Справа № 805/4601/15-а
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р. Справа № 805/4601/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Крилова М.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання нечинними наказів, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання нечинними наказів від 03.06.2014 року №1 за підписом полковника ОСОБА_2 «Про припинення допуску до державної таємниці військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » та від 03.06.2014 року №118 (по стройовій частині) за підписом майора ОСОБА_3 в частині звільнення капітана ОСОБА_1 з посади начальника фізичної підготовки і спорту частини та зарахування у розпорядження Начальника Східного Територіального управління Національної гвардії України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в період з 14.05.2014 року командир військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_2 вибув на амбулаторне лікування, що підтверджено наказом №103 від 14.05.2014 року. у відповідності до даного наказу тимчасове виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_1 покладено на майора ОСОБА_3 . Наказом від 13.06.2014 року №126 (по стройовій частині) полковник ОСОБА_2 прибув із первинної-медико-санітарної допомоги №9 м. Маріуполь, майор ОСОБА_3 припинив тимчасове виконання обов`язків командира військової частини. Позивач вважає наказ від 03.06.2014 року №1 нечинним, оскільки підполковник ОСОБА_2 на момент видання даного наказу перебував на лікарняному. Крім того, позивач вказує на те, що наказом від 03.06.2014 року №118 його вдруге звільнено з посади начальника фізичної підготовки і спорту частини, оскільки наказом від 30.05.2014 року №40о/с його вже звільнено із займаної посади і зараховано у розпорядження Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України. Таким чином, просив визнати нечинними накази від 03.06.2014 року №1 за підписом полковника ОСОБА_2 «Про припинення допуску до державної таємниці військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » та від 03.06.2014 року №118 (по стройовій частині) за підписом майора ОСОБА_3 в частині звільнення капітана ОСОБА_1 з посади начальника фізичної підготовки і спорту частини та зарахування у розпорядження Начальника Східного Територіального управління Національної гвардії України.
Відповідач позовні вимоги не визнав, в матеріалах справи наявні заперечення відповідача, в яких останній вказує на те, що позивачем при поданні зазначеного позову до суду пропущено встановлений КАС України строк на звернення до суду, оскільки позивачу про існування спірних в даній справі наказів повинно було бути відомо 03.06.2014 року. Крім того, відповідач зазначив, що наказом від 03.06.2014 року №118 лише оголошено факт звільнення позивача із займаної посади, тобто даний наказ є похідним від наказу командувача від 23.05.2014 року №38 та наказу начальника Східного ТРК НГ України від 30.05.2014 року №40о/с та не несе правових наслідків. У зв`язку з наведеним та перебуванням капітана ОСОБА_1 у розпорядженні начальника Східного територіального управління НГ України, наказом від 03.06.2014 року №1 останньому було припинено допуск до державної таємниці. Стосовно перебування командира військової частини НОМЕР_1 на лікарняному, відповідач зазначив, що у зв`язку з передислокацією основної частини особового складу до запасного пункту управління та складною суспільною обстановкою у місті командування особовим складом у тимчасовому місці дислокації було доручено майору ОСОБА_3 , одночасно із цим підполковник ОСОБА_2 залишився виконувати обов`язки командира на місці постійної дислокації. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, але надали до суду заяви про здійснення розгляду справи за їх відсутності.
Таким чином, керуючись ч.6 ст.128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановлено наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проходив службу на посаді начальника фізичної підготовки і спорту військової частини НОМЕР_1 .
23.05.2014 наказом Командувача Національної гвардії України № 38 «Про організаційно-штатні заходи в Національній гвардії України» з метою підвищення ефективності виконання службово-бойових завдань, оптимізації організаційної структури Національної гвардії України затверджено Перелік змін до штатів територіальних управлінь, з`єднань, військових частин, установ та закладів Національної гвардії України. Згідно вказаного Переліку в окремому батальйоні з охорони громадського порядку Національної гвардії України у м. Маріуполь скорочено посаду начальника фізичної підготовки та спорту.
Наказом начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України від 30.05.2014 № 40 о/с капітана ОСОБА_1 звільнено з посади начальника фізичної підготовки і спорту та зараховано в розпорядження начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України.
Згідно наказу від 03.06.2014 року №118 (по стройовій частині) відповідно до п. 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України капітана ОСОБА_1 , начальника фізичної підготовки і спорт, звільнено з посади та зарахування у розпорядження Начальника Східного Територіального управління Національної гвардії України. Підставою для винесення даного наказу визначено наказ командувача Національної гвардії України від 23.05.2014 року №38 та наказ начальника Східного ТрК ВВ МВС України від 30.05.2014 року №40о/с.
Також, 03.06.2014 року наказом №1 «Про припинення допуску до державної таємниці військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 » визначено, що у відповідності до наказу №38 від 23.05.2014 року та наказу від 03.06.2014 року №118, зокрема, позивача звільнено з посади та зараховано в розпорядження начальника управління Східного територіального управління; на виконання вимог «Порядку організації та забезпечення режиму секретності в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та підприємствах, установах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 року №939 вирішено припинити допуск до державної таємниці, зокрема, ОСОБА_4 .
Щодо строку звернення позивача до суду суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративний позов, відповідно до ст. 99 КАС України, може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною 2 зазначено статті встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 3 зазначеної статті передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Представник відповідача в наданих до суду поясненнях вказує на те, що спірні в даній справі накази усно оголошувались позивачу в частині, що його стосується.
Крім того, представником відповідача вказано на те, що у відповідності до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України накази командира військової частини не підлягають обов`язковому доведенню до особового складу під особистий підпис.
Проте, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Беручи до уваги вищезазначене, суд зауважує, що належних доказів щодо дати ознайомлення позивача зі спірними наказами ані в матеріалах справи, ані в поясненнях, наданих відповідачем до суду, не міститься.
Водночас суд зазначає, що вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
На переконання суду, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об`єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем пропущено з поважних причин.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення відносин) порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок та умови проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Відповідно до п.п. 1 п. 116 Положення № 1153/2008 зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі: розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.
Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1-6, 7-1 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
Пунктом 109 даного Положення встановлено, що вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.
До зазначеного строку не включається час перебування військовослужбовця у відпустці, відрядженні, на лікуванні чи під вартою.
Згідно п.п. 117, 118 вказаного Положення призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 8-10 пункту 116 цього Положення.
Під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.
У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь, якщо посадовий оклад при цьому не зменшується) або зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення.
З матеріалів справи вбачається, що Східним територіальним командуванням внутрішніх військ МВС України на виконання норм діючого законодавства на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 23.05.2014 року №38 щодо скорочення штатів військових частин винесено наказ від 30.05.2014 року №40о/с щодо звільнення капітана ОСОБА_1 з посади начальника фізичної підготовки і спорту та зарахування останнього в розпорядження начальника управління Східного територіального командування внутрішніх військ МВС України.
В свою чергу, у відповідності до п. 116 Положення №1153/2008 відповідачем наказом від 03.06.2014 року №118 реалізовано вищезазначені накази щодо звільнення капітана ОСОБА_1 з посади начальника фізичної підготовки і спорту та зарахування останнього в розпорядження начальника управління Східного територіального командування.
Таким чином підставою прийняття спірного наказу є накази від 23.05.2014 року №38 та від 30.05.2014 року №40о/с, внаслідок чого в даному випадку має місце неправильно обраний спосіб судового захисту нібито порушених прав позивача, оскільки наказ від 03.06.2014 року №118 є похідним від наказів №38 та №40о/с.
Водночас суд звертає увагу на той факт, що наказ від 03.06.2014 року №1 про припинення допуску позивача до державної таємниці є похідним від вищевказаних наказів та прийнятим у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 та зарахуванням до іншого структурного підрозділу.
Також, суд зазначає що спірний в даній справі наказ відповідача від 03.06.2014 року №1 прийнято у відношенні декількох осіб, внаслідок чого визнання нечинним його повністю призведе до порушення прав інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що самі позовні вимоги про визнання спірних в даній справі наказів від 03.06.2014 року не є належним способом захисту прав особи.
Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Проте, позивачем не наведено, в чому саме полягає порушення його прав та законних інтересів при прийнятті відповідачем спірних в даній справі наказів.
В той же час суд критично ставиться до посилань ОСОБА_1 на обставини знаходження підполковника ОСОБА_2 на службі під час перебування останнього на лікарняному, як на підставу для визнання нечинним наказу від 03.06.2014 року №1.
Так, у відповідності до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідачем зазначено, що у зв`язку з передислокацією основної частини особового складу до запасного пункту управління та складною суспільною обстановкою у місті командування особовим складом у тимчасовому місці дислокації було доручено майору ОСОБА_3 , одночасно із цим підполковник ОСОБА_2 залишився виконувати обов`язки командира на місці постійної дислокації.
Крім того, зазначені обставини встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2014 року по справі №808/6650/14.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на відповідних доказах.
Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.
Керуючись, ст.ст. 2, 8-11, 17, 69-71, 86, 94, 158-163, 185-186, 254, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання нечинними наказів відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Крилова М.М.