Справа № 821/2816/15-а
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/2816/15-а

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.,

ОСОБА_1

при секретарі: Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2015р. по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними дій, скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення в акті перевірки від 6.07.2015р. № 21-03-17-03/НОМЕР_1 порушення пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.07.2015р. № Ф-.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у період з 16.06.2015р. по 26.06.2015р. відповідачем проведено документальну планову перевірку ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів за період з 1.01.2012р. по 31.12.2014р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 1.01.2011р. по 31.12.2014р.

За результатами вказаної перевірки ДПІ складено акт перевірки №314/21-03-17-03/НОМЕР_1 від 6.07.2015р., яким встановлено, що за період з 1.01.2011р. по 31.12.2014р. позивач перебував на загальній системі оподаткування, єдиний внесок з власних доходів не декларував та не сплачував, чим порушив вимоги п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». з отриманих доходів за перевірені податкові періоди ФОП ОСОБА_2 обчислено єдиний внесок на загальну суму 25376,80 грн., з яких за 2011 рік - 5550,96грн., за 2012 рік - 5874,71грн., за 2013 рік - 6766,15грн., за 2014 рік - 7184,98грн.

Позивач посилаючись на те, що спірною вимогою частина зобовязань з єдиного внеску обчислена з порушенням строків давності просив позов задовольнити.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2015р. у задоволенні адміністративний позову відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1) судовий збір у сумі 1644 (одну тисячу шістсот сорок чотири) грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст.200КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того що ФОП ОСОБА_2 за час отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності, у відповідності до вимог діючого законодавства зобовязаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування. А сплата внесків до ПАТ «Страхова компанія ПЗУ України страхування життя» є добровільною та не позбавляє обовязку сплачувати єдиний внесок.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і не спростовано сторонами, що за результатами документальної планової перевірки позивача щодо обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 6.07.2015р. ДПІ складено акт за №314/21-03-17-03/НОМЕР_1, у висновках якого вказано, що у позивача існує борг по обчисленню єдиного внеску на загальну суму 25376,8 грн., з яких за 2011 рік - 5550,96грн., за 2012 рік - 5874,71грн., за 2013 рік - 6766,15грн., за 2014 рік - 7184,98грн. (а.с.6-40). На підставі порушень, викладених в акті перевірки ДПІ 21.07.2015р. виставлено вимогу за №Ф- про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 25376,8грн. (а.с.44).

Позивач вважає, що такий висновок акту перевірки та вимога є безпідставними та помилковими, виходячи з того, що ФОП ОСОБА_2 укладено договір про добровільне страхування життя з ПАТ «Страхова компанія ПЗУ України страхування життя» (а.с.43).

Перевіряючи правомірність дій та рішень ДПІ, та підстави, за якими позивач просить визнати їх неправомірними, судова колегія виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що питання нарахування та сплати єдиного внеску врегульовано ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010р. №2464-VI (далі - Закон № 2464).

У відповідності до п.2 ч.1 ст.1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як визначено в п.1 ч.1 ст.4 Закону платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Тобто, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, що є роботодавцями. Крім того, згідно положень цієї ж статті платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Отже, наведеними нормами діючого законодавства визначено, що фізична особа-підприємець зобовязана здійснювати нарахування та сплату єдиного внеску з моменту його державної реєстрації.

Приписами ч.ч.2,3 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що фізичні особи-підприємці є застрахованими особами щодо себе та страхувальниками осіб, що на них працюють (для платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2, 3, 6-14 частини першої ст.4 цього Закону).

Відповідно до ч.9 ст.9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» обчислення і сплата єдиного внеску за платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7, 8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюються платниками, зазначеними у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на які внесок нарахований.

Таким чином, до обовязків фізичних осіб осіб-підприємців, що є роботодавцями, а також для фізичних осіб-підприємців, що не є роботодавцями, входить своєчасне нарахування та сплата нарахованого єдиного внеску на суми, що виплачуються ними найманим працівникам, а також на суми їх доходів або самостійно визначені ними суми (для фізичних осіб-підприємців, що обрали спрощену систему оподаткування), які є базою для нарахування єдиного внеску відповідно до зазначеного Закону.

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців серії АА №592841 ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.02.1997р., у зв'язку з чим позивач повинен нараховувати та сплачувати суми єдиного внеску, база нарахування якого визначена ст.7 цього Закону.

Отже, з дня державної реєстрації та отримання доходів від здійснення підприємницької діяльності позивач зобовязаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок.

Що стосується посилань позивача на той факт, що він вже застрахований у компанії ПАТ «Страхова компанія ПЗУ України страхування життя» і відповідно сплачує внески, то суд першої інстанції вірно встановив, що вказаний вид страхування є добровільним, та не позбавляє обовязку ФОП ОСОБА_2 сплачувати єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Що стосується правомірності дій ДПІ та строків нарахування боргу із сплати єдиного внеску, судова колегія вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб визначений податковим законодавством, порушень при цьому не допустив. Відповідно до ч.16 ст.25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.196,200,206КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2015р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 8.02.2016р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

ОСОБА_1