Справа № 806/1786/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м. Київ К/800/46405/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

при секретарі: Скавуляк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача Забізгайла Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Держземагентства у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання протиправними дій щодо вимагання у нього додаткових документів за його клопотанням від 25.03.2014 року, які не передбачені статтею. 123 Земельного кодексу України, та зобов'язання відповідача розглянути його клопотання від 25.03.2014 та прийняти рішення згідно з чинним законодавством.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю відмови Головного управління Держземагентства у Житомирській області у наданні позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 340 га на території Соловіївської сільської ради Брусилівського району для ведення фермерського господарства з мотивів ненадання позивачем документів, передбачених статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" як такої, що не відповідає вимогам статті 123 Земельного кодексу України в частині заборони вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2014 року, позов задоволено:

визнано протиправними дії Головного управління Держземагентства у Житомирській області щодо вимагання у ОСОБА_2 документів, які не передбачені статтею 123 Земельного кодексу України за його клопотанням від 25.03.2014; зобов'язано Головне управління Держземагентства у Житомирській області розглянути клопотання ОСОБА_2 від 25.03.2014 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

У поданій касаційній скарзі Головне управління Держземагентства у Житомирській області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.03.2014 позивач звернувся до Головного управління Держземагенства в Житомирській області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 340 га із земель запасу та резерву на території Соловіївської сільської ради Брусилівського району Житомирської області для ведення фермерського господарства.

Листом від 07.04.2014 №19-6-0.21-1988/2-14 Головне управління Держземагентства в Житомирській області повідомило позивача про необхідність додаткового надання: графічних матеріалів (з відображенням на них бажаного місце розташування земельної ділянки), документів, що підтверджують досвід роботи в сільському господарстві або документу про освіту в аграрному закладі, копій паспорта та ідентифікаційного коду.

Вказуючи на протиправність дій Головного управління Держземагентства в Житомирській області, ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з необґрунтованості позиції відповідача щодо необхідності надання позивачем документів, які не передбачені положеннями статті 123 Земельного кодексу України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 123 Земельного кодексу України, яка визначає порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, особливості надання земельних ділянок для ведення фермерського господарства визначені Законом України "Про фермерське господарство" від 19 червня 2003 року № 973-IV.

Зазначений закон є спеціальним нормативно-правових актом при регулюванні питань передачі земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства та, відповідно, має пріоритетне застосування до спірних правовідносин у порівнянні із положеннями статті 123 Земельного кодексу України.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до преамбули Закону України "Про фермерське господарство" цей Закон, крім іншого, спрямований на забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств.

За змістом частини другою статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" у заяві про надання у власність чи в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що заявник при поданні заяви до відповідача має обґрунтувати право на отримання земельної ділянки у користування, а відповідач, приймаючи рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення, перевірити наявність дотримання заявником вимог до такої заяви відповідно до статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" та статті 123 Земельного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що документи, передбачені статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство", позивачем при поданні заяви про надання дозволу на розробку проекту відведення щодо передачі земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства відповідачеві не надано, про що Головним управлінням Держземагентства у Житомирській області повідомлено позивача листом від 07.04.2014 №19-6-0.21-1988/2-14.

За вказаних обставин, зважаючи на не надання позивачем повного пакету документів, необхідних для вирішення питання про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства, колегія суддів вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у спірних правовідносинах у діях відповідача ознак протиправності, та, відповідно, вказує на помилковість позиції судів щодо наявності підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 229, 203, 232 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Житомирській області задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 16 травня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: