Справа № 820/11219/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р.Справа № 820/11219/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Шевцової Н.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської обласної державної адміністрації на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2015р. по справі № 820/11219/15

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної державної адміністрації третя особа Управління праці та соціального захисту населення адміністрації району Харківської міської ради

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до Харківської обласної державної адміністрації (надалі по тексту відповідач), третя особа - Управління праці та соціального захисту населення адміністрації району Харківської міської ради, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (протокол від 19.06.2015 року № 4) при Харківській обласній держаній адміністрації про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- зобов'язати Харківську обласну державну адміністрацію прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на підставі Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 14.02.2011 року № 3066-3525.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року зазначений позов задоволено частково.

Скасовано рішення Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (протокол від 19.06.2015 року № 4) при Харківській обласній держаній адміністрації про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язано Харківську обласну державну адміністрацію розглянути питання про встановлення ОСОБА_1 статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачу ОСОБА_1 посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 на підставі Експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що призвели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 14.02.2011 року № 3066-3525, з урахуванням рішення суду.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії V-ВЛ №348705, виданого Русько-Тишківською сільської радою народних депутатів Харківського району Харківської області від 10.07.1992 року, позивач - ОСОБА_1 народилася 20.06.1992 року (а с.10).

Її батько - ОСОБА_3, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 2, що підтверджується посвідченням А№201611, виданим Харківською обласною адміністрацією 05.06.2008 р. (а с.11).

02.04.2009 р. Харківською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 видано посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серії Д№415788Н, строк дії - до досягнення повноліття дитини (а.с.12).

На підставі експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 14.02.2011 р. №3066-3525, Міжрайонною радіологічною МСЕК №2 позивачу з 09.03.2011 р. по 01.03.2017 р. встановлено ІІІ групу інвалідності, діагноз - вроджена вада розвитку ЦНС, мікроаденома гіпофізу, кіста гіпофізу, захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.13, 14, 15).

У зв'язку з вищевказаним обставинами, позивач звернулася до Харківської обласної адміністрації із заявою про встановлення статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачу відповідного посвідчення категорії 1, на підтвердження чого надала копії необхідних документів.

Листом за підписом заступника директора департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації від 23.06.2015р. №01-40/06/4797 позивача повідомлено, що на засіданні Робочої групи прийнято рішення (протокол від 19.06.2015р. №4) про відмову у встановленні їй статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.16). Вказане слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з незаконності спірного рішення відповідача, оформленого протоколом № 4 від 19.06.2015р. про відмову у встановленні позивачу статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі Закон).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною першою статті 11 вказаного Закону визначено категорії осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Частиною другою зазначеної статті крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи віднесено також неповнолітніх дітей, зазначених у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи мають право особи, яким після досягнення повноліття не буде надано відповідно до частини першої статті 11 цього Закону статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, з числа:

- зазначених у пункті 2 статті 27 цього Закону;

- народжених після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих, або матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до 1 або 2 категорії постраждалих;

- хворих на рак щитовидної залози.

З матеріалів справи встановлено, що після досягнення повноліття позивачу статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідно до частини першої статті 11 Закону надано не було.

Також з матеріалів справи встановлено, що батько ОСОБА_1І, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням серії А № 201611 (а.с. 11).

Таким чином, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач має право на встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції п. 6 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме неврахування судом, що причинний зв'язок між інвалідністю позивача та наслідками Чорнобильської катастрофи мав бути встановлений у дитячому віці, колегія суддів вважає необґрунтованими. Колегія суддів зауважує, що Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено право особи, яка досягла повноліття та не отримала статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи на встановлення причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я і встановленням інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи. При цьому, колегія суддів зазначає, що перелік категорій осіб, які належать до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, встановлений статтею 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", не є вичерпним, оскільки законодавцем надано можливість встановити причинний зв'язок між інвалідністю та наслідками Чорнобильської катастрофи й особам, які досягли повноліття та не отримали статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи на підставі приписів частини першої статті 11 Закону (ч. 3 ст. 12 Закону).

Отже, не встановлення позивачу причинного звязку інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи у дитячому віці не є підставою для не встановлення статусу потерпілої від Чорнобильської катастрофи після досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Згідно п. 1.2. Положення про систему експертизи щодо встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 30 травня 1997 р. N 166/129 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства надзвичайних ситуацій України від 10 жовтня 2012 р. N 789/1248), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 1997 р. за N 491/2295, складовими системи експертизи щодо встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС є експертні комісії:

для дорослих - Центральна міжвідомча експертна комісія, Донецька регіональна міжвідомча експертна комісія та Львівська регіональна міжвідомча експертна комісія;

для дітей - Центральна дитяча спеціалізована лікарсько-консультативна комісія та Рівненська обласна дитяча спеціалізована лікарсько-консультативна комісія.

Враховуючи приписи ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що дитиною є особа віком до 18 років, ОСОБА_1 мала статус дитини до 20.06.2010р.

Отже, після 20.06.2010р. підтвердження наявності причинного звязку між інвалідністю позивача та Чорнобильською катастрофою повинно здійснюватись Центральною міжвідомчою експертною комісією.

В матеріалах справи міститься експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоровя та Міністерства надзвичайних справ України по встановленню причинного звязку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до якого захворювання ОСОБА_1 повязане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с. 15).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 612174 від 09.03.2011р. ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності через захворювання, повязане з впливом аварії на ЧАЕС (а.с.14).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що причинний зв'язок між встановленням позивачу інвалідності та наслідками Чорнобильської катастрофи підтверджено у встановлений законодавством спосіб.

Таким чином, позивач має право на встановлення статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи.

Між тим, відповідач, приймаючи рішення про відмову в наданні позивачу статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходив з того, що експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії від 14.02.2011р. та висновки Міжрайонної радіологічної медико-соціальної комісії від 14.02.2011р. та від 06.03.2014р. не можуть бути застосовані в якості документів на підтвердження наявності причинного звязку інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, оскільки надані після досягнення ОСОБА_1 повноліття.

Однак, колегія суддів вважає таке рішення відповідача необґрунтованим, оскільки відповідач при його прийнятті не врахував всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а саме не зясував чи є позивач постраждалою від аварії на ЧАЕС, а врахував лише, що позивач досягла повноліття у звязку з чим, на думку відповідача, позбавлена можливості підтвердити причинний зв'язок між її інвалідністю та наслідками Чорнобильської катастрофи та отримати статус постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у встановленні позивачу статусу особи, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, є незаконною.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірність врахування судом першої інстанції висновків Міжрайонної радіологічної медико-соціальної комісії в якості належних доказів, оскільки висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії, який належним чином підтверджує причинний зв'язок між захворюванням позивача та впливом аварії на ЧАЕС позивачем отримано, а саме його наявність для підтвердження причинного звязку передбачена ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п.1.2. Положення про систему експертизи щодо встановлення причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що висновки Міжрайонної радіологічної медико-соціальної комісії не можуть бути прийняті в якості належних доказів по справі, з огляду на таке.

Згідно п. 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. N 51, довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

При цьому, предметом розгляду по даній справі є наявність чи відсутність підстав для встановлення позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачі відповідного посвідчення.

Отже, довідка до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, яка підтверджує, що причиною інвалідності позивача є захворювання, повязане з аварією на ЧАЕС не може бути визнана неналежним доказом по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо незаконності рішення відповідача про відмову у встановленні позивачу статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та поклав на відповідача обовязок розглянути питання про встановлення позивачу статусу постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видачу відповідного посвідчення, оскільки це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської обласної державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.12.2015р. по справі № 820/11219/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 15.02.2016 р.