Справа № П/811/402/14
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/2055/15

Вищий адміністративний суд України у складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С. (суддя-доповідач),
суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промбезпека-АПС" до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Дружба" про скасування рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промбезпека-АПС" звернулося до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про скасування рішень.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року, позов задоволено:

визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області № 3-0901/2-7/10-29/0901/09/01 від 09 січня 2014 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у сумі 109 620 грн;

скасовано припис Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області від 20 грудня 2013 року № С-2012/46.

Не погоджуючись з рішеннями судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Заперечень не надходило.

Окрім того, відповідачем подано клопотання про здіснення процесуального правонаступництва, яке судом задоволено.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 05 квітня 2013 року між ТОВ «Агрофірма Дружба» (Замовник) та ТОВ «Промбезпека-АПС» (Підрядник) укладено договір № 5/04/13 на виконання Підрядником проектно-кошторисної документації «Будівництво комплексу післязбиральної доробки зерна по вул. Горова, 20, с. Капустинці, Яготинського району, Київської області».

Працівниками Інспекції ДАБК у Київській області проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «Агрофірма Дружба», а саме: будівництва комплексу післязбиральної доробки зерна по вул. Горова, 20, с. Капустинці, Яготинського району, Київської області», - за результатами якої складено акт від 20 грудня 2013 року № 1936.

Даною перевіркою встановлено, що проектна документація, яка проектувальником - ТОВ «Промбезпека-АПС» передана замовнику - ТОВ «Агрофірма Дружба» для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розроблена з порушенням вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, яке полягає у тому, що Містобудівними умовами та обмеженнями, наданими Яготинською райдержадміністрацією № 30 від 27 грудня 2012 року, визначена площа забудови - 0,0150 га, що дорівнює 150 кв. м, в той час як в проекті (лист 7,56/2013-ГО) та декларації показник площі забудови - 2 161 кв. м; за Містобудівними умовами та обмеженнями гранична висота будівлі/споруди повинна бути не більшою 35 м, в той час як в проекті - 36 м, чим, на думку Інспекції, порушено ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 23 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 4.3 ДБН А 2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво».

Інспекцією на підставі вказаного акту перевірки винесено:

припис № С-2012/46 від 20 грудня 2013 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов'язано директора ТОВ «Промбезпека-АПС» усунути порушення до 30 квітня 2014 року;

протокол № 2-Л-3-2512/2 від 25 грудня 2013 року про правопорушення у сфері містобудівної діяльності;

постанову № 3-0301/2-7/10-29/0901/09/01 від 09 січня 2014 року, якою ТОВ «Промбезпека-АПС» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 23 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 4.3 ДБН А 2.2 -3-2012, та застосовано штраф у розмірі 109 620 грн у відповідності до абз. 2 ч.1 ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності».

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач заявив цей позов.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з його обґрунтованості.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає висновки судів передчасними.

Відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.94 р. № 208/94-ВР (зазначений як підстава для застосування штрафних санкцій до позивача у спірній постанові від 09 січня 2014 року) суб'єкти містобудування, які здійснюють проектування об'єктів, експертизу проектів будівництва, несуть відповідальність у вигляді штрафу за передачу замовнику проектної документації для виконання будівельних робіт на об'єкті будівництва, розробленої з порушенням вимог законодавства, містобудівної документації, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, будівельних норм, державних стандартів і правил, у тому числі за нестворення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення, незабезпечення приладами обліку води і теплової енергії, а також за заниження категорії складності об'єкта будівництва: проектна організація - у розмірі дев'яноста мінімальних заробітних плат.

Згідно із ч. 1, ч. 3 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (в редакції на момент виникнення спору, далі - Закон № 3038) проектна документація на будівництво об'єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем при перевірці отримано від Яготинської РДА Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 30, видані відділом містобудування архітектури та житлово-комунального господарства Яготинської РДА (доданих до апеляційної скарги), згідно яких площа забудови земельної ділянки становить 0,0150 га, а гранична висота будівлі/споруди повинна бути не більшою 35 м, в той час, як з містобудівних умов та обмежень, долучених до матеріалів справи позивачем, вбачається, що площа забудови земельної ділянки становить 2200 кв. м, а гранична висота будівлі/споруди повинна бути не більшою 37 м, що, на думку скаржника, свідчить про введення Товариством в оману суду першої інстанції.

Тоді як позивач надав Містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 30, в яких значаться інші числові значення щодо площі забудови земельної ділянки та граничної висоти будівлі/споруди.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

За приписами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Це означає, що презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його права.

Однак презумпція невинуватості не є абсолютною, невиконання обов'язку відповідача довести правомірність своїх рішень не звільняє суд від обов'язків ухвалити справедливе і правове судове рішення.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказану норму слід розуміти так, що судове рішення є законним, якщо воно ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права, порушення яких є підставою для скасування чи зміни судового рішення судом вищої інстанції. Це випливає з конституційного принципу законності (пункт 1 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 9 КАС України). При цьому законність необхідно трактувати не суто формально - як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні - у світлі верховенства права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має міститись пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Таких висновків необхідно дотримуватися судам під час ухвалення рішень.

Між тим, розглядаючи справу, суд першої інстанції не з'ясував, чим підтверджуються обставини перевірки, та не витребував докази у органу, який видавав Містобудівні умови та обмеження, відповідно до ч. 4 ст. 11 КАС України. Натомість передчасно, без з'ясування всіх обставин у справі виніс рішення.

Суд апеляційної інстанції недоліки суду першої інстанції не виправив, не дивлячись на те, що мав інформацію про відмінність таких документів.

Відсутність в судових рішеннях аргументів, за якими суд відхиляє обставини, на які посилається сторона як на обґрунтування своїх вимог чи заперечень, свідчить, що суд не почув сторону, чим порушив норми процесуального закону.

Відтак рішення, що прийняті на підставі припущень не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

Факт реєстрації декларації не може підтверджувати чи спростовувати порушення, про які каже відповідач.

Оскільки під час вирішення справи по суті судами першої та апеляційної інстанцій допущені порушення у застосуванні до правовідносин у справі норм права, то судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: