Справа № 807/1233/15
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2016 рокум. Ужгород№ 807/1233/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Гебеш С. А., суддів - Скраль Т.В., Шешеня О.М.

при секретарі судового засідання - Приходько Т.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1

представника відповідача 1- ОСОБА_2

прендставник відповідача 2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1І.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі відповідач 1, ДФС України), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області (далі відповідач 2, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в які просить суд:

1. Визнати неправомірними дії ДФС України стосовно вчасного не видання Наказу про прирівняння грошового заробітку ОСОБА_1 у відрядженні до аналогічної офіцерської посади в податковій міліції ДФС України.

2. Зобовязати ДФС України видати Наказ яким прирівняти грошове забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 10246,42 грн. згідно Довідки про грошове забезпечення №52 від 07.04.2010 року до аналогічної офіцерської посади в податковій міліції ДФС України.

3. Зобовязати ГУ ПФУ в Закарпатській області провести виплату ОСОБА_1 пенсійного забезпечення із березня 2015 року в повному обсязі згідно Закону із грошового заробітку за 24 останні календарні місяці служби перед звільненням на пенсію 15 лютого 2010 року.

Позовні вимоги полягають в наступному. В позовній заяві позивач зазначає, що він пропрацював в правоохоронних органах (УПМ ДПА в Закарпатській області) 20 років 6 місяців 15 днів. 27 січня 2010 року ним був поданий рапорт на імя Голови ДПА України з проханням звільнити його за станом здоровя на пенсію. На підставі такого, був виданий Наказ ДПА України №130-о від 15 лютого 2010 року «По особовому складу податкової міліції». Позивач переконаний, що вищевказаний наказ не відповідає вимогам ч.4, ч.7, ч.10 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки 25 квітня 2006 року був відряджений із УПМ ДПА в Закарпатській області в Воловецьку районну раду у звязку з обранням його на посаду голови районної ради. З виборної посади в податкову міліцію на будь-яку посаду не повертався, що на думку позивача є підставою для прирівняння його грошового заробітку в райраді на день звільнення, яке становило 10246,42 грн., до аналогічної офіцерської посади. Позивач зазначає, що в порушення вимог Закону, ДПА України протиправно видала Наказ №519-о від 27 квітня 2010 року «Про внесення доповнень до наказу України від 15.02.2010 року №130-о», яким йому було встановлено грошове забезпечення завідувача сектора ДПІ м. Ужгород, хоча з такої посади був звільнений 25.04.2006 року у звязку з відрядженням на виборну посаду в органи місцевого самоврядування. Позивач вважає, що в Довідці №188/05-0 від 30 листопада 2010 року про розмір грошового забезпечення за посадою завідувача сектору ДПІ м. Ужгород відсутні надбавки за роботу з таємними документами 15%, надбавка за науковий ступінь кандидата наук 5%, надбавка за проживання в гірській місцевості, а також в такій не прирівняно його заробіток та грошове забезпечення у відрядженні до аналогічної посади в ДПА України, що порушує ч.10 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Державної фіскальної служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з мотивів наведених у раніше поданих письмових запереченнях. Зазначив, що позивач вже неодноразово звертався до судів України про визнання недійсним наказу ДПА України від 27.04.2010 року №519-о «Про внесення доповнень до наказу ДПА України від 15.02.2010 року №130-о» та скасування Довідки ДПА у Закарпатській області про грошове забезпечення, а також про прирівняння заробітної плати голови Воловецької районної ради у розмірі 10246,42 грн. до грошового забезпечення по аналогічній офіцерській посаді в ДПА України. Вважає, що дії ДФС України є правомірними, вимоги позивача безпідставними, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, посилаючись на доводи викладені у поданих раніше письмових запереченнях. Зауважив, що вимога позивача щодо зобовязання головного управління проводити виплату пенсійного забезпечення виходячи з розмірів (за останні 24 місяці перед звільненням на пенсію 15.02.2010 року) вже була предметом розгляду в судах та правова оцінка такої вже викладена в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 року у справі №61402/11/9104 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.06.2015 року за № К/800/11378/15. Вважає, що головне управління діє в межах Конституції України та чинних нормативно-правових актів, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Державної податкової адміністрації України № 587-о 14 червня 2006 року «Про відрядження працівників податкової міліції» у звязку з обранням на виборну посаду - голови Воловецької районної ради Закарпатської області, позивач був відряджений в смт. Воловець на період роботи на постійній основі із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України.

Наказом Державної податкової адміністрації України № 130-о від 15 лютого 2010 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 було звільнено з податкової міліції у відставку через хворобу.

Наказом Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27 квітня 2010 року внесено доповнення до наказу від 15 лютого 2010 року № 130-о з метою встановлення підполковнику податкової міліції ОСОБА_1 грошового забезпечення для призначення пенсії та зобовязано Державну податкову адміністрацію у Закарпатській області подати до Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області довідку про грошове забезпечення станом на 15 січня 2010 року для призначення пенсій ОСОБА_1, встановивши йому посадовий оклад за посадою завідувача сектором державної податкової інспекції у м. Ужгороді в розмірі 1148 грн.; оклад за спеціальне звання 130 грн.; надбавку за вислугу років 35 % - 447,30 грн.; надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (відповідно до постанови Кабінет Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268) (43 %) 741,88 грн., премія 71 % 815,08.

Листом № 10548/13 від 03.12.2010 року Головне управління пенсійного фонду у Закарпатській області повідомило позивача, що відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України № 519-о від 27.04.2010 року про внесення доповнень до наказу Державної податкової адміністрації України від 15.02.2010 року № 130-о та наданої Державною податковою адміністрацією в Закарпатській області довідки № 188/05-о від 30.11.2010 року грошове забезпечення за посадою завідувач сектору ДПІ у м. Ужгороді йому 01.12.2010 року здійснено перерахунок пенсії, розмір якої складає 2687,47 грн.

Суд у складі колегії суддів при вирішенні справи керувався наступним.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Матеріалами справи підтверджується що позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, та у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, відрядженим до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та інших цивільних підприємств, установ та організацій, у тому числі у довготермінові закордонні відрядження, у разі, коли строк військової служби після повернення з відрядження до звільнення на пенсію становив менше ніж 24 календарні місяці, пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обчислюється виходячи з відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання), відсоткової надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за останньою штатною військовою посадою за місцем служби перед звільненням.

За час відрядження працівника за ним зберігається його середньомісячна заробітна плата. Витрати, повязані з відрядженням, не входять до фонду оплати праці.

Враховуючи, що позивач був відряджений в смт. Воловець на період роботи на постійній основі із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України, то Державною податковою адміністрацією в Закарпатській області правильно здійснено розрахунок грошового забезпечення позивача.

Водночас, частиною десятою статті 43 Закону № 2262-ХІІ, на яку посилається позивач, передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом і які були відряджені для роботи в органах державної влади та органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях, вищих навчальних закладах та одержували заробітну плату в порядку і розмірах, установлених для працівників цих органів та організацій, пенсії обчислюються виходячи з посадового окладу, встановленого за аналогічною посадою відповідно для осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що особливістю пенсійного забезпечення зазначених вище осіб є те, що базою для обчислення і перерахунку пенсії має бути грошове забезпечення, встановлене за військовою (спеціальною) посадою, оскільки пенсія призначається на єдиних засадах після звільнення з військової (спеціальної служби).

Суд приходить до переконання, що з врахуванням того, що ОСОБА_1 будучи головою Воловецької районної ради Закарпатської області, перебував у відрядженні в органі місцевого самоврядування, Державною податковою адміністрацією в Закарпатській області правильно здійснено розрахунок грошового забезпечення позивача для обчислення пенсії.

При цьому, не може визнаватись останньою посадою позивача перед звільненням посада, яку він займав, перебуваючи у відрядженні в органі місцевого самоврядування.

За таких обставин, колегія доходить висновку, що позивач невірно трактує норми ч.10 ст.43 Закону № 2262-ХІІ, оскільки пенсія військовослужбовця, осіб рядового і начальницького складу, які перебували у відрядженні, обчислюється, виходячи з відповідних окладів за останньою посадою, званням за місцем служби перед звільненням. В даному випадку такою посадою позивача є посада завідувача сектору ДПІ у м. Ужгороді.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 17 жовтня 2011 року (справа № 21-226а11), 21 лютого 2012 року (справа № 21-463а11), 5 березня 2012 року (справа № 21-439а11).

Колегія суддів також звертає увагу на те, що посилання позивача не спростовують тієї обставини, що базою для обчислення і перерахунку пенсії має бути грошове забезпечення, встановлене за військовою (спеціальною) посадою, оскільки пенсія призначається на єдиних засадах після звільнення з військової (спеціальної служби).

Також, при вирішенні справи судом було враховано численні судові рішення, які були винесені судами різних інстанцій, з приводу спірних правовідносин (постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2014 року у справі № 876/3764/14, від 17.02.2015 року у справі № 2а-3614/10 та ухвали ВАС України від 04.06.2015 року), згідно яких відповідачем не може враховуватися заробітна плата позивача на посаді голови районної ради. Вказані рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу, та в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, відповідачами доведена правомірність їхніх дій, надано достатньо доказів та обґрунтувань на підтвердження таких з урахуванням норм чинного законодавства та у суду не виникає сумнівів у їх переконливості.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджених в судовому засіданні належними та допустимими доказами, дає суду підстави із врахуванням критеріїв оцінювання дій субєкта владних повноважень, які містяться у ч.3 ст. 2 КАС України, визнати позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними матеріалами справи, і такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 11, 69-72, 86, 94, ст. 122, ст. 159-163, ст. 167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Судді C.А. Гебеш ОСОБА_4 ОСОБА_5