Справа № 812/1698/15
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 лютого 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1698/15

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Тихонова І.В.

Секретаря судового засідання: Ларіної П.Є.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Луганській області, яким просив визнати неправомірними дії відповідача щодо видання 18.11.2015 постанови ВП №46760025 про закінчення виконавчого провадження; зобовязати відповідача скасувати постанову ВП №46760025 від 18.11.2015; зобовязати відповідача негайно витребувати із Луганського окружного адміністративного суду виконавчий лист №812/1462/14, виданий 29.05.2014 та поновити виконавче провадження за цим листом, про що повідомити суд та його.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 26.11.2015 простим листом з відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції у Луганській області надійшла постанова ВП №46760025 від 18.11.2015 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №812/1462/14, виданим Луганським окружним адміністративним судом 29.05.2014. На думку позивача вказана постанова відповідача порушує його права щодо умов і порядку виконання судового рішення та прийнято відповідачем. Дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження є передчасними та незаконними.

У судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також в заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, в письмових запереченнях просив розглянути справу без участі представника відповідача. У своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що на виконання у відділі знаходилось виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 29.05.2014 №812/1462/14 про зобовязання ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області надати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2012 з обовязковим включенням до неї матеріальної допомоги в розмірі грошового забезпечення за рік. Відповідачем вживалися заходи щодо примусового виконання рішення суду: надсилалися вимоги, виносилися постанови про накладення штрафів. Боржник надавав відповіді, з якої вбачалося, що рішення суду не виконано. 18.11.2015 на підставі ст.ст. 5, 6, 89, 90 Закону України «Про виконавче провадження» направлено подання до органів прокуратури щодо притягнення винних осіб до відповідальності. Керуючись п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам, оригінал виконавчого листа з постановою про закінчення виконавчого провадження до суду. За таких підстав, відповідач вважає, що діяв в межах наданих йому законом, а тому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено належними доказами наступні обставини у справі.

Луганським окружним адміністративним судом 29.05.2014 було видано виконавчий лист по адміністративній справі №812/1462/14, яким зобовязано ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області надати ОСОБА_1 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2012 з обовязковим включенням до неї матеріальної допомоги в розмірі грошового забезпечення за рік.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 20.02.2015 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2015 та надано боржнику - ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області, строк на самостійне виконання рішення суду протягом семі днів. Вказана постанова була направлена на адресу позивача та ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області.

31 березня 2015 року на адресу ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області відповідачем було направлено вимогу щодо примусового виконання судового рішення.

На зазначену вимогу ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області надало відповідь від 24.03.2015 №17/741, в якому зазначив про знаходження документів, підтверджуючих виплату перерахованої (платіжне доручення) по ОСОБА_1 дану інформацію не можливо надати, що всі документи залишилися на окупованої території. В м. Луганську.

Також листом від 06.04.2015 за №17/900 ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області повідомило відповідача, що ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з приводу постанови про відкриття виконавчого провадження.

01 липня 2015 року відповідачем на адресу ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області було направлено наступну вимогу про примусове виконання судового рішення.

ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області листом від 02.07.2015 за №6/1717 повідомила відповідача, що в метою виконання рішення суду вже було надіслано довідку до Головного управління пенсійного фонду України, а саме лист-довідку вих №23/10550 від 18.10.2013, крім того до відділу примусового виконання рішень вх.23/10551 від 18.10.2013, вх.23/13695 від 30.12.2013, вх.23/5764 від 03.06.2014, вх.23/5954 від 10.06.2014, у яких була надана детальніша інформація щодо виконання суду. Також у відповіді зазначено, що у звязку з тим, що всі копії вказаних документів та у цілому увесь архів, в якому зберігалися матеріали щодо звільнених осіб, залишилися на окупованій території в м. Луганську, додатково надати довідку про надання ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії з 01.04.2012 з обовязковим включенням до неї матеріальної допомоги в розмірі грошового забезпечення за рік не представляється можливим.

В подальшому боржник ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області на вимоги відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області надсилав листи такого ж змісту.

05 листопада 2015 року страшим державним виконавцем ВПВР управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області було винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області у розмірі 1360,00 грн.

На адресу прокурора Старобільського району Луганської області 18.11.2015 було направлено подання про вирішення питання про притягнення посадових осіб ОСОБА_2 пенітенціарної служби України в Луганській області до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду за вих №207/02230/4.

18 листопада 2015 року відповідачем було винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з посиланням на п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України про виконавче провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" (далі - Закон).

Статтею 2 Закону передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України і згідно з ч. 2 цієї статті здійснюється державними виконавцями. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

У відповідності з ч. 1 ст. 5 Закону вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 11 статті 49 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Згідно з ч. 3 цієї статті у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

В силу положень ч. 1 ст. 89 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 89 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що резолютивна частина постанови суду, викладена у виконавчому листі від 29.05.2014, носить зобов'язальний характер і не передбачає можливості звернення стягнення на майно чи кошти боржника. У той же час, застосування державним виконавцем положень п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" як підставу закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа, можлива лише при виконанні рішень майнового характеру, зокрема про стягнення грошових коштів або про звернення стягнення на майно. При цьому, державним виконавцем закінчено виконавче провадження не у зв'язку з тим, що постанову суду без участі боржника виконати не можливо, а взагалі будь-яких обґрунтувань щодо наявності підстав для закінчення виконавчого провадження не наведено.

За таких підстав, дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення є протиправними, а постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №46760025 від 18.11.2015 підлягає скасуванню.

Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження та зобовязання вчинити дії щодо негайного витребування з Луганського окружного адміністративного суду не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд у разі задоволення позовних вимог може прийняти постанову про зобовязання відповідача вчинити певні дії. Приймаючи таке рішення суд повинен виходити з того, що такі дії відповідача повинні бути повязані з наданими йому функціональними обовязками, управлінськими функціями та закріплені в нормах чинного законодавства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що скасування постанови про закінчення виконавчого провадження є належним способом захисту прав позивача. Скасування постанови про закінчення виконавчого провадження повертає проведення виконавчих дій на стадію, яка передувала дії щодо прийняття оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат за наслідками судового розгляду справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.93 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до п.п.1 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 1218 грн.

Тобто, розмір судового збору, який повинен був сплачений при поданні адміністративного позову, складає 487,20 грн., який був сплачений позивачем, що підтверджується квитанцією від 11.01.2016 №111.

З урахуванням прийнятим судом рішення щодо задоволення частини позовних вимог позивача та вимогами ч.3 ст.93 КАС України, позивачу підлягає повернення судових витрат у розмірі 243,60 грн. та стягнення з відповідача судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 18, 71, 87, 90, 94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірними дії та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №46760025 від 18.11.2015.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області про закінчення виконавчого провадження ВП №46760025 від 18.11.2015.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено у повному обсязі 15 лютого 2016 року.

Суддя ОСОБА_3