживачів у справах №№ 36-01/04.13, 20-01/01.14, 20-01/03.14, 171-01/12.13, 168-01/12.13, 169-01/12.13, 170-01/12.13, 05-02/01.13;

недослідження додержання законодавства про захист економічної конкуренції у діяльності підприємств столиці, що здійснюють послуги з надання та обслуговування місць для торгівлі (ринки);

зобов'язати Голову Київського міського територіального відділення повторно розглянути подання прокуратури міста Києва та повернутися до питання вжиття заходів дисциплінарного впливу до підлеглих працівників, які допустили порушення вимог законодавства у своїй діяльності.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправними дії Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо невжиття невідкладних заходів до розгляду по суті подання прокуратури міста Києва та не усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють, а саме стосовно:

неналежного розгляду звернень народних депутатів України Оробець Л. Ю., Безбаха Я. Я., Чумака В. В.;

невжиття відповідних заходів, спрямованих на запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, пріоритету прав споживачів у справах №№ 36-01/04.13, 20-01/01.14, 20-01/03.14, 171-01/12.13, 168-01/12.13, 169-01/12.13, 170-01/12.13, 05-02/01.13;

не дослідження додержання законодавства про захист економічної конкуренції у діяльності підприємств столиці, що здійснюють послуги з надання та обслуговування місць для торгівлі (ринки);

в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Заперечень не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що прокуратурою міста Києва на підставі статей 20, 21 Закону України «Про прокуратуру» прийнято постанову від 09 квітня 2014 року № 70 та проведено перевірку додержання вимог законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції» у діяльності Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМКУ).

У ході перевірки виявлено порушення та факти неналежного виконання службовими особами Відділення АМКУ вимог антимонопольного законодавства.

За результатами перевірки прокуратурою міста Києва 13 травня 2014 до Відділення АМКУ внесено подання про усунення порушень вимог Законів України «Про Антимонопольний комітет України, «Про захист економічної конкуренції».

Згідно із вказаним поданням заступник прокурора міста Києва вимагав: вжити невідкладних заходів щодо усунення встановлених порушень законодавства, причин та умов, що їм сприяють, у тому числі шляхом направлення до прокуратури міста відповідних подань або матеріалів у справах № 113-02/08.13, № 95-02/07.13 та інших, у ході розгляду яких встановлені факти надання завідомо недостовірної інформації, спричинення значних збитків державному та місцевому бюджетам внаслідок спотворення результатів торгів, антиконкурентних узгоджених дій тощо; вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника голови Київського міського територіального відділення, заступника голови - начальника відділу, начальників відділів й інших винних посадових осіб; про результати розгляду, вжиті заходи реагування повідомити прокуратуру міста у 10-денний строк з моменту одержання подання, додавши копії підтверджуючих документів.

Відповідно до листа від 28 травня 2014 № 26-06/1770 Відділенням АМКУ розглянуто подання прокуратури міста Києва, однак підстав для виконання викладених у ньому вимог прокуратури відповідачем не встановлено.

Вважаючи бездіяльність Відділення АМКУ щодо розгляду подання від 13 травня 2014 протиправними, заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Відділенням АМКУ всупереч положенням чинного антимонопольного законодавства не вжито відповідних заходів для усунення порушень, зазначених у поданні прокуратури міста Києва від 13 травня 2014 року.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Відповідно до положень статей 163, 165 КАС України ухвала/постанова складається із вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин рішення.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Відповідно до КАС України під час прийняття судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Таким чином обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Дотримання судами вказаних норм процесуального права є ніщо як гарантія для сторін право на справедливий суд, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Між тим, розглядаючи справу, суди обох інстанцій надали перевагу доводам та доказам, про які зазначив позивач, тоді як не спростували заперечення та не пояснили, чому не взяли до уваги докази відповідача, що є порушенням норм процесуального права, принцип якого закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як гарантія для сторін на право на справедливий суд.

Таким чином, суд касаційної інстанцій вважає, що судами розглянуто справу без з'ясування всі обставин справи, що є порушенням ст. 11 КАС України.

Отже, неповнота у встановленні фактичних обставин справи не дає можливості суду касаційної інстанції визначитись в правильності правової позиції оцінки позовних вимог, проведеної судами попередніх інстанцій.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог, окрім випадків, встановлених цією статтею, про що обґрунтовується в рішенні суду.

Судове рішення повинно містити, зокрема, короткий зміст позовних вимог - чітке викладення вимог адміністративного позову відповідно до частин четвертої та п'ятої статті 105 КАС України, прохальна частина позову має відповідати резолютивній частині рішення. При цьому суд перевіряє зміст позовних вимог відповідно до норм КАС України.

Резолютивна частина рішення повинна містити чіткі та вичерпні висновки щодо всіх вимог, які були предметом позову, не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача.

Між тим, в рішеннях суди вказали про протиправність дій відповідача, тоді як не вчинення дій означає про його бездіяльність; резолютивні частини рішень містять висновки про невжиття заходів та не дослідження додержання законодавства до невизначеного кола осіб. Також, на думку суду касаційної інстанції, таке формулювання вказує на неусунення можливих порушень, якби відповідач вчинив дії, що є порушенням КАС України.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій мають врахувати недоліки, на які вказав суд касаційної інстанції.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення у застосуванні до правовідносин у справі норм процесуального права, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2014 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: