Справа № 464/392/14-а
Суддя: Борачок М. В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/392/14-а
пр.№ 2-а/464/65/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Борачка М.В.

при секретарі Гаврилишин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року «Про самочинну реконструкцію квартири №21 на вул.П.Мирного, 26 з прибудовою консольного балкона».

В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 липня 2013 року №222 позивачу та іншим мешканцям даного будинку затверджені містобудівні умови та обмеження реконструкції з розширенням квартири шляхом влаштування консольних балконів. 19 серпня 2013 р. позивач зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт та в подальшому провела будівельні роботи з будівництва балкону площею 10,6 м. кв. Наказом департаменту містобудування Львівської міської ради від 21 жовтня 2013 року №371 внесено зміни до наказу від 22.07.2013 р. №222 якими фактично скасовано містобудівні умови та попередній дозвіл на проведення будівельних робіт. 12 грудня 2013 р. ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради прийняла оспорюване розпорядження №597, яким враховуючи Наказ департаменту містобудування Львівської міської ради від 21 жовтня 2013 року №371, зобовязала позивача демонтувати самочинно прибудований балкон. Вказане розпорядження вважає протиправним, оскільки прийняте з порушенням закону. Зазначає, що наказ департаменту містобудування Львівської міської ради від 22 липня 2013 року №222 є актом одноразового застосування та не є нормативно правовим, є актом індивідуальної дії, а тому департамент містобудування Львівської міської ради не мав права скасовувати своє попереднє рішення. Враховуючи наведене, відповідач не мав права приймати розпорядження про демонтаж балкону, оскільки такий побудований за наявності дозволу відповідних служб і не є самочинним будівництвом, а скасування наказу №222 є незаконним і не могло братись відповідачем до уваги. Крім цього, зазначає про те, що приймаючи оскаржуване розпорядження ОСОБА_2 районна адміністрація Львівської міської ради перевищила свої повноваження.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, надав пояснення, що відповідають змісту адміністративного позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що розпорядження №597 від 12 грудня 2013 року є правомірним та винесено відповідно до повноважень ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 здійснила будівництво балкону до даної квартири.

Розпорядженням голови ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року зобовязано позивача ОСОБА_1 в термін до 27.12.2013 р. демонтувати самочинно прибудований консольний балкон до квартири №21 на вул.П.Мирного, 26 (а.с. 19).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження органів місцевого самоврядування (у тому числі виконавчих органів міських рад) у сфері будівництва передбачені Законами України: від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність»; від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування»; від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», а також Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 3 пункту «б» частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Крім цього, компетенція виконавчих органів міських рад у сфері містобудування визначена статтями 12 та 14 Закону України «Про основи містобудування». Статтею 14 цього Закону (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного розпорядження) передбачено повноваження, аналогічні за змістом тим, що містяться в статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Конструкція наведених правових норм є відсильною, тобто для свого застосування вимагає наявності установленого порядку державного контролю.

Такий порядок установлено, зокрема, статтею 376 Цивільного кодексу України, відповідно до якої об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що залежно від ознак самочинного будівництваорган місцевого самоврядування має право звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок.

Водночас, самостійне винесення рішення про зобов'язання вчинити демонтаж здійсненого будівництва лежить поза межами повноважень виконавчих органів місцевої ради.

Крім цього, згідно п. 3.4 Ухвали Львівської міської ради від 08.07.2010 № 3704 "Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради" до повноважень районних адміністрацій в галузі будівництва, зокрема, належить розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку щодо фактів самовільного будівництва.

Пункт 5.1 цієї ж Ухвали наділяє районні адміністрації правом на звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Відповідно до п.п. 4.3.4 Положення про ОСОБА_2 районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Виконкому Львівської міської ради від 06.01.2012 № 07, до повноважень районної адміністрації у сфері будівництва віднесено розгляд та вжиття заходів у встановленому виконавчим комітетом Міської ради порядку щодо фактів самочинного будівництва.

Підпунктом 4.5.1 цього ж Положення визначено, що районна адміністрація має повноваження звертатися у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами про демонтаж самочинного будівництва та з інших питань, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради відсутні у спірних правовідносинах необхідний обсяг повноважень для винесення оскаржуваного розпорядження та підміни, таким чином, суду.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не наведено достатньо доказів правомірності винесення оскаржуваного розпорядження, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 160-163,167 КАС України,

п о с т а н о в и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування розпорядження задоволити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_2 районної адміністрації Львівської міської ради №597 від 12 грудня 2013 року.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а особою, у відсутності якої таку було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання її копії.

Головуючий Борачок М.В.