Справа № 815/6757/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2015-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6757/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом приватного підприємства СЕЛЕД до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 11.11.2015 року, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № від 11 листопада 2015 року, про збільшення суми грошового зобовязання приватного підприємства «СЕЛЕД», код ЄДРПОУ-39252217, з податку на додану вартість на суму 469526,84 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 234763,43 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

На підставі наказу на проведення перевірки від 18.09.2015р. №434-п та направлення від 21 вересня 2015 року за №327, виданого ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, ОСОБА_1 - головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту, згідно з п.75.1 ст.75, п.78.2 ст.78 ПК України проведена позапланова виїзна документальна перевірка приватного підприємства «СЕЛЕД» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року по взаємовідносинах з ТОВ «ABBA УКРАЇНА» (), ТОВ «ЛАДОНА» (), TOB «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» (), ПП «НІКОН-ТОРГ» ().

За результатами вказаної перевірки податковим органом складено ОСОБА_2 перевірки від 02.10.2015 року №2483/22-03 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПП «СЕЛЕД» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.08.2014 року по 31.12.2014 року по взаємовідносинах з ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ».

ОСОБА_2 перевірки, як зазначає позивач, отримано приватним підприємством «СЕЛЕД» поштовим звязком 23 жовтня 2015 року.

30 жовтня 2015 року до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області приватним підприємством «СЕЛЕД» подані заперечення на акт перевірки (вих. № 12-10/15-7 від 29.10.2015 року).

Як зазначає позивач у своєму адміністративному позові, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області своїм листом від 06 листопада 2015 року № 21472/10/15-51-22-03 повідомила ПП «СЕЛЕД» про відмову у задоволенні заперечень, у звязку з тим, що вони були подані з одноденним пропущенням передбаченого законом строку на подання заперечень.

11 листопада 2015 року, на підставі вищезазначеного акту перевірки, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення: № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобов'язання приватного підприємства «СЕЛЕД» з податку на додану вартість на суму 469526,84 грн. - за основним платежем та застосування штрафних санкцій у сумі 234763,43 грн.

Зазначене податкове повідомлення - рішення від 11 листопада 2015 року № отримано позивачем поштою 20 листопада 2015 року.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу, викладеними в акті перевірки та винесеним на його підставі рішенням, та вважає дане ППР неправомірним та таким, що підлягає скасуванню.

Як вказує позивач у своїй позовні заяві, висновки відповідача, що містяться а акті перевірки, щодо порушення ПП «СЕЛЕД» п.41.1, ст.41, п.198.3, п.198.2 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України, ґрунтуються на припущеннях відповідача, які не підтверджені необхідними доказами, на поверховому та неякісному дослідженні первинних документів, а також на неправильному тлумаченні норм діючого законодавства.

Так, зокрема, щодо реальності здійснення господарських операцій між ПП «СЕЛЕД» та ТОВ "ABBA УКРАЇНА", ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», посилаючись на положення ст.200, пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, ст.1, ст.3, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивач зазначає, що вищевказані операції безпосередньо повязані з господарською діяльність підприємства позивача, а саме, з оптовою торгівлею фруктами та овочами. Фактично отримані від вищевказаних постачальників овочі, зелень, коренеплоди, як вказує позивач, в подальшому поставлялись на підприємства оптово-роздрібної торгівлі: ТОВ «ТАВРІЯ В», ПП «ТАВРІЯ І», ПП «ТАВРІЯ ПЛЮС» та ін.

Тобто, позивач посилається на те, що договори, укладені між ПП «СЕЛЕД» та ТОВ "ABBA УКРАЇНА", ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ», мали на меті настання реальних наслідків.

Водночас, позивач зазначає, що вся первинна документація ПП «СЕЛЕД» (видаткові, податкові, товарно-транспортні накладні), відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Окрім цього, позивач зазначає, що його постачальники ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ», згідно інформації офіційних веб-сайтів Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» та Державної податкової служби України, зареєстровані в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, та є платниками ПДВ. Тобто, на час здійснення з ПП «СЕЛЕД» господарських операцій, останні мали право здійснювати господарську діяльність та виписувати податкові накладні.

Виходячи із системного аналізу норм Закону, як вказує позивач, вбачається, що чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, при формуванні податкового кредиту, не покладено обов'язку здійснювати контроль та перевірку за дотриманням усіма постачальниками у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому, за можливі дії порушника або через відсутність документального підтвердження сплати податку, зазнавати певних негативних матеріальних наслідків у вигляді позбавлення права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку, фактично сплачених ним у попередньому податковому періоді постачальникам товару.

Таким чином, на думку позивача, висновки, які відображені в акті перевірки від 02.10.2015 року №2483/22-03 «Про результати позапланової виїзної документальної перевірки ПП «СЕЛЕД» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.08.2014 по 31.12.2014 по взаємовідносинах з ТОВ «ABBA Україна» (код 38574811), ТОВ «ЛАДОНА» (код 39264065), ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» (код 38593965), ПП «НІКОН-ТОРГ» (код 39163934)», є неправомірними, а тому не повинні бути підставою для збільшення грошового зобов'язання ПП «СЕЛЕД» з податку на додану вартість .

Представник позивача у судовому засіданні, призначеному на 07.12.2015 року, оскільки немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 128 КАСУ України, зважаючи, що відповідач у судове засідання не прибув, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, просив суд розглянути справу у порядку письмового провадження

Представник відповідача у судове засідання призначене на 07.12.2015 року не зявився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, зважаючи на заявлене з боку позивача клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, а також відсутність перешкод для розгляду справи за відсутності учасників процесу, суд відповідно до положень ст.122, ст.128 КАС України розглядав справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальність «СЕЛЕД» зареєстровано Одеським міським управлінням юстиції 11.06.2014 року; 12.06.2014 року взято на податковий облік в органах державної податкової служби за №53 та перебуває на обліку у ДПІ у Київському районі м. Одеса ГУ ДФС в Одеській області (т.2 а.с.149); у період, який перевірявся позивач був платником податку на додану вартість.

На підставі направлення на перевірку від 21 вересня 2015 року №327, виданого ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, наказу від 18.09.2015 року № 434-п на проведення перевірки, згідно п.75.1 ст.75, п.78.2 ст.78 ПК України, посадовою особою ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області проведено позапланову виїзну документальну перевірку ПП «СЕЛЕД» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ABBA УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ», які доведені до відпрацювання листами ГУ ДФС в Одеській області.

Як зазначено в акті перевірки та не спростовувалось представником позивача, наказ та направлення на перевірку вручені ОСОБА_3 21.09.2015 року, яка відповідно до наказу №1К від 11.06.2014 року є директором ПП «СЕЛЕД» на підставі рішення №1 від 11.06.2014 року (т.2 а.с.150).

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт №2483/22-03 від 02.10.2015 року (т.1 а.с.9-.22), в якому встановлено, що в порушення п.41.1 ст.41, п.198.3, п.198.2 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, ПП «СЕЛЕД» занижено суму податку на додану вартість всього у розмірі 469526,84 грн., в тому числі: за серпень 2014 року 51834,57 грн., за вересень 2014 року 67469,21 грн., за жовтень 2014 року -64707,82 грн., за листопад 2014 року 61429,15 грн., за грудень 2014 року 224086 грн., а також складено розрахунок застосування штрафних (фінансових) санкцій по ПП «СЕЛЕД», який є додатком до вказаного акта (т.1 а.с.23-зворотній бік).

Не погоджуючись із висновками акту перевірки, ПП «СЕЛЕД» 30.10.2015 року подало до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області заперечення до нього за вих. №12-10/15-7 (т.1 а.с.24-27).

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 704290,27 грн., з яких, 469526,84 грн. за основним платежем та 234763,43 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) за порушення п.198.3, ст.198 Податкового кодексу України (т.1 а.с.23).

Не погодившись з висновками податкового органу та винесеним податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2015 року № НОМЕР_1, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд виходить з наступного.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача про те, що позивачем порушено: п.41.1 ст.41, п.198.3, п.198.2 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість.

ОСОБА_2 висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані наступним.

Проведеною перевіркою повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ABBA Україна» за серпень-жовтень 2014 року, ТОВ «ЛАДОНА» за серпень-грудень 2014 року, ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» за вересень 2014 року , ПП «НІКОН-ТОРГ» за листопад 2014 року, на підставі наступних документів: податкової звітності, що подавалась платником податку до ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області; інформаційної бази даних ДФС: АІС «Податковий блок»; листа з податковою інформацією, наданого ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області щодо неможливості проведення зустрічної звірки TOB «НІКОН-ТОРГ» (код за ) за період листопад-грудень 2014 року від 04.02.2015 №155/7/15-53-22-05; узагальненої податкової інформації, складеної ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 05.05.2015 року № 4859/22-02 по ТОВ «АВВА УКРАЇНА» (код за ) за період серпень - листопад 2014 року; податкової інформації від ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "ЛАДОНА" () за серпень-грудень 2014 року від 06.02.2015 року №40/21-03-22-04/39264065»; податкової інформації по TOB «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» () від ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області від 15.12.2014 року №337/21-03-22-06/38593965; наданих платником податків первинних документів (карток по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» по вищезазначеним контрагентам, договорів, податкових накладних), встановлено завищення задекларованих ПП «СЕЛЕД» показників у рядку 10.1 Декларацій з ПДВ «Придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) з податку на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою» всього в розмірі 469526,84 грн., в тому числі: за серпень 2014 року 51834,57 грн., за вересень 2014 року 67469,21 грн., за жовтень 2014 року -64707,82 грн., за листопад 2014 року 61429,15 грн., за грудень 2014 року 224086,09 грн.

При цьому, як вказує відповідач у акті, ПП «СЕЛЕД» сформовано податковий кредит за податковими накладними, складеними з ТОВ "ABBA УКРАЇНА", ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ», перелік яких наведений на сторінках 3,7,9,11-12 акту перевірки.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено до податкового кредиту ПП «СЕЛЕД» за серпень 2014 року -51834,57 грн., за вересень 2014 року -67469,21 грн., за жовтень 2014 року -64707,82 грн., за листопад 2014 року -61429,15 грн., за грудень 2014 року-224086,09 грн. та відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ та даним податкової декларації з ПДВ за податкові періоди серпень-грудень 2014 року.

При цьому, як зазначається в акті, при проведенні аналізу наявної в ДФС інформації, встановлено ознаки ризикового ведення господарської діяльності ТОВ «АВВА УКРАЇНА», а саме: наявність «розірвання» ланцюга постачання певної групи імпортованих товарів (встановлені факти невідповідності придбаних та реалізованих товарів), а також те, що можливо відбулась «підміна» товарів та послуг різного асортименту та призначення, яка необхідна для надання податкової вигоди третім особам. За період з 01.08.2014 року по 31.11.2014 року у покупця ТОВ «АВВА Україна» відсутні дані щодо реалізації придбаного товару у імпортерів, тобто повинні рахуватись залишки ТМЦ на складах та з відповідним відображенням на бухгалтерських рахунках, які є підставою для відображення даних в податковому обліку. Згідно поданих податкових декларацій, відємне значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду не рахується. Тобто, проаналізувавши номенклатуру товару по ТОВ «АВВА УКРАЇНА», виявлено невідповідність придбаного товару з реалізованим. Крім того, операції ТОВ «АВВА УКРАЇНА» у вказаний період не можливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської діяльності, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, оперативності проведення операцій. Враховуючи викладене, актом перевірки встановлено штучне формування позивачем податкового кредиту з ПДВ по накладним, які виписані ТОВ «АВВА УКРАЇНА» у серпні-жовтні 2014 року у розмірі 58973,43 грн.

Окрім того, в акті перевірки зазначено, що відповідачем від ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області 06.02.215 року за вих. №40/21-03-22-04/39264065 отримано податкову інформацію «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЛАДОНА» () за серпень-грудень 2014 року». У вказаній інформації зазначено, що ТОВ «ЛАДОНА» не знаходиться за податковою адресою та станом на 06.02.2015 року, згідно інтегрованої автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» ТОВ «ЛАДОНА» має стан « 9»-направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням. Також у цій інформації вказано, що контрагенти постачальники ТОВ «ЛАДОНА» не декларують податкові зобовязання по взаємовідносинам з даним підприємством. Враховуючи вищезазначене, шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларації з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, наслідками звірки за перевіряємий період, встановлено штучне формування податкового кредиту з ПДВ для субєктів господарювання-покупців по товарах (роботах, послугах), походження, рух, а також кількість та якість яких відслідкувати неможливо. Таким чином не підтверджується інформація щодо проведення фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ «ЛАДОНА» з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за перевіряємий період. Отже, відповідачем в акті перевірки зроблено висновок, що враховуючи відсутність придбання товарів (робіт, послуг) у контрагентів постачальників на користь ТОВ «ЛАДОНА» відсутній і їх продаж в подальшому на користь контрагентів покупців.

Враховуючи викладене, шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларацій з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, актом перевірки встановлено штучне формування позивачем податкового кредиту з ПДВ у серпні-грудні 2014 року по накладним, які виписані ТОВ «ЛАДОНА» у розмірі 387683,29 грн.

Разом з цим, на підставі податкової інформації ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, щодо неможливості проведення зустрічної звірки ТОВ «НІКОН-ТОРГ» (код з ) за період листопад-грудень 2014 року від 04.02.2015 року №155/7/15-53-22-05, в акті ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, зазначено, що формування податкової вигоди від підприємств, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту не мають реального характеру (платник не знаходиться за місцезнаходженням), свідчать про відсутність факту реального здійснення господарських операцій ТОВ «НІКОН-ТОРГ», з замовниками та постачальниками, а отже без мети настання реальних наслідків. Тобто, сумнівний податковий кредит, отриманий ТОВ «НІКОН-ТОРГ» від неустановлених підприємств, фактично не отриманий, а спрямований на ухилення від сплати податкових зобовязань по податку на додану вартість контрагентів-замовників. З огляду на вищенаведене, відповідач в акті перевірки дійшов висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту, по податковим накладним отриманим ПП «СЕЛЕД» від ТОВ «НІКОН-ТОРГ» у листопаді 2014 року на суму 22000,54 грн.

Окрім цього, з акту перевірки вбачається, що до відповідача від ДПІ у м Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області надійшла податкова інформація від 15.12.2014 року №337/21-03-22-06/385593965 згідно з якою, зокрема, встановлено, що зустрічну звірку ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» не можливо провести у звязку з тим, що підприємство не знаходиться за податковою адресою. Аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період встановлено маніпулювання податковою звітністю внаслідок дроблення податкових накладних у великій кількості з сумою ПДВ менше 10 тис. грн., з метою ухилення від реєстрації в ЄРПН та вбачається товарний обрив за перевіряємий період. Враховуючи вищезазначене, шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларації з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, наслідками звірки за перевіряємий період, встановлено штучне формування податкового кредиту з ПДВ для субєктів господарювання - покупців по товарах (роботах, послугах), походження, рух, а також кількість та якість яких відслідкувати неможливо. Враховуючи відсутність придбання товарів (робіт, послуг), ДПІ у м Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області зроблено висновок про відсутність його продажу в подальшому на користь контрагентів-покупців.

Враховуючи викладену інформацію, відповідач в акті перевірки, зробив висновок, що шляхом викривлення показників податкової звітності та їх маніпулюванням при складанні декларацій з ПДВ, додатку №5 до декларації з ПДВ, реєстру отриманих та виданих податкових накладних, уточнюючих розрахунків сум ПДВ до податкових декларацій з ПДВ, встановлено штучне формування позивачем податкового кредиту з ПДВ за період вересень 2014 року по накладним, які виписані ТОВ «НК «ТРАЙСОЙЛІНВЕСТ» у розмірі 860 грн.

З огляду на це, відповідач дійшов висновку, що підприємством позивача внаслідок порушення п.41.1 ст.41, п.198.3, п.198.2 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, завищено суму податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ "ABBA УКРАЇНА" за період серпень-жовтень 2014 року, з ТОВ «ЛАДОНА» за період серпень-грудень 2014 року, з ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» за період вересень 2014 року, з ПП «НІКОН-ТОРГ за період листопад 2014 року.

Таким чином, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, вважає, що ПП «СЕЛЕД» безпідставно сформовано податковий кредит за рахунок суми ПДВ в розмірі 469526,84 грн. по податковим накладним, отриманим від ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», ПП «НІКОН-ТОРГ».

Суд вважає, що висновки акту перевірки №2483/22-03 від 02.10.2015 року про порушення позивачем норм податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ». щодо постачання товарів, що призвело до завищення податкового кредиту на суму 469518,24 грн., не ґрунтується на вимогах законодавства. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як вбачається з виписки з ЄДР, видом діяльності за КВЕД, яку здійснює позивач є: 46.31 оптова торгівля фруктами та овочами.

Судом встановлено, що в межах здійснення своєї господарської діяльності, позивач як «Покупець», уклав:

- із товариством з обмеженою відповідальністю «АВВА УКРАЇНА» (Постачальник) договір поставки №АВ-8 від 01.08.2014 року (т.1 а.с.32-36);

- із товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАДОНА» (Постачальник) договір поставки №ДГ-1-08 від 01.08.2014 року (т.1 а.с.37-41);

- із приватним підприємством «НІКОН_ТОРГ» (Постачальник) договір поставки №НТ-10 від 24.10.2014 року (т.1 а.с.44-48).

Дослідженням вказаних договорів, судом встановлено, що умови цих договорів є ідентичними.

Так, пунктом 1.1. Договорів визначено, що відповідно до їх умов та згідно заявки Покупця, Постачальник постачає і передає у власність Покупця продукти харчування рослинного походження їстівну зелень та овочі в асортименті (надалі за текстом - Товар), а Покупець зобовязується приймати і оплачувати поставлений товар.

Відповідно до п.1.2. Договорів повне найменування товару, його опис та характеристика, кількість товару та інші характеристики містяться в накладних. Товар за даним договором поставляється товарними партіями, розмір яких визначається в кожному конкретному випадку відповідно до заявки, поданої в порядку ст. 3 цього договору.

Згідно з пп. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4 Договорів, постачальник зобовязується: завчасно погоджувати з Покупцем дату можливої передачі кожної партії товару в порядку визначеному п.3.1 цього договору; постачати своїми силами і за свій рахунок товар на адресу Покупця відповідно до узгоджених Покупцем заявок, а також нести витрати, повязані з доставкою товару; передати товар за місцем знаходження складу (торгової точки) Покупця, який для зручності іменується надалі за текстом договору як «територія Покупця»; надати всі необхідні належним чином оформлені документи на товар, в т.ч. документи, кількість і якість відвантаженого товару, а також накладні (у паперовому вигляді), податкові накладні тощо. Постачальник несе персональну відповідальність за достовірність вищеназваних документів.

Пунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.5 Договорів визначено, що Покупець зобовязується завчасно направляти Постачальнику замовлення (заявку), в якому відображені всі характеристики товару, в порядку, визначеному п.3.1. цього Договору; належним чином забезпечувати приймання товару, коли він буде поставлений відповідно до умов цього Договору; при необхідності сприяти в розвантаженні товару, що поставляється на своїй території, в тому числі забезпечувати розвезення товару всередину торгової точки; оплачувати вартість товару в порядку, передбаченому цим договором.

Відповідно до п.3.1 цих Договорів, Покупець завчасно погоджує з Постачальником обсяги постави товарів, ціну, а також можливі дати відправлення на його адресу конкретної партії товару. Після зазначеного узгодження Покупець робить замовлення (заявку) Постачальнику на необхідну кількість товарів, а Постачальник після отримання заявки від Покупця здійснює заходи щодо резервування та підготовки товару до відвантаження.

Пунктами 3.2, 3.3, 3.4 Договорів визначено, що постачальник здійснює доставку товару в терміни, узгоджені з Покупцем. Навантаження товару і його доставка здійснюється автомобільним транспортом Постачальника за рахунок на умовах "до складу Покупця". Передача товару Покупцеві здійснюється на підставі накладних. Датою поставки товару вважається дата підписання накладної представником Покупця. Підписання представниками сторін накладної свідчить про погодження ціни товару. До кожної партії, що поставляється товару Постачальник представляє належним чином оформлені документи, зокрема: накладні в паперовому вигляді (з зазначенням асортиментного переліку, кількості, ціни та загальної вартості Товару, іншої необхідної інформації, передбаченої чинним законодавством України); податкові накладні; інші документи, необхідні для поставляється категорії товару.

На підтвердження виконання:

- умов договору №АВ-8 від 01.08.2014 року позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар (т.1 а.с.57-64, 90-98, 107-108, 127-140), товарно-транспортних накладних (т.2 а.с.16,20-22,24,44-51);

- умов договору №ДГ-1-08 від 01.08.2014 року позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар, квитанції про отримання накладних Міністерством доходів та зборів (т.1 а.с.49-59, 71-89, 109-126, 151-239), товарно-транспортних накладних (т.2 а.с.17-19,23, 25-36, 42-43, 52-53);

- умов договору №НТ-10 від 24.10.2014 року позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії: видаткових та податкових накладних на товар (т.1 а.с.141-150), товарно-транспортних накладних (т.2 а.с.37-41).

Як вбачається з вказаних первинних документів, позивачем придбавались у його контрагента ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» такі товари, як: зелень та овочі їстівні.

Транспортування вказаної продукції на адресу позивача згідно умов зазначених вище договорів здійснювалось за рахунок постачальників ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», що підтверджується товарно-транспортними накладними, в яких відображено, зокрема, назву продукції (товару), його кількість, супровідні документи на вантаж (зазначені вище видаткові накладні), дані водіїв та транспортних засобів перевізника, пункти навантаження товару та пункт розвантаження: вул. Пантелеймонівська, 21, м. Одеса, містяться підписи усіх уповноважених осіб (із зазначенням ПІП та посади), які дозволили відпуск товару, одержали товар. Також, у цих ТТН зазначено, що замовником та вантажоодержувачем є ПП «СЕЛЕД», вантажовідправниками - ТОВ «ABBA Україна», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ».

На підтвердження здійснення оплати за поставку товару по вищезазначеним договору, в матеріалах справи наявні платіжні доручення від 05.09.2014 року №12, від 18.09.2014 року №16, від 08.10.2014 року №29, від 21.10.2014 року №36, від 23.10.2014 року №37, від 04.11.2014 року №43, від 10.11.2014 року №49, від 09.12.2014 року №70, від 16.12.2014 року №80, від 16.12.2014 року №77 (т.2 а.с.116-125); від 24.02.2015 року №44, від 17.02.2015 року №37, від 19.02.2015 року №41, від 20.01.2015 року №13, від 06.01.2015 року № 1, від 29.12.2014 року №90, від 23.12.2014 року №84, від 18.12.2014 року №82, від 17.12.2014 року №81, від 11.12.2014 року №71, від 09.12.2014 року №67, від 02.12.2014 року №65, від 26.11.2014 року №57, від 24.11.2014 року №56, від 17.11.2014 року №53, від 05.11.2014 року №45, від 06.11.2014 року №48, від 13.10.2014 року №30, від 03.10.2014 року №27, від 03.10.2014 року №25, від 22.09.2014 року №18 (т.2 а.с.128-148); від 03.02.2015 року №20, від 12.01.2015 року №6 (т.2 а.с.126-127).

Як зазначено у перелічених товарно-транспортних накладних, пунктом розвантаження товарів по вищезазначеним договорам є вул. Пантелеймонівська, 21, м. Одеса.

На підтвердження того, що за вказаною адресою (вул. Пантелеймонівська, 21, м. Одеса) у позивача наявні нежитлові приміщення для зберігання продуктів, які використовуються для його господарської діяльності з боку останнього надано до суду копії договорів №ПР/СК-15 від 01.12.2014 та №ПР/СК-15 від 01.08.2014 року та, відповідно, складені акти передачі обєкта в суборенду, які є додатками до вказаних договорів (т.2 а.с.5-7, 14-15«а»).

В свою чергу, на підтвердження використання позивачем товарів, які придбані у його контрагентів - ТОВ «ЛАДОНА», ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» по вище переліченим договорам, в подальшій господарській діяльності, а саме, на підтвердження реалізації отриманих ПП «СЕЛЕД» товарів контрагентам-покупцям позивача, з боку останнього до суду надано засвідчені копії видаткових накладних (т.2 а.с.75-76 79-87,90-99,101,103-105,108-115).

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту, відображеного у реєстрах отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду, даним декларації з ПДВ за період серпень-грудень 2014 року.

Суд зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях врегульовано Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський облік визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про бухгалтерський облік, на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту визначений ст. 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Пунктом 198.2 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням)м основних фондів(основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках реквізити, що визначені у цьому пункті.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України, податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

При цьому, статтею 67 ГК України визначено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст.656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В даному випадку, виходячи з вищевикладених фактів та доказів, що їх підтверджують, суд встановив, що договори на поставку товарів укладені у письмовій формі, виконання вказаних договорів підтверджується наданими первинними документами, а тому суд робить висновок, що сторони договорів діяли виключно для досягнення економічних результатів та з метою отримання прибутку у відповідності до ст. 3 ГК України.

Вищевказані судом договори поставки містять всі істотні умови господарського договору відповідно до вимог ст.180 ГК України, у звязку з чим, суд вважає, що вказані договори відповідають загальним вимогам, встановленим Цивільним кодексом України та додержання яких необхідно для чинності правочину.

Проте, незважаючи на наявність всіх первинних документів у позивача щодо здійснення зазначених вище господарських операцій з поставки товарів із контрагентами ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», перевіряючий в акті перевірки зазначає, що з наданих документів не можливо встановити реальність господарської операції, а в подальшому, аналізуючи наявну в базах податкової служби та отриману інформацію зазначає про нереальність господарських операції.

Зазначені висновки в акті перевірки суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Посилаючись на те, що відсутність придбання товарів у контрагентів-постачальників на користь ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» свідчить про те, що відсутній їх фактичний продаж в подальшому на користь ПП «СЕЛЕД, перевіряючий фактично стверджує про недійсність договорів про поставку товарів з вказаними контрагентами.

Судом встановлено, що вищевказані договори в судовому порядку недійсними не визнавались.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням викладеного суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що судом правочини не визнавались не дійсними, а в акті перевірки відсутні будь-які належні докази укладення вказаних договорів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, та невиконання умов договорів. У будь-якому випадку недійсність правочину повинна бути встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.3 ст.86 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 6 розділу І Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 №984 (далі Порядок №984) визначено, що факти виявлених порушень податкового валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно із пп.5.2 п.5 Порядку №984 у разі встановлення порушень податкового законодавства в акті необхідно: - чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення; - зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення; - у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів.

Незважаючи на наявність первинних документів та їх дослідження під час перевірки перевіряючим зроблений висновок про порушення позивачем норм податкового законодавства та завищення податкового кредиту. В акті відсутній взаємозв'язок щодо зазначення, які саме порушення податкового законодавства допущені позивачем з посиланням як на доказ на відповідні первинні документи, які підтверджують ці порушення, що не відповідає вимогам Порядку №984.

Жодного належного доказу того, що договори з ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», були укладені позивачем без мети їх здійснення перевіряючим не зазначено в акті перевірки.

Суд зазначає, що надані до суду первинні документи (податкові та видаткові накладні) по взаємовідносинам позивача з ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», щодо постачання товарів, в силу Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов'язкові реквізити. Докази того, що ці первинні документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні. Віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ відповідає вимогам податкового законодавства.

Згідно з актом №2483/22-03 від 02.10.2015 року висновки перевіряючого зроблені не на підставі наданих позивачем первинних документах, а лише на підставі інформації відносно контрагентів, отриманої у вигляді податкової інформації від ДПІ у Приморському районі Міндоходів в Одеській області №155/7/15-53-22-05, від ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №4859/22-02, від ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області №40/21-03-22-04/39264065, від ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області №337/21-03-22-06/38593965.

З цього приводу, суд зазначає, що проведення зустрічних звірок органами державної податкової служби регламентовано п. 73.5 ст.73 ПК України, Порядком проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затвердженого постановою КМ України від 27.12.2010 року № 1232 (далі Порядок №1232), Методичними рекомендаціями щодо організації та проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок, затверджених наказом ДПА від 22.04.2011р. № 236 (далі Методичні рекомендації №236).

Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів суб'єкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.

Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За результатами зустрічних звірок складається Довідка, яка надається суб'єкту господарювання у десятиденний термін.

В свою чергу, вищевказані висновки, викладені у податковій інформації ДПІ у Приморському районі Міндоходів в Одеській області №155/7/15-53-22-05, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області №4859/22-02, ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області №40/21-03-22-04/39264065, ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області №337/21-03-22-06/38593965 зроблені без дослідження первинної бухгалтерської документації, що не відповідає вимогам ПК України, Порядку №984, Порядку №1232, Методичним рекомендаціям №236. Відповідно й посилання на ці документи та їх висновки в ОСОБА_2 перевірки відносно позивача, за наявності у нього всіх належних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарської операції, є безпідставним та необґрунтованим.

Водночас, суд зазначає, що нормами податкового законодавства визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Разом з цим, єдиною підставою для настання відповідальності платника податку, є неможливість підтвердження сум податку, включеного до складу податкового кредиту, податковими накладними, проте, як вже встановлено судом, відповідні податкові накладні у позивача на час перевірки були наявні.

При цьому, суд зазначає, що платники податку відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту і своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Якщо контрагенти позивача не виконали своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цих осіб.

Жодна норма Податкового кодексу України, жоден законодавчий акт не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснюють контролюючі органи.

Крім того, суд вважає, що і наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів позивача повинна бути доказана відповідачем належними доказами, зокрема, прийняття відносно них податкових повідомлень-рішень, і тільки в такому випадку у податкового органу є підстава для проведення перевірки відповідно до пп.78.1.1 п.78 ст.78 ПКУ України. Зазначене підтверджується змінами, які внесені в ПКУ Законом України від 17.07.2015 року «Про внесення змін в ПКУ щодо зменшення податкового тиску на платників податків», яким пункт 86.7 ст.86 доповнений абзацом п'ятим такого змісту: "Контролюючим та іншим державним органам забороняється використовувати акт перевірки як підставу для висновків стосовно взаємовідносин платника податків з його контрагентами, якщо за результатами складення акта перевірки податкове повідомлення-рішення не надіслано (не вручено) платнику податків або воно вважається відкликаним відповідно до статті 60 цього Кодексу".

Також, суд зазначає, що діючим законодавством, не передбачено і не визначено обов'язку підприємства встановлювати ланцюг суб'єктів підприємницької діяльності, з якими контрагенти такого підприємства мали договірні відносини, а також підприємству не надано право вимагати від його контрагентів такої інформації, проте, як вбачається з акту перевірки, право позивача на отримання податкового кредиту поставлено в залежність від дотримання контрагентами ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» вимог податкового законодавства.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги твердження перевіряючого в акті перевірки щодо підстав висновку про завищення позивачем податкового кредиту по накладним, які виписані вищевказаними контрагентами, через те що ДПІ не знаходить підтвердження податковими зобов'язаннями контрагента, оскільки невиконання податкових зобов'язань контрагентами позивача не може бути підставою для застосування відповідальності до позивача, так як саме ним податкове законодавство не порушувалось.

При прийнятті рішення суд враховує положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та, зокрема, постанову Верховного Суду України від 31.01.2011 року по справі № 21-47а10 за позовом закритого акціонерного товариства "Мукачівський лісокомбінат" до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення, в якому зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

Разом з цим, при розгляді справи суд також враховує і практику Європейського суду з прав людини, рішення якого, згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також враховуючи приписи ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є джерелом права та є обов'язковим для виконання Україною.

Так, Європейський суд з прав людини (п'ята секція) у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (заява №3991/03) у справі "Булвес" АД проти Болгарії зазначив наступне: "Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються, до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Також, суд зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальник був включений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Із наданих з боку позивача доказів, судом встановлено, що і позивач, і його контрагенти на час укладання спірних правочинів, були зареєстровані як платники податку на додану вартість. ОСОБА_2 обставина також не спростовувалась відповідачем у акті перевірки.

Суд вважає, що факт реєстрації ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» на дату оформлення податкових накладних органами державної податкової служби у встановленому законодавством порядку в якості платників ПДВ та знаходження їх в ЄДР підтверджують доводи позивача щодо відсутності у нього на момент укладення договорів та їх виконання відомостей, які могли б вказувати на будь-які порушення законодавства з боку контрагентів, а він сам діяв у відповідності до вимог податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про підтвердження фактичного здійснення позивачем господарських операції з контрагентами-постачальниками ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ», а також про добросовісність дій позивача як платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.

Тобто, як вбачається з викладеного, вказане свідчить про фактичне здійснення позивачем господарської діяльності з придбання у ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» товарів та про їх подальше використання позивачем у межах здійснення його господарської діяльності.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, вказуючи про завищення позивачем податкового кредиту отриманого від його контрагентів ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» та ТОВ «АВВА УКРАЇНА», відсутність належних доказів на підтвердження нереальності поставок товарів за вищевказаними правочинами, суб'єктивний та оціночний характер доводів, якими це підтверджується, суд вважає не доведеними висновки відповідача щодо заниження позивачем податку на додану вартість за проведеними господарськими операціями із цими контрагентами.

Отже, виходячи з викладеного вбачається, що фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та ТОВ «АВВА УКРАЇНА», ТОВ «ЛАДОНА», ПП «НІКОН-ТОРГ» і правомірність віднесення позивачем спірних сум ПДВ до складу податкового кредиту по вказаним контрагентам.

Разом з цим, суд вважає, що позивачем не доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 860 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ». При цьому суд виходить з наступного.

Так, в акті перевірки зазначається, що між ПП «СЕЛЕД» та ТОВ «НК «ТРАЙСОЙЛІНВЕСТ» укладено договір про надання транспортних послуг №Т-7 від 01.09.2014 року.

При цьому, з боку позивача ні до позовної заяви, ні під час розгляду справи не було надано до суду вказаного письмового договору про надання транспортних послуг №Т-7 від 01.09.2014 року, а також докази, які підтверджують здійснення оплати по договору №Т-7 від 01.09.2014 року.

На підтвердження правомірності віднесення сум податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам ПП «СЕЛЕД» з ТОВ «НК «ТРАЙСОЙЛІНВЕСТ» позивачем надано до суду засвідчені копії: актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000042, №ОУ-0000043, №ОУ-0000041ОУ-0000044, податкової накладної №45 від 09.09.2014 року із зазначенням загальної суми коштів, що підлягає сплаті 780 грн., в тому числі ПДВ - 130 грн., податкової накладної №46 від 16.09.2014 року із зазначенням загальної суми коштів, що підлягає сплаті 1800 грн., в тому числі ПДВ - 300 грн., податкової накладної №44 від 01.09.2014 року із зазначенням загальної суми коштів, що підлягає сплаті 1380 грн., в тому числі ПДВ - 230 грн., податкової накладної №47 від 24.09.2014 року із зазначенням загальної суми коштів, що підлягає сплаті 1200 грн., в тому числі ПДВ - 200 грн.(т.1 а.с.99-106).

Сума податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включена до податкового кредиту ПП «СЕЛЕД» за вересень 2014 року у розмірі 860 грн. та відображена у реєстрі отриманих податкових накладних, яка відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ та даним податкової декларації з ПДВ за податковий період вересень 2014 року.

У перелічених вище актах виконаних робіт та податкових накладних зазначено, що здійснювались послуги по вантажоперевезеннями на виконання договору про надання транспортних послуг №Т-7 від 01.09.2014 року.

Cуд зазначає, що статтею 901 Договір про надання послуг Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у

строки та в порядку, що встановлені договором.

Аналізуючи письмові докази, надані позивачем на підтвердження правомірності віднесення до складу податкового кредиту податку, сплаченого у ціни придбаних послуг (робіт) судом встановлено, що акти здачі-прийняття виконаних робіт (послуг), містять усіх лише загальну назву послуг (вантажоперевезення) та їх вартість, а інших документів, в яких міститься інформація про проведені заходи щодо надання вищевказаних послуг (суть виконаних робіт), осіб, що виконували роботи, дати виконання робіт (послуг), перелік конкретно виконаних робіт (послуг) не надано і, відповідно, документально не підтверджено, що понесені позивачем витрати на послуги пов'язані з їх подальшим використанням у господарській діяльності останнього.

Більш того, з боку позивача не було надано до суду жодних доказів того, яким чином замовлені ним послуги у контрагента були використані в оподатковуваних операціях в межах здійснення його господарської діяльності. Також, з боку позивача не було надано до суду жодних товарно-транспортних документів, які складались при перевезенні вантажу, які визначені Законом України Про транспортно-експедиторську діяльність.

Отже, на думку суду, позивачем не було допустимими та належними доказами доведено документально, яким саме чином замовлені ним роботи (послуги), а саме їх об'єм та зміст було надано виконавцем, а з наданих позивачем документів неможливо встановити наведеного, у звязку із чим такі документи не можуть належним чином та в повному обсязі підтверджувати надання і отримання позивачем вищезазначених послуг (робіт), і відповідно не є належними доказами, які підтверджують правомірність віднесення позивачем спірних сум до податкового кредиту.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що лише формальна наявність у позивача податкових накладних, виписаних ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ» не є достатнім і беззаперечним документальним підтвердженням фактичного проведення робіт по вантажоперевезенням і не дає можливості суду дійти обґрунтованого й переконливого висновку про фактичне проведення господарських операцій, що вказує на відсутність у позивача фактичних підстав для віднесення спірних сум до складу податкового кредиту.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд погоджується із висновками відповідача в цій частині порушення позивачем норм податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», що призвело до завищення податкового кредиту на суму 860 грн.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи його окремих положень.

Як вбачається з розрахунку штрафних санкцій за усі порушення податкового законодавства до позивача було застосовано штрафну санкцію 50%. Отже, на суму грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 860 грн. позивачу згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення було нараховано 430 грн. штрафних санкцій.

Виходячи з викладеного, оскільки позивачем не доведено правомірність віднесення до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 860 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «НК «ТРАНСОЙЛІНВЕСТ», суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині визначення грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем у розмірі 860 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 430 грн. прийнято відповідачем правомірно та скасуванню не підлягає.

Водночас, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення від 11.11.2015 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «СЕЛЕД» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення грошового зобовязання за основним платежем у розмірі 468666,84 грн. (469526,84 грн. 860 грн.) та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 234333,43 грн. (234763,43 грн. 430 грн.) є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ СЕЛЕД підлягають частковому задоволенню шляхом скасування податкового повідомлення-рішення від 11.11.2015 року № НОМЕР_1, яким ТОВ «СЕЛЕД» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість в частині визначення грошового зобовязання у загальному розмірі 703000,27 грн., з яких за основним платежем у розмірі 468666,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 234333,43 грн., а в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку із їх безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України: «Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідно місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його службова або посадова особа».

Згідно ч.3 ст. 94 КАС України: «Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено».

В матеріалах справи наявна квитанція №ПН2242 від 27.11.2015 року про сплату коштів (судовий збір за подачу адміністративного позову) у сумі 10564,35 грн. на відповідний належний рахунок для призначення цього платежу.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору, зокрема, за подання юридичними особами до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, оскільки загальна сума, яка визначена податковим повідомленням-рішенням, що оскаржується позивачем, становить 704290,27 грн., тому при сплаті судового збору за подання даного адміністративного позову позивачу належало сплатити судовий збір у розмірі 10564,35 грн. (704290,27 грн. х1,5%), який саме і був сплачений останнім.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, а саме в частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення на суму грошового зобовязання у загальному розмірі 703000,27 грн., тому позивачу присуджуються відповідно до задоволених вимог судові витрати у розмірі 10545 грн. (703000,27 грн. х 1,5%).

Керуючись ст.ст.2, 7, 8, 9, 14, 70, 71, 72, 79, 86, 94, 128, 158 163, 167,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного підприємства СЕЛЕД до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.11.2015 року задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 11.11.2015 року № НОМЕР_1 в частині збільшення приватному підприємству СЕЛЕД суми грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 468666,84 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 234333,43 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства СЕЛЕД () судові витрати у сумі 10545 грн. (десять тисяч пятсот сорок пять гривень).

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_4