Справа № 826/23399/15
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.10.2015 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2015 №Ф-37У, рішення про застосування штрафних санкцій від 02.10.2015 №,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 02.10.2015 №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2015 №Ф-37У, рішення про застосування штрафних санкцій від 02.10.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовою особою відповідача проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності суб'єкта господарської діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 26.02.2013 по 23.01.2015; за наслідками перевірки складено акт від 14.09.2015 №4567/26-58-17-01-17-.

Актом перевірки встановлено порушення статті 164, пункту 177.4 статті 177, статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, що призвело до завищення валових витрат за 2014 рік, у зв'язку із чим підлягає до сплаті податок на прибуток у сумі 1252,94 грн; підпункту 1 пункту 2 статті 6, пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку із чим підлягає до сплати єдиний соціальний внесок у сумі 2898,46 грн.

В обґрунтування вказаних порушень контролюючий орган посилається на заниження чистого доходу за 2014 рік на суму 8352,91 грн, який отриманий від надання послуг арбітражного керуючого по судовій справі №925/686/13. Проте, у зв'язку із ненаданням до перевірки документів на підтвердження валових витрат, пов'язаних з отриманням доходу від надання послуг арбітражного керуючого, позивачем занижені валові витрати за 2014 рік на 14976,34 грн. Оскільки позивачем не підтверджені витрати, то на думку контролюючого органу, фізичною особою - підприємцем не було нараховано єдиного соціального внеску на дохід у сумі 8352,91 грн.

02.10.2015 відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №001261701, яким на підставі акту перевірки позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1566,18 грн, у тому числі за основним платежем 1252,94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 313,24 грн.

Також того дня відповідачем було винесено рішення №, яким на підставі акту перевірки позивачу донараховано 2898,46 грн та застосовані штрафні санкції у розмірі 144,92 грн.

У зв'язку із наведеним позивачу направлено вимогу від 02.10.2015 №Ф-37У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у сумі 2898,46 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Положеннями статті 4 вказаного Закону передбачено, що арбітражні керуючі є суб'єктами незалежної професійної діяльності.

Згідно положень підпункту 164.1.1 пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Стаття 178 ПК України передбачає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Проте, згідно акту перевірки, контролюючим органом встановлені порушення пункту 177.4 статті 177 ПК України яка передбачає порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 178.3 статті 178 ПК України оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності. У разі неотримання довідки про взяття на облік особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, об'єктом оподаткування є доходи, отримані від такої діяльності без урахування витрат.

При цьому ПК України не передбачено будь-якого переліку витрат для самозайнятих осіб, у тому числі для фізичних осіб, які здійснюють незалежну діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів).

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, при визначенні сукупного чистого доходу арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) доцільно враховувати витрати, які пов'язані з організацією такої діяльності та обумовлені вимогами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», однак, які не пов'язані з виконанням арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) повноважень розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора у конкретній справі про банкрутство.

У розумінні підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

Отже, позивач у розумінні норм чинного законодавства є самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, яка оподатковується за ставками податку, визначеними для оподаткування доходів фізичних осіб, а база оподаткування визначається як різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження незалежної професійної діяльності арбітражного керуючого.

Як вбачається з акту перевірки, контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що у 2014 році позивачем було завищено валові витрати і занижено оподаткування (чистого) доходу у зв'язку із включенням витрат, які не пов'язані з отриманням доходу протягом 2014 року.

Так, актом перевірки встановлено, що згідно банківських виписок в 2014 році позивачем отримано дохід від надання послуг арбітражного керуючого по судовим ухвалам від 12 червня 2014 року №925/686/13 у сумі 3846,31 грн, від 22 квітня 2014 року №925/686/13 на суму 2070,60 грн, від 28 квітня 2014 року №925/686/13 в сумі 2436,00 грн, що в сукупності складає 8253,91 грн та є грошовою винагородою за послуги арбітражного керуючого у справі №925/686/13 про визнання банкрутом ДП «Державний резервний насіннєвий фонд України». Крім того, в акті зазначено, що до перевірки на підтвердження витрат, пов'язаних з одержанням доходу арбітражним керуючим надані судові рішення по справі №925/686/13 разом з документами на понесення витрат (документи на відрядження та інші).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, за 2014 рік при визначенні оподаткованого доходу від професійної діяльності самозайнятої особи (арбітражного керуючого) позивачем було враховано витрати у розмірі 14976,34 грн, що відображені у Книзі обліку доходів і витрат, до яких увійшли витрати на оплату послуг поштового зв'язку у розмірі 571,72 грн та витрати на папір у розмірі 671,01 грн, що підтверджується копією книги обліку доходів і витрат та квитанцій.

Крім того, до складу витрат у 2014 році позивачем включено витрати на відрядження у розмірі 13733,61 грн, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії книги обліку доходів і витрат, квитанції, посвідчення про відрядження з відмітками про прибуття до судів, звіти про витрати на відрядження, проїзні документи та копії процесуальних рішень, в яких зазначено про присутність арбітражного керуючого ОСОБА_2 у судових засіданнях. Зазначені витрати в повному обсязі відображені у Книзі обліку доходів і витрат позивача.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у матеріалах справи доказів на підтвердження зв'язку відряджень з господарською діяльністю позивача, особистої участі у судових засіданнях (підтверджується копіями ухвал), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вище зазначені витрати, понесені позивачем за 2014 рік, підтверджуються матеріалами справи і здійснені позивачем виключно у зв'язку з провадженням діяльності, а тому їх врахування при визначенні об'єкта оподаткування відповідає приписам статті 178 ПК України.

Відповідно, податкове повідомлення - рішення від 02.10.2015 № є неправомірним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо несплати позивачем єдиного соціального внеску, суд першої інстанції, з яким також погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями.

Згідно пункту 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункт 2 частини першої статті 7 зазначеного Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Отже неврахування контролюючим органом документально підтверджених витрат арбітражного керуючого при визначенні об'єкта оподаткування останнього, свідчить про необґрунтоване нарахування єдиного внеску та, як наслідок, неправомірне застосування штрафу за донарахування контролюючим органом єдиного внеску.

Відповідно, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 02.10.2015 №Ф-37У та рішення про застосування штрафних санкцій від 02.10.2015 № є неправомірними, а тому підлягають скасуванню.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини шостої статті 187 КАС України до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду фізичною особою - підприємцем адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4 зазначеного Закону за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня складає 1218 гривень.

Як вбачається з адміністративного позову, предметом спору є податкове повідомлення - рішення про збільшення грошового зобов'язання на 1566,18 грн, рішення про донарахування 2898,46 грн єдиного соціального внеску та застосування штрафних санкцій у розмірі 144,92 грн. Враховуючи, що даний спір може призвести до зменшення майна особи, колегія суддів вважає, що даний адміністративний позов має майновий характер.

Отже, в даному випадку ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Відповідно, судовий збір повинен складати 535,92 грн (1218х0,4х1,1).

Відповідно до частини першої статті 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Так, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2016 у даній справі апелянту відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апелянтом на час розгляду апеляційної скарги судовий збір не сплачений, колегія суддів вважає, що він підлягає розподілу шляхом його стягнення з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (ідентифікаційний код 39471390, адреса: 03151, м. Київ, вул. Смілянська, 6) до Державного бюджету України (р/р 1007, отримувач УДКСУ у Печерському р-ні м. Києва, банк отримувача ГУДКСУ у м. Києві, , МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030001) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 535 (п'ятсот тридцять п'ять) гривень 92 копійок.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 12.02.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.