Справа № 814/3744/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3744/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Очаківської Обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2015р. ФОП ОСОБА_3 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.08.2015р.

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1660,75 грн. (т.б. 332,15 х 5) - за порушення вимог п.2.6 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті» №637;

- № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 8537 грн. (т.б. 17,00 х 5 + 4226,00 х 2) - за порушення вимог п.п.11,12 ст.3 ЗУ «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при проведенні спірної перевірки відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем вимог чинного законодавства, а тому, винесені на підставі вказаних висновків спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як протиправні.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року у задоволені адміністративного позову ФОП ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ФОП ОСОБА_3 26.11.2015р. подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.11.2015р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець, знаходиться на податковому обліку в МВ Очаківській ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області на загальній системі оподаткування. Основний вид діяльності «роздрібна торгівля підакцизних товарів», а саме: «торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами». Позивач здійснює свою господарську діяльність в магазині «Крамниця», що розташований за адресою: с.Ульянівка, вул.Садова,9/1.

29.07.2015р. працівниками Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області проведена фактична перевірка дотримання ФОП ОСОБА_3 порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів, за результатами якої складено акт від 29.07.2015р. (який був підписаний позивачем без зауважень), в якому було зафіксовано наступні порушення вимог діючого податкового законодавства, а саме: п.11.ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», т.б. проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування товару, за що застосовується санкція передбачена п.6 ст.17 цього ж Закону в сумі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.

На підставі вказаного акту перевірки та у звязку із вчиненням підприємцем цих порушень, уповноваженою особою податкового органу було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2015 року про застосування штрафних санкцій на загальну суму 8 537 грн. (т.б. 4226 х 2).

Також, в цьому акті перевірки було зафіксовано і порушення позивачем вимог п.2.6 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» (затв. Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637), що виразилося в не оприбуткуванні готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО Z звітів №1898 від 14.05.2015р. - на суму 295,35 грн. та Z звітів №1909 від 24.05.2015р. - на суму 36,80 грн., всього на суму 332,15 грн., за що передбачена фінансова санкція - штраф на підставі абз. 3 ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за не оприбуткування готівки у 5-ти кратному розмірі не оприбуткованої суми (т.б. 332,15 х 5 = 1660,75 грн.).

На підставі вказаного акту перевірки та у звязку із вчиненням підприємцем цих порушень, уповноваженою особою податкового органу було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.08.2015р. про застосування штрафних санкцій на загальну суму 1660,75грн.

Не погоджуюсь з зазначеними вище діями та рішеннями податкового органу, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій та оскаржуваних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

А згідно із ст.67 Конституції України, кожен зобовязаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.

Як вбачається зі змісту вимог ст.ст.20,75 ПК України та ст.15 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», органи податкової служби мають право проводити планові або позапланові перевірки (в т.ч. виїзні або невиїзні та фактичні), повязані із нарахуванням і сплатою податків і зборів та контролювати додержання субєктами господарювання, що використовують РРО, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги).

Так, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи-підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Також, фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Як вже зазначалося вище, судами обох інстанцій встановлено, що позивачка перебуває на загальній системі оподаткування, тобто не є платником єдиного податку.

У відповідності до змісту положень п.12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані вести облік товарних запасів. Тобто, обов'язок ведення обліку товарних запасів не може бути покладено лише на фізичних осіб-підприємців, які здійснюють підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування (т.б. є платниками єдиного податку) та не зареєстровані платниками ПДВ.

Оскільки позивач не є платником єдиного податку, тому, відповідно до вимог чинного законодавства, він повинен був вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Крім того, як встановлено колегією суддів з матеріалів справи та вже зазначалося вище, позивачка займається роздрібною торгівлею підакцизних товарів, а саме, безпосередньо торгівлею алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Відповідно до вимог п.8 ст.9 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №265/95-ВР, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім підакцизних) особами, які отримали пільговий торговий патент для продажу товарів (надання послуг) відповідно до Податкового кодексу України.

Тобто, фізичні особи-підприємці (які є платниками єдиного податку), відповідно до Закону №265/95-ВР та Указу Президента №727/98 можуть не застосовувати РРО та розрахункові книжки, але за умови якщо такі особи не здійснюють продаж підакцизних товарів та ведуть книгу обліку доходів і витрат.

ОСОБА_2, оскільки позивач, перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснює продаж саме підакцизних товарів, то відповідно, облік надходження та вибуття товарів в Книзі обліку доходів і витрат є законодавчо затвердженим первинним обовязком субєкта господарювання по належному веденню обліку товарних запасів.

Відсутність такого обліку призводить до виникнення у субєкта господарювання різниці між облікованою та фактичною кількістю товару у вигляді надлишків товарних запасів та, як наслідок, порушення субєктом господарювання вимог Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995р. №265/95-ВР.

Як встановлено по справі, у відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (ТМЦ), яка є додатком до спірного акту перевірки №0026/14/29/22/НОМЕР_1, перевіряючими достовірно зафіксовано надлишок товарних запасів на суму 4226 грн.

Разом з тим, жодних документів, як б беззаперечно підтверджували належне ведення позивачем обліку товарних запасів (т.б. Книги обліку доходів і витрат, накладних та інш.) останнім ні під час перевірки, ні до моменту прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень про застосування штрафних санкцій, надано не було, хоча такий обовязок прямо передбачено приписами п.85.2 ст.85 ПК України.

Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 07.08.2015р. на загальну суму 8537 грн. (т.б 4226 грн. х 2).

Стосовно іншого порушення, повязаного із проведенням позивачем розрахункових операцій через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів, яке було встановлено податковим органом в акті перевірки, судова колегія зазначає наступне.

Так, як слідує зі змісту вимог п.11.ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», проведення розрахункових операцій через РРО необхідно здійснювати з використанням режиму попереднього програмування найменування товару.

У разі ж проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій без використання режиму попереднього програмування найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості, застосовується санкція, передбачена п.6 ст.17 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування, послуг», в розмірі 5-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судовою колегією встановлено, що дане порушення позивачкою вимог п.11.ст.3 Закону №265/95-ВР повністю підтверджується долученим до матеріалів справи фіскальним чеком №6580 від 29.07.2015р. 16:11:12 г.хв., з якого, в свою чергу, видно, що замість назви реально проданого товару напою «Revo», в ньому зазначено лише «ТОВ» по ціні 23 грн.

Що ж стосується іншого порушення, зафіксованого відповідачем у спірному акту перевірки, то судова колегія, в свою чергу, вважає за необхідне з цього приводу зазначити наступне.

Так, у відповідності до п.2.6. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (затв. Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637), вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (т.б. у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

«Оприбуткуванням готівки» в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 вказаного Положення №637, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів (п.1.2 Положення №637).

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та спірного акту перевірки, перевіряючими було встановлено порушення платником податків вимог п.2.6 «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні», затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637, що виразилося у не оприбуткуванні готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у Книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО Z звітів №1898 від 14.05.2015р. на суму 295,35 грн. та Z звітів №1909 від 24.05.2015р. на суму 36,80 грн., всього на суму 332,15 грн.

За вказане порушення приписів Положення №637 абзацом ІІІ ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995р. «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» передбачена фінансова санкція - штраф у 5-ти кратному розмірі не оприбуткованої суми, який, в даному випадку, складає 1660,75 грн. (т.б. 332,15 х 5).

Таким чином, за вказаних обставин та приймаючи до уваги, що позивачка в момент перевірки фактично визнала факт цього порушення, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку і про правомірність винесення відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 07.08.2015 року на суму 1660,75грн.

Окрім того, одночасно ще раз слід звернути увагу на той факт, що спірний акт перевірки був підписаний позивачем власноручно та без будь-яких заперечень і зауважень, що, в свою чергу, на думку суду, свідчить про те, що позивачем встановлені перевіряючими порушення законодавства на момент їх виявлення фактично не заперечувались і в подальшому не були усунуті аж до винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_4