Справа № 826/24124/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2016 року № 826/24124/15

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Нагорянський С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомГромадянина Азербайджану ОСОБА_2
до третя особа:Управління Державної міграційної служби України у Київській області Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області
проскасування рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся Громадянин Азербайджану ОСОБА_2 з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області, в якому просив (з урахуванням зменшених позовних вимог від 09 листопада 2015 року):

- визнати протиправним та скасувати рішення № 12 Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 20 травня 2014 року про заборону в'їзду в Україну;

- визнати протиправним та скасувати доручення від 20 травня 2014 року № 6/1-777 видане Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області відносно заборони в'їзду позивачу в Україну.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просила задовольнити позов з огляду на обставини, викладені в адміністративному позові.

Представники відповідача та третьої особи у судові засідання не прибули, своєї правової позиції стосовно суті позову суду не повідомили.

У судовому засіданні 26 листопада 2015 року суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Судом встановлено, 20 травня 2014 року Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області прийнято рішення № 12 про заборону в'їзду в Україну Громадянину Азербайджану ОСОБА_2 строком на 3 роки.

На підставі рішення № 12, Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області видано доручення від 20 травня 2014 року № 6/1-777 відносно заборони в'їзду позивачу в Україну.

Як пояснив позивач, 07 квітня 2015 року СЗПН 3-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1» ОСОБА_3 щодо нього прийнято рішення про відмову у перетинанні кордону України, з тих підстав, що є доручення уповноваженого органу України про заборону в'їзду в Україну.

З метою відкликання доручення № 6/1-777 від 20 травня 2014 року про заборону позивачу в'їзду в Україну, він звертався до Управління Державної міграційної служби України в Київській області та Управління боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління МВС України в Київській області, однак позитивного результату не отримав.

Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином Азербайджану, а тому порядок в'їзду його на територію України регулюється Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VI від 22.09.2011 року (далі Закон №3773-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно з ст. 3 Закону №3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 9 Закону №3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

В силу абзацу 2 та 3 частини 1 статті 13 Закону №3773-VI, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Поняття «національної безпеки України» визначено у статті 1 Закону України «Про основи національної безпеки України», а саме: національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у різноманітних сферах діяльності.

У свою чергу, «громадський порядок» визначається як урегульована правовими та іншими соціальними нормами система суспільних відносин, що забезпечує захист прав і свобод громадян, їх життя і здоров'я, повагу честі та людської гідності, дотримання норм суспільної моралі.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 р. № 1235, рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно п.п. 4 п. 4 Інструкції, рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за ініціативою підрозділів кримінальної міліції - у разі встановлення підстав для заборони в'їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення прийняте на підставі абзацу другого та третього частини першої статті 13 Закону №3773-VI та мотивоване тим, що перебування ОСОБА_2 на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів.

Згідно змісту оскаржуваного рішення, в ході проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ ЛВ в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в Київській області встановлено, що у 2014 році під час проходження паспортного контролю на рейс Київ-Баку у Громадянина Азербайджану ОСОБА_2 виявлено підроблену посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 на його ім'я.

Суд звертає увагу, що у рішенні міститься посилання, що вироком Бориспільського міжрайонного суду Київської області Громадянина Азербайджану ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Дослідивши зміст вказаного судового рішення, судом встановлено, що оскільки позивач обвинувачувався у вчиненні злочину невеликої тяжкості, вироком затверджено угоду, укладену між прокурором прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в Київській області та обвинуваченим ОСОБА_2 на умовах, що останній визнається винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та йому призначається покарання у виді 850 грн. штрафу в дохід держави.

Згідно наявного в матеріалах справи листа Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 17 липня 2015 року № С-56/2015, штраф на користь держави сплачено, згідно квитанції від 14 березня 2014 року. Будь-якого іншого вироку у провадженні даного суду відносно позивача не перебуває.

За таких обставин суд вважає, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення 20 травня 2014 року, позивачем було вжито всіх належних від нього заходів відновлення порушеного ним стану громадського порядку, що відповідачем до уваги взято не було.

Крім того, згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України, станом на 10 серпня 2015 року ОСОБА_2 на території України до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

Аналогічного змісту інформація міститься стосовно позивача у довідці Міністерства внутрішніх справ Республіки Азербайджан від 22 липня 2015 року.

Суд враховує, що позивач з 15 листопада 2013 року по теперішній час навчається в аспірантурі Харківського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України без відриву від виробництва, про що надав копію посвідчення № 18/13 зазначеного навчального закладу та про що свідчить довідка інституту.

Згідно статті Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України; а в силу статті 58 Основного Закону України, кожен має право на освіту.

Враховуючи наведені обставини та відсутність заперечень проти позову з боку відповідача, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення № 12 Управління Державної міграційної служби України у Київській області від 20 травня 2014 року про заборону в'їзду позивачу в Україну відповідачем не було враховано, що це призведе до порушення гарантованого права позивача на отримання освіти, що є його метою перебування в Україні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин та з метою відновлення порушених прав позивача, суд вважає за можливе задовольнити позов у частині скасування рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області № 12 від 20 травня 2014 року про заборону в'їзду в Україну та доручення від 20 травня 2014 року № 6/1-777 видане Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області відносно заборони в'їзду позивачу в Україну.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Київській області № 12 від 20 травня 2014 року про заборону в'їзду Громадянину Азербайджану ОСОБА_2 в Україну.

3. Скасувати доручення видане Управлінням Державної міграційної служби України у Київській області від 20 травня 2014 року № 6/1-777 відносно заборони в'їзду Громадянину Азербайджану ОСОБА_2 в Україну.

4. Судові витрати у розмірі 974,40 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України у Київській області.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя С.І. Нагорянський