Справа № 595/87/15-а
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 р. Справа № 876/8065/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Дяковича Т.В., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 на постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Бучацької міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до Бучацької міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Бучацької міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул. Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_3В.».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на час прийняття оскаржуваного рішення Бучацької міської ради виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, які виникли на підставі рішення Бучацької міської ради про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності. А згідно роз'яснень КСУ орган місцевого самоврядування не може скасовувати свої попередні рішення, якщо відповідно до його приписів виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Постановою Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року позов задоволений.

Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять її скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення прийняте Бучацькою міською радою, як органом місцевого самоврядування, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька, 33» не виникли правовідносини, повязані з реалізацією субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, так як ОСОБА_3 не був погоджений з виконавчим комітетом Бучацької міської ради зовнішній вигляд тимчасової споруди та не було виконане рішення в частині встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

В судовому засіданні під час розгляду апеляційної скарги представник апелянтів ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу з підстав, що зазначені у скарзі. Позивач та його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 на підставі договорів дарування від 20.01.2014 року отримав земельну ділянку площею 0,0028 га, кадастровий номер :02:003:1510 та нежитлову будівлю металевий гараж, що знаходяться за адресою: вул. Галицька, 33, м.Бучач, Тернопільська область. Згідно договору дарування земельної ділянки від 20.01.2014 року цільове призначення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів.

28.01.2014 року виконавчим комітетом Бучацької міської ради прийняте рішення №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька, 33», відповідно до якого позивачу наданий дозвіл на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності у відповідності до схеми привязки тимчасової споруди по вул. Галицькій, 33 м.Бучач на власній земельній ділянці, зобовязано ОСОБА_3 погодити зовнішній вигляд тимчасової споруди із виконавчим комітетом Бучацької міської ради та постійно наводити порядок і благоустрій на прилеглій до споруди території.

Рішенням Бучацької міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул. Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_3В.» скасоване рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради від 28.01.2014 року №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька,33».

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не довів правомірності оскаржуваного рішення. Крім того, на підставі рішення Бучацької міської ради №1858 від 28.01.2014 року у позивача вже виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і позивач, як субєкт цих правовідносин, заперечує проти їх зміни чи припинення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З огляду на викладені норми закону, відповідна рада може скасовувати чи змінювати рішення її виконавчих органів. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не надає повноважень радам на скасування своїх власних рішень, а тому таке скасування суперечить статті 19 Конституції України.

Частиною 1 статті 144 Конституції України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплений принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

У Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 04.06.2013 року у справі № 21-64а13 та у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі № 21-438а14, а відповідно до статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради № 7 від 28.01.2014 року «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності м.Бучач, вул. Галицька, 33» позивач погодив у виконавчому комітеті зовнішній вигляд тимчасової споруди, отримав паспорт привязки, закупив будівельні матеріали, що підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, апеляційним судом в судовому засіданні встановлено, що позивачем ОСОБА_3 погоджений паспорт привязки трогового павільйону, його зовнішній вигляд із виконавчим комітетом Бучацької міської ради, що підтверджується копіями вказаних документів.

Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення виникли правовідносини, повязані з реалізацією особою ОСОБА_3 певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Рішення виконавчого комітету міської ради є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання, а тому не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

Враховуючи вищенаведене, висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Бучацької міської ради від 19.11.2014 року №1858 «Про розгляд конфліктної ситуації між жителями будинків №33,31 по вул. Галицькій м.Бучач та СПД-ФО ОСОБА_3В.» є цілком обґрунтованим і відповідає вимогам законодавства, оскільки ухвала прийнята за відсутності у відповідача в спірних правовідносинах необхідного обсягу повноважень на скасування власних ненормативних правових актів.

Посилання апелянтів на правомірність оскаржуваного рішення Бучацької міської ради у звязку з тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради №7 «Про надання дозволу СПД-ФО ОСОБА_3 на встановлення тимчасової споруди для провадження підриємницької діяльності м.Бучач, вул.Галицька, 33» не виникли правовідносини, повязані з реалізацією субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не взяті апеляційний судом до уваги, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 отримав паспорт привязки, який відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 року, є підставою для розміщення тимчасових споруд. Крім того, позивачем у відповідності до вказаного Порядку предявлено усю необхідну документацію, в тому числі ескізні наміри забудови на влаштування тимчасової споруди торгового павільйону в м.Бучач.

Крім того, апелянтами не доведено, що встановленням тимчасової споруди порушуються їх права на користування земельною ділянкою чи будь-які інші інтереси, як мешканців житлового будинку, який знаходиться на суміжній із земельною ділянкою, яка належить позивачу ОСОБА_3, земельній ділянці.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 залишити без задоволення, а постанову Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року у справі № 595/87/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді В.П. Дякович

ОСОБА_14