Справа № 815/1199/15
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1199/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.;

розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Одеської міської ради до Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 Вагіф огли, Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Одеської міської ради до Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 Вагіф огли, Одеського міського управління юстиції про визнання протиправним та скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності від 26.09.2013 року, індексний номер 10008461, на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 2;

- скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 від 26.09.2013 року із індексним номером 6247660 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 Вагіфа огли на обєкт нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень, загальною площею 190,6 кв. м, розташованих за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в ході розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи № 2а/522/915/14, виконавчому комітету Одеської міської ради стало відомо, що 26.09.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 прийнято рішення № 6247660 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 Вагіфом огли права власності на обєкт нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення, загальною площею 190,6 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2.

На думку Одеської міської ради, ОСОБА_2 Вагіф огли, фактично здійснив не реконструкцію нежитлових приміщень, державна реєстрація речових прав на які не передбачає надання документів, що підтверджують речові права на відповідну земельну ділянку, а самовільне будівництво нового об'єкта нерухомого майна із зайняттям земельної ділянки, яка належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, та не відводилась зазначеній особі в установленому законодавством порядку для будівництва капітальної споруди.

За таких умов в Одеської міської ради є підстави стверджувати, що державна реєстрація вищезгаданого речового права відбулась із порушенням вимог чинного законодавства на підставі документів, які містять неправдиві відомості, що призвело до порушення права власності територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій самочинно збудовано відповідний обєкт нерухомого майна.

Згідно договору оренди індивідуально визначеного майна № 72 від 20.12.2012 року ОСОБА_2 Вагіф огли надане у строкове платне користування елемент благоустрою, площею 180,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 2, для розміщення торговельного майданчика без ТС (тимчасової споруди).

Одеською міською радою не приймалось жодних рішень, повязаних із відведенням ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 2.

Втім, ОСОБА_2 Вагіф огли не маючи майнових прав на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, Старосінна площа, 2, а лише володіючи правом користування елементом благоустрою для розміщення торгівельного майданчика без тимчасових споруд, незаконно збудував на вказаній земельній ділянці капітальну нежитлову споруду із подальшим оформленням за собою права власності на новозбудований обєкт нерухомості як на реконструйовані приміщення.

На думку Одеської міської ради будівництво вищезгаданого обєкта нерухомості здійснено самочинно, у звязку з чим у позивача є всі підстави вважати, що документи, подані ФОП ОСОБА_2 Вагіфом огли для державної реєстрації права власності на вищезазначений обєкт нерухомого майна, не відповідають вимогам чинного законодавства, містять недостовірні відомості та є такими, що не підтверджують його право власності на вказаний обєкт нерухомості, що виключає державну реєстрацію такого речового права як офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення у ФОП ОСОБА_2 Вагіфа огли прав на вказане нерухоме майно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві та письмових поясненнях (том 1 а.с.7-13, том 2 а.с. 4-8).

Державний реєстратор Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином та завчасно.

Представник ОСОБА_2 Вагіф огли позовні вимоги не визнав просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник Одеського міського управління юстиції у судове засідання не зявився про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином та завчасно, заперечення на адміністративний позов не надав.

Частиною 6 ст. 128 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 20.09.2013 року ОСОБА_2 Вагіф огли звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2 ( том 1 а.с. 17).

За результатами розгляду вище зазначеної заяви та доданих документів, державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції прийнято рішення № 6247660 від 26.09.2013 року про державну реєстрацію права власності (том 1 а.с. 85).

На підставі вище зазначеного рішення, 26.09.2013 року ОСОБА_2 Вагіф огли видано Свідоцтво про право власності серії САК № 196422, індексний номер 10008461 (а.с. 100).

На думку Одеської міської ради вищезазначене рішення та свідоцтво про право власності є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки реєстрація права власності на нежитлове приміщення, що розташоване Одеська область, м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2, за ОСОБА_2 Вагіф огли була здійснена без наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташоване зазначене приміщення.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон України № 1952-IV від 01.07.2004 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, також визначаються Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року.

Відповідно до п.1, 2, 4 ст. 15 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 року, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок № 703) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 26 Порядку №703 встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України № 1952-IV від 01.07.2004 року, підставами для реєстрації права власності є: договори, укладені у порядку, встановленому законом; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видані відповідно до вимог цього Закону; свідоцтва про право власності, видані органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішення судів, що набрали законної сили; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, відповідно до п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, видані нотаріусом, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до цього Порядку; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією до набрання чинності цим Порядком; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким встановлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Судом встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що розташоване Одеська область, м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2, ОСОБА_2 Вагіф огли до заяви було додано наступні документи: квитанцію про сплату державного митна, копію посвідки на постійне місце проживання, копія картки фізичної-особи платника податків про присвоєння ідентифікаційного номера, декларацію про готовність обєкта до експлуатації від 13.08.2013 року № ОД 69, технічний паспорт на нежитлове приміщення за адресою: Одеська область, м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2, виготовлений 11.06.2013 року ТОВ «Нове БТІ», договір оренди індивідуально визначеного майна №72 від 20.12.2012 року, тощо (том 1 а.с. 70-204).

Як вбачається з договору оренди індивідуально визначеного майна №72 від 20.12.2012 року, ОСОБА_2 Вагіф огли було передано в оренду елемент благоустрою (покриття), площею 180,3 кв. м, м. Одеса, Приморський район, Старосінна площа для розміщення торговельного майданчику без ТС (тимчасової споруди).

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що рішення Державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 26.09.2013 року № 6247660 щодо реєстрації за ОСОБА_2 Вагіф огли права власності на обєкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв. м, розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2 було прийнято з порушенням норм чинного законодавства, оскільки до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_2 Вагіф огли не було додано документу, що посвідчує наявність у нього права власності або користування саме земельною ділянкою, на якій розташоване нежитлове приміщення.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та обєктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Субєктами права власності на землю, за приписами ст. 80 Земельного кодексу України, є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальній громаді міста є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Підставою для набуття територіальною громадою в особі Одеської міської ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою.

Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів.

У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Одеська міська рада, оскільки згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад відноситься вирішення питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, проведення державної реєстрації на нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв. м, розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2 за ОСОБА_2 Вагіф огли без наявності документу, який підтверджує виникнення, перехід або припинення речових прав на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначене нежитлове приміщення порушує інтереси власника вказаної земельної ділянки Одеської міської ради.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв. м, розташоване за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2 за ОСОБА_2 Вагіф огли було проведено з порушенням вимог діючого законодавства, за відсутності документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку у ОСОБА_2 Вагіф огли, у звязку із чим, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 26.09.2013 року індексний номер 6247660 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 Вагіфа огли з видачею свідоцтва про право власності підлягає скасуванню.

Частиною 2 ст. 26 Закону встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Частиною 2 ст.94 КАС України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Враховуючи, що свідки до участі у справі не залучалися, судові експертизи не призначалися, отже у суду відсутні підстави для розподілу судових витрат.

У процесі розгляду справи судом не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

За таких обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених фактів, дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 11, 71, 86, 94, 159-164, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити

2. Скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 26.09.2013 року, серії САК № 196422, індексний номер 10008461, на нежитлове приміщення, загальною площею 190,6 кв.м., що розташоване за адресою: Одеська область, м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області ОСОБА_1 від 26.09.2013 року із індексним номером 6247660 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 Вагіф огли на обєкт нерухомого майна у вигляді нежитлового приміщення, загальною площею 190,6 кв. м, розташованого за адресою: м. Одеса, площа Старосінна, будинок 2.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя О.Я. Бойко