Справа № 523/9721/15-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2016 р.м.ОдесаСправа № 523/9721/15-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Середа І.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Милосердного М.М.

ОСОБА_1

в звязку з відсутністю клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, справу розглянуто згідно з п.1 ч.1 ст. 197 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобовязати вчинити дії.

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду (далі УПФ) України в Суворовському районі м. Одеси про:

- визнання протиправною відмову УПФ України в Суворовському районі м. Одеси у призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_2;

- скасування рішення відповідача №28 "Про відмову у призначені за списком №2" від 18 березня 2015 року;

- зобов'язання УПФ України в Суворовському районі м. Одеси призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до положень п."б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", починаючи з дати звернення до УПФ України в Суворовському районі м. Одеси з 10 березня 2015 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що в березні 2015 року він звернувся до УПФ України в Суворовському районі м. Одеси з заявою про призначення пенсії за віком за списком №2 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак своїм рішенням відповідач відмовив в призначенні вказаної пенсії. Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернувся до суду з позовом для свого захисту.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивачем не було представлено документи в підтвердження необхідного стажу для призначення пільгової пенсії з зазначенням характеру виконуваної ним роботи.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною відмову УПФ України в Суворовському районі м. Одеси в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.

Скасовано рішення УПФ України в Суворовському районі м. Одеси №28 від 18 березня 2015 року "Про відмову у призначенні пільгової пенсії за списком №2".

Зобов'язано УПФ України в Суворовському районі м. Одеси призначити ОСОБА_2 пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з п."б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення - 10 березня 2015 року.

В апеляційній скарзі УПФ України в Суворовському районі м. Одеси ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги УПФ України в Суворовському районі м. Одеси, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 вересня 1975 року по 14 липня 1978 року навчався в ПТУ №25 м. Одеси, по його закінченню отримав спеціальність електрогазозварник.

З 21 липня 1978 року був зарахований електрогазозварником 3 розряду в СМУ-2 тресту "Одесцивілжитлбуд" на підставі наказу №45 ок від 24 липня 1978 року. 01 вересня 1979 року ОСОБА_2 присвоєно 4 розряд газоелектрозварника на підставі наказу №64 ок від 28 вересня 1979 року. 17 листопада 1981 року позивача звільнено з роботи у зв'язку з призивом до лав Радянської армії, наказ №75-ок від 17 листопада 1981 року. 14 грудня 1981 року ОСОБА_2 зараховано на роботу в СМУ-2 тресту "Одесцивілжитлбуд" електрогазозварником 4 розряду, наказ №74 ок від 15 грудня 1981 року, 19 червня 1982 року присвоєно 5-й розряд електрогазозварника, 01 березня 1988 року у зв'язку з перетарифікацією присвоєно 4 розряд, наказ №37 від 29 лютого 1988 року, 01 липня 1991 року позивача звільнено за власним бажанням, наказ №58-ок від 18 липня 1991 року. 03 лютого 1992 року прийнято в Одеську міжобласну спеціальну науково-реставраційну виробничу майстерню на посаду електрогазозварника 4 розряду, наказ №3-к від 03 лютого 1992 року, а 14 квітня 1992 року звільнено, наказ №4-к від 17 лютого 1992 року. З 02 березня 1992 року по 14 червня 1993 року позивач працював на Одеському заводі фрезерних станків ім. Кірова на посаді електрогазозварника 5 розряду, накази №34 від 02 березня 1992 року та №65 від 08 червня 1993 року. В період з 21 червня 1993 року по 01 жовтня 1996 року працював на посаді зварника в ТОВ "Віско". З 22 квітня 1997 року до 31 жовтня 2014 року працював в ПАТ "Укртелеком" на посадах бетоняра, монтажника, верстатника, слюсаря-сантехніка.

Відповідно до листа ТОВ "Будівельно-монтажне управління Монолітбуд", яке є правонаступником ДП "Одеське спеціалізоване будівельно-монтажне управління монолітного домобудування", від 19 січня 2015 року підприємство на підставі особистих рахунків може підтвердити роботу позивача за 1982 - 1990 роки, та за січень-травень 1991 року, а за 1979 рік, 1980, січень листопад (до 17 листопада 1981 року), з 14 грудня по 31 грудня 1981 року підтвердити не можуть у зв'язку з відсутністю особових рахунків, також не можуть підтвердити копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення у зв'язку з відсутністю в архіві підприємства книги наказів з кадрових питань тривалого строку зберігання за 1978,1981 та 1991 роки.

Відповідно до копії наказу №53ок від 13 серпня 1979 року по СМУ-2 тресту "Одесцивілжитлбуд" ОСОБА_3, зварнику, надавалася відпустка з 13 серпня по 04 вересня 1979 року.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 від 10 березня 2015 року УПФ України 18 березня 2015 року прийняло рішення №28 про відмову в призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, посилаючись на відсутність 12 років 6 місяців та неподання довідки, уточнюючої особливий характер роботи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що в трудовій книжці зазначено посаду яку займала особа, позивач підтвердив, що характер роботи його не змінювався, а відсутність в архіві підприємства копій наказів не може бути підставою для позбавлення права особи на соціальний захист.

Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71, 72 КАС України, п."б" ч.1 ст. 13, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442.

В апеляційній скарзі УПФ України в Суворовському районі м. Одеси вказується, що відсутня атестація робочих місць, а тому є підстава не враховувати певний пільговий стаж позивача.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно п."б" ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з "Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами .

Згідно трудової книжки позивача:

- працював електрогазозварником з 27 липня 1978 року до 17 листопада 1981 року;

- працював електрогазозварником з 14 грудня 1981 року до 01 червня 1991 року;

- працював електрогазозварником з 03 лютого 1992 до 14 лютого 1992 року;

- працював електрогазозварником з 02 березня 1992 року до 14 червня 1993 року;

- працював зварником з 21 червня 1993 року до 01 жовтня 1996 року;

- працював бетоняром з 22 квітня 1997 року до 31 жовтня 2014 року.

Всі записи в трудовій книжці є точними і зрозумілими, в них зазначені посади та періоди роботи, а тому судова колегія приходить до висновку, що трудовий стаж позивача на посадах, які передбачені Списком №2 та загальний стаж роботи відповідає стажу необхідному для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Апелянтом не було представлено доказів, що позивач працював на умовах неповного робочого дня, а також, що характер роботи, яку виконував позивач, не відповідає роботі за професією, на яку був прийнятий позивач згідно записам у трудовій книжці.

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що відсутня атестація робочих місць, що є підставою не враховувати певний пільговий стаж позивача, судова колегія зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442.

Основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У п.4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Обов'язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено на керівників підприємств, а тому у випадку її не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є неправомірним.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що своєчасність та проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівника і не може обмежувати його право на отримання пенсії.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову є правильними та обґрунтованим.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Апеляційна скарга є повною копією заперечення на адміністративний позов, кожне твердження якого було повно і всебічно проаналізовано судом першої інстанції з викладанням відповідних висновків.

Будь-якого доводу, який би вказував не неповноту дослідження судом першої інстанції обставин справи, або помилкове застосування судом норм матеріального чи процесуального права апелянт не наводить, у зв'язку з чим, апеляційна скарга є цілком безпідставною.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Милосердний М.М.

Суддя: Ступакова І.Г.