Справа № 806/4249/15
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м.Житомир справа № 806/4249/15

категорія 8.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Токаревої М.С.,

секретар судового засідання Іщенко І.П., Степанов П.В., Мельниченко О.В.,

за участю: представників позивача та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Бердичівською ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області було проведено планову документальну перевірку ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 04.02.2013 по 31.12.2014, за результатами проведення якої було складено акт від 13.08.2015 №1016/22-00/38284164. На підставі вказаного акту було винесено податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 № яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20236284,00 грн.; № яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 739100 грн. у т.ч. 591280 грн. - за основним платежем та 147820 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 150153 грн.; № НОМЕР_1 яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2761,84 грн. Позивач не погоджується із податковими повідомленнями-рішеннями від 31.08.2015 № №, НОМЕР_1, НОМЕР_2 у повному обсязі, а із податковим повідомленням-рішенням № у частині зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20076 284 грн., оскільки на його думку оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесенні без врахування всіх обставин та з порушенням вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи Бердичівською ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області було проведено планову документальну перевірку ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 04.02.2013 по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки було складено акт від 13.08.2015 №1016/22-00/38284164 у якому контролюючий орган робить зокрема щодо допущення ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" наступних порушень:

- п.137.1 ст.137, п.138.1, п.138.4, пп.138.8.1 п.138.8, пп.138.10.2, пп.138.10.3 п.138.10 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 20236284 грн.;

- п.192.1.1, п.192.1 ст.192, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, всього у сумі 591280 грн.;

- абз.б) п.200.14 ст. 200, п.192.1.1, п.192.1 ст.192, п.198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ всього в загальній сумі 120122 грн.;

- встановлено порушення п. 2.11, 3.1, 3.2 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління. Національного банку України від 15.12.04 № 637, а саме: відсутні достовірні підтвердні документи до авансових звітів на суму 990 грн. та встановлено перевищення ліміту залишку готівки в касі на суму 885,92 грн.

На підставі зазначеного акту було винесено податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 № яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20236284,00 грн.; № яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 739100 грн. у т.ч. 591280 грн. - за основним платежем та 147820 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 150153 грн.; № НОМЕР_1 яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2761,84 грн.

У акті перевірки контролюючий орган зазначає, що підприємством в податковому обліку при розрахунку об'єкта оподаткування податком на прибуток до витрат по собівартості реалізованої продукції враховано суми щодо яких не визнано доходи від реалізації такої продукції в періоді з 04.02.13 по 31.12.14 на загальну суму 15 940 926 грн. Така позиція контролюючого органу ґрунтується на тому, що основною причиною збиткової діяльності підприємства є не покриття операційних витрат встановленою торгівельною націнкою тому, господарська діяльність ТОВ "Інко-Фуд Бердичів", на думку ОДПІ, свідомо направлена на отримання відємного фінансового результату, оскільки виконання угод з продажу продукції за цінами, нижчими від виробничої собівартості є економічно невиправданими. Крім того, відповідач у акті перевірки посилається на те, що позивач є взаємоповязаними особами з ТОВ "Торговий дім Інко-Фуд".

Суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на наступне.

За змістом пункту 138.1 статті 138 ПК України ( у редакції на час виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

До складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами; пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

По взаємовідносинах позивача з контрагентом ТОВ "Торговий дім Інко-Фуд" суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем (постачальник) 22.11.2013 було укладено з ТОВ "Торговий дім Інко-Фуд" (покупець) договір поставки №22. За умовами вказаного договору постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у специфікаціях до цього договору, які є невідємною його частиною.

У подальшому 22.11.2013 між сторонами договору було укладено додаткову угоду №1, якою доповнено договір поставки окремими пунктами.

Відповідачем не заперечується факт реалізації позивачем власновиробленого товару. Також факт цієї реалізації підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідних первинних документів наявність яких не заперечується відповідачем. Зауважень до цих первинних документів у відповідача немає.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про ціни та ціноутворення" - субєкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни.

Згідно ст.11 даного Закону - вільні ціни встановлюються субєктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Аналіз наведено свідчить, що законодавством не визначено жодної заборони на вільне ціноутверення субєктами господарювання на товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін, що і було обумовлено сторонами при укладанні договору поставки №22 від 22.11.2013.

Що стосується посилання контролюючого органу на те, що позивач є взаємоповязаною особою з ТОВ "Торговий дім Інко-Фуд", то суд не приймає його до уваги оскільки, чинними нормами Податкового кодексу України не встановлено жодних обмежень щодо здійснення господарської діяльності та оподаткування операцій з повязаними особами, а п.2 ст. 153 Податкового кодексу, який регулював питання оподаткування операцій взаємоповязаних осіб втратила чинність з 01.09.2013 , а договір поставки №22 між ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" та ТОВ "Торговий дім Інко-Фуд" був укладений 22.11.2013.

Що стосується посилання відповідача на завищення позивачем витрати, що враховуються при визначенні обєкту оподаткування в сумі 41071 грн. з вартості маркетингових послуг наданих в 2014 ТОВ "Торговий дім ІНКО-ФУД", то суд не приймає його до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Між ТОВ "ІНКО-ФУД Бердичів" (замовником) та ТОВ "Торговий дім ІНКО-ФУД" (виконавцем) було укладено Договір надання послуг від 22.11.2013.

Відповідно до п.4.1. Договору - Щомісячна вартість маркетингових послуг складається із вартості мотиваційних виплат, які нараховуються і виплачуються щомісячно в розмірі 40% від бази нарахування. Базою нарахування мотиваційних виплат є різниця між фактичним (у грошовому виразі) та плановим (у грошовому виразі, що зазначений в плані продажів, погодженому Сторонами) показниками щодо кількості та загальної вартості придбаної Виконавцем у Замовника Продукції протягом звітного періоду - одного календарного місяця на підставі Договору поставки № 22 від 22.11.2013.

З наявної у матеріалах справи копії звіту про послуги за грудень 2013 року, Виконавцем перевиконано план продаж на 123213 грн., що згідно вимог п.4.1. Договору є підставою для нарахування маркетингових послуг в розмірі 40% від перевиконання плану продаж.

Згідно розрахунку сума маркетингових послуг за грудень 2013 року. становить 49285,20 грн. в т.ч. ПДВ (123213грн * 40% = 49285,20грн.).

З огляну на наведене, суд вважає, що у позивача наявні всі необхідні первинні документи та розшифровки до них, які підтверджують понесення підприємством витрат по маркетинговим послугам наданим ТОВ "Торговий дім ІНКО-ФУД".

Жодних доказів того, що позивачем було дійсно допущено порушення вимог п.137.1 ст.137, п.138.4 ст.138 ПК України, висновки акту перевірки, на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтуються лише на припущеннях.

Суд вважає за необхідне відмітити стосовно безпідставності тверджень податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства обумовленого тим, що останній отримав незначний дохід від реалізації товару, а також про відсутність господарської мети на придбання продукції, з огляду на те, що підприємницька діяльність здійснюється підприємством, зокрема позивачем, на власний розсуд та є ризиковою, а відтак не можна вважати незначний дохід ознакою нереальності здійснення господарських операцій.

Аналогічна позиція викладену в ухвалі Вищий адміністративний суд, від 07.10.2015 № К/800/6544/15|820/16950/14.

Що стосується взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ "Мяспром", ТОВ "Маркет Про" та ПП "Веста Метаопт" то суд зазначає наступне.

З приводу порушень позивачем п.138.1, п.п. 138.8.1 п. 138.8ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України по вказаними контрагентам то позиція контролюючого органу грунтується на тому, що перевіркою встановлено відсутність документів, які підтверджують перевезення та якість товару ( передбачені договором поставки) та дефектність документального оформлення первинних документів. Контролюючий орган зокрема вказує на те, що видаткових накладних по взаємовідносинах з ТОВ "Маркет Про" відсутня інформація про довіреності відповідно до яких отримували товари, також у ТТН по взаємовідносинах з ТОВ "Мяспром" відсутня інформація про перевізника, державні номери та марки автомобілів, прізвища водіїв. На думку відповідача наведені порушення у первинних документах не підтверджують фактичне здійснення поставки ТМЦ.

Що стосується взаємовідносин позивача та контрагента ПП "Веста Метаопт" то у акті відповідач вказує, що позивачем не надано ТТН, а акт виконаних робіт та податкова накладна містять дефектності. Крім того ПП "Веста Метаопт" відсутня за місцезнаходженням згідно довідки від 01.04.15, відсутні на балансі транспорті засоби тощо. Також проти посадових осіб ПП "Веста Метаопт" в квітні 2015 відкрито кримінальне провадження на підставі ст.205 КК України.

Суд не погоджується з такою позицією контролюючого органу з огляду на наступне.

ПП "Веста Метаопт" в вересні 2014 було надано позивачу транспортні послуги. Факт надання позивачу транспортних послуг підтверджується наявною у матеріалах справи копією акту прийняття-здачі виконаних робіт від 09.09.14 № 2419 на загальну суму 1900 грн., в тому числі ПДВ 316,67 грн., транспортні послуги Київ-Бердичів, автомобіль НОМЕР_3, водій ОСОБА_1.

За надані послуги було здійснено оплату, що підтверджується платіжним дорученням наданим до перевірки.

Крім того, слід вказати, що ст. 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

З системного аналізу даної норми вбачається, що обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Податковим органом жодного вироку суду у кримінальному щодо посадових осіб контрагента позивача суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ "Маркет-Про" (постачальник) та ТОВ "Інкофуд-Бердичів" (покупець) 01.04.2014 було укладено договір поставки №0104-01. За умовами цього договору (п.1.1) постачальник зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар та здійснити оплату за нього в строки і порядку, передбаченими договором.

22.09.2014 між ТОВ "Мяспром" (продавець) та ТОВ "Інкофуд-Бердичів" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №005/01. За умовами цього договору продавець передає у власність покупця товар, а покупець приймає товар та оплачує нього в строки і порядку, передбаченими договором.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий-передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Водночас, товарно-транспортні накладні не відносяться до документів суворої звітності та не є первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, слід відмітити, що відповідно до розяснень наданих Вищим адміністративним судом України сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (інформаційний лист від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Що стосується твердження контролюючого органу у акті щодо того, що неможливо ідентифікувати предмет фактичної поставки та його відповідність предмету договору, оскільки позивачем до перевірки не було надано сертифікати та посвідчення якості на товар то суд не погоджується з цим з наступних підстав.

Згідно ст.662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Отже, надання документів підтверджуючих якісні характеристик товару, стосується лише правовідносин між продавцем і покупцем щодо підтвердження першим, дотримання ним умов договору, що встановлені його умовами до предмету поставки.

Реальність господарської операції підтверджено фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності.

Крім того, з наявних у матеріалах справи копій Ветеринарних свідоцтв посвідчених підписом посадової особи та скріплене печаткою Державного комітету ветеринарної медицини України вбачається, що кишкова оболонка яловича з країною походження Бразилія вивозиться із м. Запоріжжя ТОВ "Маркет Про" та направляється до покупця ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" Житомирська область м.Бердичів.

Що стосується виявлених контролюючим органом порушень по взаємовідносинах з ТОВ "Класік Торг" то суд з цього приводу зазначає наступне.

Контролюючий орган у акті вказує, що згідно з базою даних "Єдиний реєстр податкових накладних" зазначений контрагент реалізовував товари, відмінні від отриманих товарів (робіт, послуг), а саме: - протягом жовтня-грудня 2015 року ТОВ "Класік-Торг" придбавало тушки курчат-бройлерів,кури-бройлери, індики охолоджені, мясо качки 1 категорії охолоджене, гомілки, стегна, крила курчат-бройлерів н/ф натуральні охолоджені, а згідно первинних документів, наданих під час перевірки ТОВ "Інко-Фуд Бердичів", за аналогічний період придбавало у ТОВ "Класік Торг" н/ф з яловичини 1 та 2 ґатунку заморожену, свинину напівжирну, жили яловичі.

Крім того, відсутня інформація щодо наявності складських приміщень, трудових та виробничих ресурсів, що ставить під сумнів факт реального здійснення операцій з придбання та відповідного зберігання придбаних товарів. Водночас, вказано про відсутність ТОВ "Класик-торг" за податковою адресою.

Таким чином, встановлено неможливість отримання н/ф яловичини 1 та 2 ґатунку замороженої від ТОВ "Класік Торг" протягом січня 2015 року внаслідок відсутності придбання ТОВ "Класік Торг" зазначених товарів по ланцюгу постачання.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" (покупець) укладено договір від 17.10.2014 року №116 з ТОВ "Класік-торг" (постачальник) за умовами якого продавець передає у власність покупця продукцію (м'ясну сировину, в тому числі але не виключно м'ясо яловичини, в тому числі блочне знежиловане м'ясо, охолоджене або глибокої заморозки) за цінами, визначеними Прайслистом постачальника і зазначеними у видаткових накладних, а покупець зобовязується приймати продукцію та оплачувати її вартість на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

Поставка продукції здійснюється на підставі видаткових накладних. Поставка товару здійснюється за рахунок Постачальника на умовах DDР - м. Бердичів, вул.Білопілська, 131 (п. 5.2, п. 5.4 Договору).

Так, як вбачається з умов договору Постачальник має доставити товар Покупцю на умовах DDР (м.Бердичів, вул.Білопілська, 131) та здати його на складі Покупця уповноваженій особі.

Умови поставки DDР в розумінні ІНКОТЕРМС 2010 означають - "Поставка з оплатою мита", означає, що продавець вважається тим, хто виконав свої обов'язки з моменту надання товару в узгодженому пункті в країні ввезення.

Таким чином, саме на продавця покладено обовязок транспортування товару до складу Покупця. Покупець лише зобовязаний прийняти даний товар на своєму складі та оплатити його вартість.

Факт отримання товару позивачем на складі підтверджується видатковими накладними та документами покупки, які виконують роль прибуткових складських накладних, зокрема оглянутим у судовому засіданні журналом реєстрації надходження сировини та документів, що її супроводжують (ветеринарні документи, посвідчення про якість, сертифікати відповідності тощо), який вівся у період з 01.10.2013 року по 04.02.2015 року, у якому містяться записи про отримання яловичини від ТОВ "Класік Торг".

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 - начальник охорони, ОСОБА_3 - завідуюча складом та ОСОБА_4 - ветеринарний лікар підприємства пояснили, що протягом 2013-2015 року отримували на склад яловичину та іншу мясну продукцію відповідно до наданих підприємством документів.

Крім того, факт отримання товару та його оприбуткування на складі підтверджується підписом уповноваженої особи ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" завідуючої складом сировини ОСОБА_3

Також, ТОВ "Класік Торг" разом із товаром надавав ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" на кожну поставку Декларації (посвідчення) про якість засвідчені печаткою постачальника та підписом директора та технолога виробництва. У Деклараціях вказано, що виробником є ТОВ "Класік Торг", Київська обл. смт. Баришівка, вул. Коцюбинського 123. Зазначено в Деклараціях і про те, що Баришівською міжрайонною державною лабораторією ветеринарної медицини здійснено ветеринарно-санітарна експертиза даного товару і він допускається до реалізації. Водночас, у матеріалах справи містяться копії експертних висновків Баришівської міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини №467 від 13.10.2014, №516-517 від 11.11.14 та №569-570 від 09.12.2014 про перевірку відповідності зразка м'яса яловичини в асортименті.

Отриманий від ТОВ "Класік Торг" товар позивачем був оприбуткований та використаний в межах господарської діяльності, що підтверджується рухом сировини між складами, звітами з виробництва, лімітно-забірною карткою переміщення товарів.

Оплату за отримані товари ТОВ "Інко-Фуд Бердичів" було здійснено в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень про плату придбаного в ТОВ "Класік Торг" товару, а в ціні товару позивачем було сплачено ПДВ.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що контрагенти позивача ПП "Веста Метаопт" та ТОВ "Класік-торг" відсутні за податковою адресою. Крім того, у них немає складських приміщень, трудових та виробничих ресурсів, що ставить під сумнів факт реального здійснення операцій з придбання та відповідного зберігання придбаних товарів. То суд з цього приводу зазначає наступне.

Комерційна діяльності виконання поставок товарів, робіт, послуг не завжди вимагає наявності власних основних та транспортних засобів, значної кількості персоналу; звичаями ділового обороту встановлені й інші можливості залучення матеріальних ресурсів без реєстрації в уповноважених органах (як-от - на умовах оренди, найму за цивільними договорами тощо); до того ж податковою інспекцією не доведено неможливості виконання спірним постачальником даного виду робіт наявними у нього силами та засобами з урахуванням видів та обсягів виконаних робіт.

Так само і перевірка фактичного перебування посадових осіб контрагента за місцем реєстрації не входить до кола обов'язків платника податків-покупця, а відтак не може впливати на порядок формування ним даних податкового обліку.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВАСУ 06 серпня 2014р. по справі № К/9991/10326/12.

Описаними порушеннями відповідач обґрунтовує також безпідставність формування позивачем податкового кредиту на суму 591280 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ у загальній сумі 120122 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 цієї ж статті Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахунку) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 201.1 статті 200 ПК України, встановлені вимоги до податкової накладної, передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 201.6 статті 201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року N 996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, відповідно до статті 9 зазначеного Закону, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Реальність господарської операції підтверджено фактом руху активів та зміною стану зобов'язань суб'єкта господарювання, а також наявністю інших юридичних фактів, що зумовлені результатами досягнення ділової мети у процесі здійснення законної підприємницької діяльності. Зокрема, виписками руху коштів по рахунках та документами, які підтверджують використання придбаного товару у господарській діяльності підприємства.

З огляду на те, що у ході судового розгляду було спростовано доводи контролюючого органу щодо дефектності первинних документів позивача та встановлено реальність поставки товару, суд дійшов висновку, що позивачем було правомірно сформовано податковий кредит на підставі належним чином оформлених первинних документів, встановленими у ході судового розгляду обставинами також підтверджено правомірність та правильність суми бюджетного відшкодування ПДВ на суму 120122 грн.

Зважаючи на наведені обставини суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 № яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20236284,00 грн. у частині зменшення відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20076 284 грн; № яким позивачу збільшено грошове зобовязання з податку на додану вартість у загальній сумі 739100 грн. у т.ч. 591280 грн. - за основним платежем та 147820 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 150153 грн. є протиправними та їх слід скасувати.

Водночас, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 31.08.2015 № НОМЕР_1 яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2761,84 грн. є правомірним та винесеним з врахуванням усіх обставин та не знаходить підстав для задоволення позову у цій частині та його скасування з огляду на наступне.

У акті перевірки контролюючий орган вказує, що позивачем було допущено перевищення встановленого ліміту залишку готівки в касі на суму 885,92 грн. та до авансового звіту ОСОБА_5 №10 від 27.02.2013 не надано розрахункового документу на суму 990,00грн., в результаті чого перевищено ліміт каси та порушено п.п.2.8, 2.9 п.2.11, п.3.1п, п.3.2. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.2004 №637.

Відповідно до п. 3.1 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно з п.3.2 згаданого положення касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Слід вказати, що для підтвердження витрат, понесених працівником під час відрядження, він має надати, окрім рахунків готелів, проїзних квитків, видаткових накладних, інших первинних документів, також документи, що підтверджують здійснені готівкою чи за допомогою платіжних карток розрахунки, а саме: фіскальні касові чеки, розрахункові квитанції, спрощені розрахункові квитанції, чеки банкомата, сліпи, квитанції платіжних терміналів тощо.

Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 № 614, встановлені вимоги до змісту розрахункових документів

та визначено їх обов'язкові реквізити.

Згідно з п. 2.1 цього Положення, у разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів розрахункових документів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Відповідно до п. 5.1 Положення розрахункова квитанція - це розрахунковий документ, бланк якого виготовлений друкарським способом, а окремі реквізити заповнюються від руки або шляхом проштамповування при реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги) або при видачі коштів покупцеві у разі повернення товару, рекомпенсації послуги, прийняття цінностей під заставу та в інших випадках.

Дана норма містить також чітко визначений перелік реквізитів, які є обовязковими до заповнення у розрахунковій квитанції.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що наданий готелем Ліверпуль документ ТОВ "Золотий террикон" ( а.с. 24 т.2 ), яким позивач обґрунтовує понесені витрати, взагалі не можливо ідентифікувати, як розрахунковий документ, а тому, на думку суду відповідачем правомірно застосовано фінансову санкцію у сумі 2761,84 грн.

Керуючись статтями 122, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" задовольнити частково.

Визнати податкові повідомлення-рішення Бердичівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області № від 31 серпня 2015 року, № від 31 серпня 2015 року та частково № від 31 серпня 2015 року про зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 20076284 грн. протиправними та скасувати їх.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя М.С. Токарева

Повний текст постанови виготовлено: 09 лютого 2016 р.