Справа № 813/6452/15
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року № 813/6452/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судових засідань ОСОБА_1

з участю представників:

від позивача ОСОБА_2;

від відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові адміністративну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) «Галицька кабельна компанія» до Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ «Галицька кабельна компанія» звернулося в суд з адміністративним позовом до ДПІ у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасувати податкових повідомлень-рішень від 25.12.2015 року за № та за №.

Також, позивачем повідомлено суд про зміну його назви на ТзОВ «ГАЛ-КАБЕЛЬ».

Позивач стверджує, що господарські операції, аналіз яких зроблено під час проведення перевірки носять реальний характер, підтвердженням чого є надані до перевірки первинні бухгалтерські документи. Такі обставини, на думку позивача, підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 20.11.2015 року; наявністю у нього транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення; необовязковістю наявності сертифікатів відповідності щодо товарно-матеріальних цінностей пластин (товару). Крім того, позивач покликається на практику Верховного Суду України (постанова від 31.01.2011 року), Європейського Суду з прав людини (справа «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»). З приводу розірвання договору про визнання електронних документів, то позивач зазначає про те, що ці обставини спростовуються судовими рішеннями. Щодо висновків акта перевірки про сумніви з приводу господарської діяльності по договору на переробку давальницької сировини, то такі спростовуються, як зазначає позивач, відповіддю контрагента по цьому договору. Щодо акта перевірки ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг», то такі спростовуються судовими рішеннями. Також, реальність господарської операції підтверджується, на думку позивача судовими рішеннями господарських судів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених міркувань, просить позов задовольнити.

В запереченні на позовну заяву відповідач зазначає, що наданими до перевірки первинними бухгалтерськими документами не підтверджується реальність господарських операцій, які знайшли своє відображення у акті перевірки. Як наслідок, продовжує відповідач, контролюючий орган правомірно прийшов до висновку про завищення податкового кредиту з податку на додану вартість.

Представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в задоволенні позову відмовити вважає, що оскаржувані податкові повідомлення рішення прийняті правомірно та є законним.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд встановив таке.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки позивача з питань господарських відносин з ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» за січень, лютий 2015 року, з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» за січень-березень 2015 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або про подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг) від вищезазначених контрагентів відповідачем складено акт від 04.12.2015 року за №1058/13-05-22/32800603 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.12.2015 року:

- за №, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 5957692 грн. 00 коп.;

- за №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 46351474 грн. 98 коп., в тому числі за основним платежем 37081179 грн. 98 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 9270295 грн. 00 коп.

У висновках акта перевірки встановлено порушення ст.185, п.187.1 ст.187, ст.188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України в результаті чого завищено суму податкових зобовязань за березень 2015 року на суму 200101 грн. 50 коп. по операціях з ТзОВ «Гал-Кат», а також встановлено завищення ТзОВ «Галицька кабельна компанія» суми податкового кредиту на загальну суму 43238973 грн. 48 коп., що призвело до завищення суми відємного значення, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 5957692 грн. 00 коп. та заниження податку на додану вартість на суму 37081179 грн. 98 коп. за рахунок відображення взаєморозрахунків з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» та ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг».

При цьому, висновок контролюючого органу з приводу завищення суми податкових зобовязань за березень 2015 року на суму 200101 грн. 50 коп. не знайшов свого відображення у податкових повідомленнях-рішеннях, а тому судом не досліджується, оскільки не порушує прав позивача.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

В акті перевірки зазначено, що представлені позивачем до перевірки документи у своїй сукупності вказують на те, що господарські операції між ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» та ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» фактично не відбувались.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3 цієї ж статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту, у відповідності до вимог абзац.1 п.198.6 ст.198 ПК України, суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-XIV, з наступними змінами та доповненнями визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було,

відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З врахуванням даної позиції судом досліджуються обставини правомірності висновків контролюючого органу по господарських операціях позивача з ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5», ТзОВ «Гал-Кат» та ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг».

Між ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» (продавець) та ТзОВ «Галицька кабельна компанія» (покупець) укладено договір купівлі-продажу за №1 від 24.09.2014 року, згідно якого продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця пластини EN 13599 Cu-ETP, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Також, між ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» (продавець) та ТзОВ «Галицька кабельна компанія» (покупець) укладено договір купівлі-продажу за №01/15 від 05.01.2015 року, згідно якого продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

В матеріалах справи видаткові накладні, платіжні доручення, податкові накладні.

Між ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» (продавець) та ТзОВ «Галицька кабельна компанія» (покупець) укладено договір за №з02/12 від 19.12.2014 року, згідно якого продавець зобовязується поставити та передати у власність покупця пластини EN 13599 Cu-ETP, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

У підтвердження виконання умов даного договору позивачем надано видаткові та податкові накладні, платіжні доручення, товарно-транспортні накладні, протокол про зарахування зустрічних вимог від 30.04.2015 року.

Суми податкового кредиту з податку на додану вартість відображались позивачем у податкових деклараціях з податку на додану вартість за відповідний період.

В свою чергу, контролюючий орган врахував податкову інформацію від 04.06.2015 року за №404/03-06-22, згідно якої основним постачальником ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» є ТзОВ «Вест ОСОБА_4», перевірку якого не можна провести у звязку та не можна підтвердити реальність господарських операцій. У цій же ж інформації зазначено про перебування у провадженні слідчого управління фінансових розслідувань матеріалів кримінального провадження по ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212 та ч.2 ст.209 КК України та про рішення №26 від 28.07.2015 року, яким анульовано реєстрацію платника податків з податку на додану вартість ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5». Крім того, відповідач зазначає, у акті перевірки, що позивачем під час проведення перевірки не представлено подорожні листи, які підтверджують транспортування товару від ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_6», та сертифікати відповідності на пластини EN 13599 Cu-ETP.

Також, контролюючий орган посилається на акт перевірки ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» від 19.05.2015 року за №370/03-06-22-39460808, в якому зазначено, що товар від основного постачальника ТзОВ «Фірма «Сталь Трейд» не постачався. В акті перевірки зазначено і про те, що позивачем не надано сертифікати відповідності на пластини EN 13599 Cu-ETP.

Аналізуючи обставини, на яких ґрунтувались висновки контролюючого органу, судом враховано, також і подані позивачем докази у справі.

В матеріалах справи наявні рішення Господарського суду Львівської області від 19.08.2015 року у справі за №914/1953/15, від 31.08.2015 року за №914/1949/15, від 16.07.2015 року за №914/1950/15, якими встановлено обставини виконання зазначених вище договорів укладених між позивачем та ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_6», ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг». Дані обставини, в силу положень ч.1 ст.72 КАС України, не підлягають доказуванню.

Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 105, копію свідоцтва про реєстрацію великовантажного транспортного засобу або іншого технічного засобу ВС 000622, паспорт №07.002186, зі змісту яких вбачається, що на балансі товариства знаходиться автонавантажувач, яким здійснювалось транспортування пластин від ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5».

Обставини щодо транспортування пластин від ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» автонавантажувачем позивача судом беруться до уваги, оскільки на ці обставини позивач звертав увагу під час проведення перевірки (пояснення від 26.11.2015 року), які контролюючим органом у повній мірі досліджені не були. При цьому, судом враховано місце розташування позивача м.Львів, вул.Конюшинна, 20 та його контрагента ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» - м.Львів, вул.Конюшинна, 11, те, що подорожній лист не є тим первинним бухгалтерським документом, який безумовно підтверджує рух активів, та те, що наказ Міністерства транспорту України від 29.12.1995 року за №488/346, на який посилається контролюючий орган в акті перевірки, не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Не можна залишити поза увагою і те, що згідно листа Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013 року за №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, які відповідно до законодавства надають право на формування податкового кредиту.

Що стосується сертифікатів відповідності на пластини EN 13599 Cu-ETP, то така не включена до переліку продукції, яка підлягає обовязковій сертифікації в Україні згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 року за №28.

Обставини, які викладені в податковій інформації від 04.06.2015 року за №404/03-06-22 та акті перевірки ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» від 19.05.2015 року за №370/03-06-22-39460808, з приводу контрагентів ТзОВ «Захід ОСОБА_4 Торг» та ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» судом не можуть бути покладені в основу судового рішення, в силу положень ст.244-2 КАС України, та з урахуванням позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2011 року у справі №21-47а10, яка полягає у тому, що чинне законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, зокрема тим, який не був постачальником товарів (послуг), на вартість яких нарахований податок на додану вартість, що включений платником податку до податкового кредиту.

Крім того, рішення №26 від 28.07.2015 року, яким анульовано реєстрацію платника податків з податку на додану вартість ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5», не стосується періоду який перевірявся.

Також, судове рішення у цій справі не може ґрунтуватись на обставинах порушення кримінального провадження щодо ТзОВ «ОСОБА_4 ОСОБА_5», оскільки немає судового рішення з приводу такого кримінального правопорушення.

Узагальнюючи наведене, суд покладає в основу судового рішення докази надані позивачем, оскільки такі, з врахуванням положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року за №996-ХІV (з наступними змінами та доповненнями) та ч.4 ст.70 КАС України, є допустимими, а обставини встановлені ними не спростовані запереченнями відповідача та висновками викладеними в акті перевірки, які ґрунтуються на припущеннях. Крім того, згадані акти є непрямими доказами, які у своїй сукупності не спростовують обставин, встановлених прямими доказами, які наявні в матеріалах справи.

Викладені обставини дозволяють суду зробити висновок про те, що твердження контролюючого органу про безтоварність згаданих вище господарських операцій та завищення податкового кредиту позивачем ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються допустимими доказами.

Не можна залишити поза увагою і обставини за наявності яких рішення субєкта владних управлінських функцій вважається правомірним - таке має бути прийнято пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (п.8 ч.2 ст.2 КАС України).

При цьому, поняття справедливого балансу розкрито у рішенні Європейського Суду з прав людини від 22 січня 2009 року у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03).

Так, Європейський Суд з прав людини, вважає, що порушенням справедливого балансу, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності, буде коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою податку на додану вартість, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподаткованої податком на додану вартість поставки, який повністю виконав свої зобовязання за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази в підтвердження наведених обставин справедливого втручання контролюючого органу у право власності позивача, а тому рішення не відповідає наведеному критерію.

За таких обставин, суд вважає, що контролюючим органом не доказано протиправності формування позивачем податкового кредиту, а тому висновки контролюючого органу є необґрунтованими, і як наслідок протиправними є спірні податкові повідомлення-рішення.

Враховуючи те, що обґрунтованість визначення суми основного платежу не знайшли свого підтвердження, не можуть вважатись правомірно нарахованими суми фінансових санкцій.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги про скасування податкових повідомленьрішень, є підставними та обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить присудити на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати, прийняті Державною податковою інспекцією у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, податкові повідомлення-рішення від 25.12.2015 року за № та за №.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-КАБЕЛЬ» 787073 грн. 00 коп. (сімсот вісімдесят сім тисяч сімдесят три гривні) сплаченого судового збору.

4. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 16 лютого 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк