Справа № 182/6524/15-а(2-а/0182/145/2015)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2016 рокусправа № 182/6524/15-а(2-а/0182/145/2015)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Трахт К.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року у справі № 182/6524/15-а(2-а/0182/145/2015) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними, зобов'язання призначити, нарахувати та сплачувати довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И Л А :

28.08.2015 року позивачка звернулась з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області та просить суд визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання , як судді у відставці, протиправною, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітної плати відповідно до довідки ДСА України в Дніпропетровській області про заробітну плату, починаючи з 14.08.2015 року.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області щодо відмови в призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці. Зобов'язано Управління пенсійного фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі Дніпропетровської області призначити, нарахувати і виплачувати ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати відповідно до довідки ДСА України в Дніпропетровській області про заробітну плату, починаючи з 14.08.2015 року.

Відповідачем на рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони у судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до ст. 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 звернулася з заявою про відставку до Верховної Ради України 06.02.2014 року.

Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року за № 634-VIII її було звільнено з посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України .

Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом в.о. голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.08.2015 року № 108-о її було відраховано зі штату суду з 14.08. 2015 року відповідно до п.9 частини п'ятої статті 126 Конституції України, п.4 ч.1 ст.ст.24,109 Закону України „ Про судоустрій і статус суддів" .

Cтаж роботи судді Зуєвої В.І. становить 39 років 4 місяці 12 днів . Заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 21924,00 гривень .

19.08.2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі ст.141 діючого закону України №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», викладеного в новій редакції згідно Закону від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» .

26.08.2015 року ОСОБА_1 отримала відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки згідно розділу ІІІ прикінцевих положень пункту 5 Закону України від 02.03.2015 року №213-ІІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, відповідно до закону України „Про судоустрій та статус суддів".

Правовий статус суддів та гарантії їх незалежності визначені Конституцією України та Законом № 2453, що відповідає частині першій статті 126 Основного Закону України, згідно з якою незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Частина третя статті 138 Закону № 2453 до внесених Законом № 3668 змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, визначений Законом № 2453 порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання було змінено Законом № 3668, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Частиною пятою статті 138 Закону № 2453 до внесення Законом № 3668 змін передбачалося, що «пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання суддям загальної юрисдикції виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету, за винятком суддів Конституційного Суду України, Верховного Суду України та вищих спеціалізованих судів, яким грошове утримання виплачується цими судами».

Статтею 2 Закону № 3668 закріплено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону № 2453, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Судова колегія звертає увагу на те, що рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо зміну умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) № 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668VI; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453VІ, абзац другий пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов'якове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством.

Крім того, вказаним рішенням зазначено порядок його виконання, а саме: підлягають застосуванню частини перша, друга статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668 як такі, що не суперечать Конституції України; частина третя статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, яка суперечить Конституції України‚ не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; перше, друге, трете речення частини пятої статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Проте підлягають застосуванню перше речення частини пятої статті 138 Закону № 2453 в редакції до змін, внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»‚ та четверте речення частини пятої статті 138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України»; дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється на Закон № 2453; дія абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668 не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зміни до ч .ч. 3, 5 у вищевказану статтю, які були внесені Законом України № 213-VIII, щодо обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції, а також п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-УШ суттєво звужують зміст і обсяг прав судді у відставці, суперечать конституційним нормам, передбаченим ст.ст. 8, 21, 22, 126 Конституції України, то при розгляді цього адміністративного позову слід застосувати вищевказані норми Конституції, як норми прямої дії та застосувати норми статті 141 Закону України № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які ґрунтуються на Конституції і не суперечать їй.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.

З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у звязку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області- залишити без задоволення.

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року у справі № 182/6524/15-а(2-а/0182/145/2015) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський