Справа № К/9991/20849/11-С
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2011-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" вересня 2011 р. м. Київ К/9991/20849/11

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Гашицького О.В.,

Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

Ситникова О.Ф.,

Чумаченко Т.А.

розглянула в порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2010 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про зобов'язання здійснити нарахування та виплату надбавки до пенсії дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області про стягнення допомоги дітям війни.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 7 вересня 2010 року, позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача щодо нездійснення нарахування і підвищення до пенсії позивачеві та її виплати, як «дитині війни». Зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивачеві у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як «дитині війни» за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 з урахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з Управління пенсійного фонду в Томасівському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 судових витрат в розмірі 45,50 грн. та в цій частині постановлено нове рішення, яким компенсувати ОСОБА_5 за рахунок держави понесені ним витрати по сплаті судового збору, зобов'язавши Управління державного казначейства в Томасівському районі Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області виплатити йому 8,50 грн. у відшкодування цих витрат, та стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Томасівському районі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_5 витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн..

Не погоджуючись з судовими рішеннями у справі, Управління Пенсійного фонду України в Томаківському районі Дніпропетровської області подало до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач має статус «дитина війни», що підтверджується посвідченням та відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відмова Управління Пенсійного фонду України щодо підвищення позивачу до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є протиправною.

З таким висновком судів погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу дітей війни, основи їх соціального захисту та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про соціальний захист дітей війни».

Зокрема статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Наявність у позивача права на призначення підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (стаття 46 Конституції України).

Підвищення пенсії дітям війни у 2007 році, то пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 положення пункту 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» з урахуванням статті 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 були внесені зміни до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Відповідно до цих змін було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення до пенсії в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані неконституційними.

Відповідно до вимог 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, в період з 01.01.2007 до 09.07.2007 позивач не малв права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена.

В той же час, з моменту ухвалення рішень Конституційним Судом України бездіяльність управління Пенсійного фонду України є протиправною.

Що ж стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення до пенсії, то суди обґрунтовано визнали, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Проте, суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір, дійшли передчасного висновку про виплату даної допомоги в період 2007 року та без повного з'ясування обставин справи.

Судами залишено поза увагою той факт, що відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент постановлення рішення судом першої інстанції), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду лише у 2010 році з вимогою здійснити перерахунок за 2007-2009 роки, хоча повинен був знати про виплату допомоги у розмірі меншому за прожитковий мінімум, так як отримував цю допомогу у зазначений період і належний її розмір був визначений діючими законами, зміст яких не є таємною інформацією і доступ до яких не обмежений.

Також, питання про поновлення строку звернення до суду, що порушував у позові заявник, судами не вирішувалось.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України (в редакції, що діяла на момент постановлення рішення судом першої інстанції), пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Оскільки, відповідно до ч.2, 3 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції

порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає можливим направити справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування рішення суду апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене і в залежності від встановленого вирішити справу.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 227 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Томаківському Т районі Дніпропетровської області задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2011 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.