Справа № 826/25650/15
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 лютого 2016 року № 826/25650/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Данилишин В.М. Качура І.А. розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"
до Міністерства юстиції України Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерство юстиції України Молдованової Галини Миколаївни

провизнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Публічне акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» звернулась до суду з позовом до Міністерства юстиції України, державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Молдованової Г.М. про визнання протиправними дій, скасування рішення від 18.05.2015 № 21390518 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень; зобов'язання зареєструвати право власності позивача на цілісний майновий комплекс у складі: нежитлового приміщення під літерою «Б-3» площею 645,9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «В-1» площею1926.6 кв.м; нежитлового приміщення під літерою «Г-3» площею 87,8 кв.м.; нежитлового приміщення «Д-1» площею 1562,2 кв.м., нежитлового приміщення під літерою «Е-5» площею 430,6 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ж/1-1» площею 15,3 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ж-3» площею 64,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «З/1-1» площею 125,5 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «З-2»площею 63,78 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «И-1» площею 1963,8 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «К-1» площею 50,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Л-1» площею 963,8 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «М-1» площею 978,0 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Н-3» площею 78,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «О-1» площею 865,9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «П-1» площею 974,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Р-1» площею 974,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «С-1» площею 1261,3 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «У-1» площею 153,Ю9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ф-1» площею 203,0 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Х-1» площею 30,5 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ц-1»площею 100,1 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ч-1»площею 20,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ш-1» площею 1909,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Щ-1» площею 169,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Є-2» площею 205,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ю-1» площею 325,6 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Я-1» площею 143,6 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Матросова, 24; зобов'язання зареєструвати право власності та внести запис про державну реєстрацію права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що представником позивача було подано відповідачу для проведення державної реєстрації права власності всі визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, отже оскаржене рішення є протиправним.

Відповідачі явку представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Представником ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності) щодо державної реєстрації права приватної власності нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Матросова, 24.

За результатом розгляду заяви та доданих документів відповідачем прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.05.2015 № 21390518, яким відмовлено у державній реєстрації права приватної власності позивача на вказані вище приміщення на підставі ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 20 та 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868, оскільки документи подані для проведення державної реєстрації права власності не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, оскільки заявником не подано правоустановчого документу, відповідно до якого майно належить ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Згідно з нормативним приписом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як визначено абзацу 2 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частини 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов'язковою.

У відповідності до частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

У відповідності до пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Частиною 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено виключний перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, у державній реєстрації може бути відмовлено у разі, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно з частини 4 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відмова в державній реєстрації прав та їх обтяжень з підстав, не передбачених цим Законом, заборонена.

Аналогічна норма міститься й у пункті 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року (далі - Порядок), який передбачає, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до картки прийому заяви №20134408 представником позивача було подано відповідачу наступні документи: довіреність, паспорт громадянина України (копія), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду копію наказу Міністерства агарної політики та продовольства України від 07.07.2011 № 325 «Про реорганізацію шляхом перетворення ДП «Державна продовольчо-зернова корпорація України», акту приймання-передавання майна, майнових прав та обов'язків до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», копію наказу від 15.12.2014 № 232-ц, копію витягу з ЄДРПОУ, копію статуту, копію витягу, довідку від 18.03.2015 №122, технічні паспорти (копії).

Відповідно до п. 52 Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею нерухомого майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає акт приймання-передачі об'єкта нерухомого майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

У разі коли така передача здійснюється іншою юридичною особою, заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає рішення органу або особи, уповноважених установчими документами такої юридичної особи або законом.

У разі коли така передача здійснюється щодо об'єкта нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності, заявник, крім документа, що зазначений в абзаці першому цього пункту, подає письмову згоду всіх співвласників, засвідчену відповідно до Закону України "Про нотаріат".

Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на об'єкт нерухомого майна попереднього власника такого об'єкта, заявникові не повертаються.

Судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України N 764 від 11 серпня 2010 року "Про заходи з утворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" утворено державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з віднесенням його до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства. Установлено, що статутний капітал товариства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Компанії, що ліквідуються, з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів товариства.

Відповідно до п. 5 Постанови №764 статутний капітал підприємства формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств ДАК «Хліб України», що ліквідуються, в тому числі шляхом передачі цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» Харківський комбінат хлібопродуктів №2.

Постановою Кабінету Міністрів України N 593 від 6 червня 2011 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 2010 року N 764.

Зокрема, Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", визначивши, що повноваження з управління корпоративними правами здійснює зазначене Міністерство. Водночас Кабінет Міністрів України встановив, що 100 відсотків акцій державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено, актом приймання-передачі майна, майнових прав та обов'язків від 18.11.2011 вказаний вище цілісний майновий комплекс було передано до статутного капіталу ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

Згідно ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Відповідно до ст. 115 Цивільного кодексу України та ст. 85 Господарського кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасником у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Відповідно до п. 4.3 Статут ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» Товариство є власником майна ( у тому числі коштів, матеріальних та нематеріальних активів), переданого Товариству засновниками та акціонерами як вклади до статутного капіталу Товариства.З системного аналізу викладеного вбачається, що ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" набуло права власності на вказаний вище цілісний майновий комплекс.

Суд звертає увагу, що поданий позивачем акт приймання-передачі нерухомого майна в повній мірі узгоджується з п. 52 Порядку, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, оскільки на підставі вказаного акту позивач у спосіб визначений засновником отримав у власність майно ДП "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

З огляду на викладене вбачається, що позивачем було подано всі необхідні документи для здійснення реєстрації права власності на вказаний вище цілісний майновий комплекс. З аналізу матеріалів справи та норм Законів, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення, яким позивачу відмовлено в реєстрації права власності на вказаний вище об'єкт з підстав, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав на документам, що їх посвідчують є безпідставним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у вказаній частині - задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

З системного аналізу викладеного вбачається, що державний реєстратор за результатом розгляду поданих документів приймає рішення, зокрема, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та на підстав прийнятого рішення вносить відповідний запис до Державного реєстру прав, на підставі чого видається свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи від 11.03.1980 № R(80)2 Державам-членам «Стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень». констатується, що, коло питань, які вирішують адміністративні органи влади, дедалі розширюється і що під час їх вирішення такі органи часто стикаються з необхідністю застосування дискреційних повноважень; по-друге, що в таких умовах доцільним є впровадити заходи, які б забезпечували захист прав, свобод та інтересів як фізичних, так і юридичних осіб проти свавілля чи будь-яких інших зловживань дискреційними повноваженнями…

Згідно ч. 3 ст. 2 КАСУ, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, крім перевірки дотримання законності (п. 1), перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3); безсторонньо (неупереджено) (п. 4); добросовісно (п. 5); розсудливо (п. 6); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (п. 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення (п. 9); своєчасно, тобто протягом розумного строку (п. 10).

Перевірка дотримання принципів об'єктивності й безсторонності, рівності перед законом, належної рівноваги, розумного строку виходить за межі формальної законності і потребує врахування інших чинників. Неврахування цих чинників не дозволить ефективно контролювати застосування дискреційних повноважень, позбавить осіб приватного права засобів захисту свої прав.

Отже, сукупність повноважень суду практично відповідає тим критеріям, які висуває Рекомендація № R(80)2 до обов'язків органів влади при здійсненні дискреційних повноважень.Враховуючи, що судом встановлено, що рішення від 18.05.2015 № 21390518 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень є протиправним, у позивача наявні всі документи для проведення державної реєстрації права власності на згадуваний об'єкт, отже право власності позивача на вказаний об'єкт підлягає реєстрації.

З огляду на викладене, з метою захисту прав позивача суд дійшов висновку щодо доцільності задоволення позовних вимог щодо зобов'язання провести державну реєстрацію права власності на вказаний вище об'єкт

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Оскільки на час вирішення справи рішення про державну реєстрацію права власності позивача на вказане нерухоме майно не зареєстровано, отже вимога про зобов'язання внести запис про державну реєстрацію права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є передчасною та не підлягає задовленню.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.05.2015 № 21390518.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України прийняти рішення про державну реєстрацію права власності публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на нерухоме майно - цілісний майновий комплекс у складі: нежитлового приміщення під літерою «Б-3» площею 645,9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «В-1» площею1926.6 кв.м; нежитлового приміщення під літерою «Г-3» площею 87,8 кв.м.; нежитлового приміщення «Д-1» площею 1562,2 кв.м., нежитлового приміщення під літерою «Е-5» площею 430,6 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ж/1-1» площею 15,3 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ж-3» площею 64,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «З/1-1» площею 125,5 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «З-2»площею 63,78 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «И-1» площею 1963,8 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «К-1» площею 50,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Л-1» площею 963,8 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «М-1» площею 978,0 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Н-3» площею 78,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «О-1» площею 865,9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «П-1» площею 974,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Р-1» площею 974,2 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «С-1» площею 1261,3 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «У-1» площею 153,Ю9 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ф-1» площею 203,0 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Х-1» площею 30,5 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ц-1»площею 100,1 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ч-1»площею 20,4 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ш-1» площею 1909,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Щ-1» площею 169,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Є-2» площею 205,7 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Ю-1» площею 325,6 кв.м.; нежитлового приміщення під літерою «Я-1» площею 143,6 кв.м, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Матросова, 24.

4. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Скарга про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції. Згідно ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді В.М. Данилишин

І.А. Качур