Справа № 2а-2471/12/2670
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2016 року № 2а-2471/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Судносервіс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Судносервіс Експорт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікотрейд», Приватне підприємство «ВОБ» про скасування податкових повідомлень - рішень.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» звернулось до суду з позовом до Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби про скасування податкових повідомлень-рішень № від 23 серпня 2011 року та № від 23 серпня 2011 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року апеляційну скаргу ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року та № від 23 серпня 2011 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 здійснено заміну позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна».

Касаційну скаргу Окружної державної податкової служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби задоволено частково, скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення суддів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив із того, що при вирішенні даного спору судовим інстанціям, з урахування принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі та з огляду на доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних засобів та умов для здійснення відповідної господарської діяльності, необхідно було встановити, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) виконувались спірні поставки, за необхідності з'ясувати факт залучення постачальниками третіх осіб до виконання обумовлених поставок, а також дослідити наявність у контрагентів платежів, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати тощо).

При цьому варто врахувати, що якщо під час розгляду справи буде встановлено, що товар справді придбавався, але не в тих осіб, що зазначені в первинних документах, то такі документи не є достовірними та не можуть підтверджувати право ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» на податковий кредит з податку на додану вартість.

Крім того, поза увагою судів попередніх інстанцій залишилось з'ясування обставин щодо прояву позивачем розумної обережності при укладанні договорів з ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «УкрАгроТрейд», ТОВ «СУДНОСЕРВІС», ПП «Фірма «Истоки-С», ПП «ВОБ», ТОВ «Вагоріс», ПП «Астра БП», ПП «Трансагрогрупп», ТОВ «Судносервіс Експорт», ПП «IHTEPAIHBECT», ПП «Компанія «Скіфія», ПП «В-2», ТОВ «Нікотрейд», ТОВ «Контрол-Ком».

Отже, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не виконано вимоги щодо об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу головуючим по справі визначено суддю Качура І.А.

В ході судового розгляду справи позивач наполягав на задоволенні позову з огляду на безпідставність податкових повідомлень - рішень з мотивів їх суперечності приписам чинного законодавства.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з мотивів необґрунтованості за безпідставності.

Під час нового розгляду справи судом протокольною ухвалою здійснено заміну первісного відповідача Окружну державну податкову службу - Центрального офісу з обслуговування великих платників податків Державної податкової служби його правонаступником - Міжрегіональним головним управління ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду про наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відповідачем на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал (Україна)» з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин за 2009 - 2010 роки, за результатами якої складено акт № 625/40-40/7/20027449 від 05 серпня 2011 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 11 329 485,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 292 501, 50 грн., а також податкове повідомлення-рішення № від 23 серпня 2011 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 9 271 003,50 грн. (6 180 669,00 грн. - основний платіж, 3 090 334,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, вказані податкові повідомлення - рішення залишено без змін.

При новому розгляді справи суд виходив із наступного.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпунктів 7.2.4, 7.2.6, 7.2.8 пункту 7.2, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5, підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрторгмед», Товариством з обмеженою відповідальністю «УкрАгроТрейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «СУДНОСЕРВІС», Приватним підприємством «Фірма «Истоки-С», Приватним підприємством «ВОБ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Вагоріс», Приватним підприємством «Астра БП», Приватним підприємством «Трансагрогрупп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Судносервіс Експорт», Приватним підприємством «IHTEPAIHBECT», Приватним підприємством «Компанія «Скіфія», Приватним підприємством «В-2», Товариством з обмеженою відповідальністю «Нікотрейд», Товариством з обмеженою відповідальністю «Контрол-Ком» за нікчемними правочинами.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, та не заперечувалось сторонами, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «УкрАгроТрейд», ТОВ «СУДНОСЕРВІС», ПП Фірма «Истоки-С», ПП «ВОБ», ТОВ «Вагоріс», ПП «Астра БП», ПП «Трансагрогрупп», ТОВ «Судносервіс Експорт», ПП «IHTEPAIHBECT», ПП «Компанія «Скіфія», ПП «В-2», ТОВ «Нікотрейд», ТОВ «Контрол - Ком».

Доводи відповідача про порушення позивачем приписів податкового законодавства, ґрунтуються на відомостях, що відображені іншими податковими органами, зокрема: - акті ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 18.03.2011р. №870/23-100/34852255 про результати перевірки ТОВ «Укрторгмед»; - акті Бердянської ОДПІ від 30.05.2011р. № 083/23-208/37112584 про результати перевірки ТОВ «УкрАгроТрейд»; акті ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва від 03.05.2011р. №1814/23-200/23619147 про результати перевірки ТОВ «СУДНОСЕРВІС»; акті ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва від 13.12.2010 р. №4712/231-00/32333399 про результати перевірки ПП «Фірма «Истоки-С»; акті Роздільнянської МДПІ від 11.04.2011 р. № 65/23-00- 33094939 про результати перевірки ПП «БОБ»; акті ДПІ у м. Херсоні від 24.12.10 № 5573/23-4/33725653 про результати перевірки ТОВ «Вагоріс»; акті ДПІ у м. Херсоні від 08.06.11 № 1923/23-4/33726491 про результати перевірки ПП «Трансагрогрупп»; акті ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва від 12.04.11 р. №1314/23-200/35217933 про результати перевірки ТОВ «Судносервіс Експорт»; акті Славутської ОДПІ від 16.06.2011 р. № 692/15/ 35544135 про результати перевірки ПП «IHTEPAIHBECT»; акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 06.05.2011 №564/23-300/35722539 про результати перевірки ПП «Компанія «Скіфія»; акті Любашівської МДПІ в Одеській області від 31.05.2011 р. №1038/2300/36042333 про результати перевірки ПП «В-2»; акті ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва від 31.05.2011р. №682/23-400/37031343 про результати перевірки ТОВ «Нікотрейд»; акті Южноукраїнської ОДПІ від 17.03.2011 р. № 30/23-01/37075176 про результати перевірки ТОВ «Контрол-Ком» та інформації ГВПП ДПІ у Голосіївському районі м. Києва щодо діяльності ПП «Астра БП» (пояснення свідка - гр. ОСОБА_3).

Саме на підставі вказаних документів, відповідач дійшов до висновку проте, що укладені позивачем правочини з контрагентами (ТОВ «Укрторгмед», ТОВ «УкрАгроТрейд», ТОВ «СУДНОСЕРВІС», ПП Фірма «Истоки-С», ПП «ВОБ», ТОВ «Вагоріс», ПП «Астра БП», ПП «Трансагрогрупп», ТОВ «Судносервіс Експорт», ПП «IHTEPAIHBECT», ПП «Компанія «Скіфія», ПП «В-2», ТОВ «Нікотрейд», ТОВ «Контрол-Ком» порушено публічний порядок, правочини суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухилення від сплати податків третіх осіб.

Суд звертає увагу на те, що при встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належать складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідності строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Як вбачається зі змісту акту 625/40-40/7/20027449, відповідачем у ході перевірки ґрунтовано не досліджувалась первинна документація позивача, оформлена за наслідком перевіряємих господарських правовідносин, натомість неодноразово про дубльовано висновки інших контролюючих органів, відображених у актах оформлених при здійсненні податкового контролю щодо контрагентів позивача.

Натомість в ході судового розгляду справи встановлено, що господарські операції позивача, що були предметом перевірки, підтверджуються належним чином оформленою первинною документацією позивача, долученої до матеріалів справи.

Так, на підтвердження укладених позивачем з ТОВ «Судносервіс Експорт» договорів поставки на поставку соняшнику, кукурудзи та рапсу (№500/1-56718 від 06.10.2010; №510/1-56710 від 11.10.2010; №460/1-56818 від 13.10.2010; №460/1-56854 від 14.10.2010; № 500/1-57045 від 27.10.2010; № 500/1-5714 від 15.11.2010; № 500/1-56392 від 22.09.2010; № 500/1-56471 від 24.09.2010; № 500/1-5651 від 27.09.2010; № 460/1-56514 від 27.09.2010; № 500/1-56593 від 29.09.2010; № 400/1-55796 від 16.08.2010), до матеріалів позивачем подані копії податкових накладних: №66 від 07.10.2010; №71 від 11.10.2010; №73 від 13.10.2010; №75 від 14.10.2010; №88 від 27.10.2010; №92 від 16.11.2010; №37 від 22.09.2010; №41 від 24.09.2010; №47 від 28.09.2010; №46 від 27.09.2010; №51 від 29.09.2010; № 29 від 16.08.2010; видаткових накладних: №РН-0000066 від 07.10.2010; №РН-0000071 від 11.10.2010; №0000074 від 13.10.2010; №РН-0000075 від 14.10.2010; №РН-0000088 від 27.10.2010; №РН-0000092 від 16.11.2010; №РН-0000037 від 22.09.2010; №РН-0000041 від 24.09.2010; № РН-0000047 від 28.09.2010; № РН-0000046 від 27.09.2010; №РН-0000051 від 29.09.2010; № РН-0000029 від 18.08.2010.

При цьому, встановлено, що зберігання та купівля - продаж на елеваторах ТОВ «Жеребківський елеватор», ТОВ «Колимський елеватор», ВАТ «Кам'яномостівське ХПП», що підтверджується копіями складських квитанцій: № 1314 від 07.10.2010; № 1103 від 11.10.2010; № 1347 від 13.10.2010; № 1349 від 14.10.2010; № 1360 від 27.10.2010; № 1402 від 16.11.2010; № 1250 від 22.09.2010; № 1277 від 24.09.2010; № 1290 від 28.09.2010; №508 від 27.09.2010; № 1528 від 29.09.2010.

Крім того, під час нового розгляду справи з'ясовано, що за наслідками оскарження контрагентом позивача - ТОВ «Судносервіс Експорт» дій контролюючого органу, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2012р., залишеною без змін Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013р. по справі №2а-3745/11/1470, позов товариства задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення №; визнано неправомірними дії ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, якими встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст.ст. 3,4,5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а дані відображені в декларації з податку на додану вартість стосовно податкових зобов'язань, сформованих по наступним контрагентам - покупцям, не є дійсними: ТОВ «Кернер-Трейд», ДП II «Сантрейд», ДП «Би енд Вай», ЗАТ АТ «Каргілл», ТОВ «Волари-Агро», ДП II «Серна», ПП «ОСОБА_10», ТОВ «Нобл Ресорз Україна», ТОВ «Судносервіс», ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал Україна», ТОВ «Трайгон Експорт», ТОВ «Компанія «СІТ Релайн», ТОВ «Оберіг», ТОВ підприємство «Авіс», а також не є дійсними дані відображені у деклараціях з податку на прибуток в частині сформованих валових витрат за рахунок придбання зернових від ПП «Октавія-А», ПП «ОСОБА_9», ТОВ «Старлайн-К», ТОВ «Октамет», ПП «Антарес М», ПП «ОСОБА_6», ПВКП «Укрсплав», ТОВ «Кастросервіс», ПП «ОСОБА_7», ПП «ОСОБА_8»; визнано неправомірними дії відповідача, якими встановлено відсутність об'єктів, які підпадають під визначення ст.ст. 3, 4, 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а дані відображені в декларації з податку на прибуток стосовно податкових зобов'язань, сформованих по наступним контрагентам-покупцям, ні є дійсними: ТОВ «Кернер-Трейд», ДП II «Сантрейд», ДП «Би енд Вай», ЗАТ АТ «Каргілл», ТОВ «Волари-Агро», ДП II «Серна», ПП «ОСОБА_10», ТОВ «Нобл Ресорз Україна», ТОВ «Судносервіс», ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал Україна», ТОВ «Трайгон Експорт», ТОВ компанія «СІТ Релайн», ТОВ «Оберіг», ТОВ підприємство «Авіс», а також не є дійсними дані, відображені у деклараціях з податку на прибуток в частині сформованого податкового кредиту за рахунок придбання зернових від ПП «Октавія-А», ПП «ОСОБА_9», ТОВ «Старлайн - К», ТОВ «Октамет», ПП «Антарес М», ПП «ОСОБА_6», ПВКП «Укрсплав», ТОВ «Кастросервіс», ПП «ОСОБА_7», ПП «ОСОБА_8».

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів відповідача про нереальний характер господарських операцій позивача з ТОВ «Судносервіс Експорт», оскільки вони спростовані як первинною документацією, копія якої долучена до матеріалів справи, так і судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Поряд з цим, щодо правовідносин позивача з ТОВ «Контрол-Ком», суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб,які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці обставини встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Позивачем до суду подано заяву ОСОБА_5 (який обіймав посаду Директора ТОВ «Контрол-Ком» станом на 2010р.), у якій останнім надано пояснення щодо реальності господарських операцій, здійснених між ТОВ «Контрол-Ком» та ТОВ «Альфред С.Топфер Інтернешенал Україна».

При цьому, матеріали справи свідчать, що на підтвердження укладених позивачем та ТОВ «Контрол-Ком» договорів - поставок ріпака, пшениці, ячменю і соняшнику (№ 519/1-55242 від 05.08.2010 р.; № 170/1-55246 від 05.08.2010 р.; №400/1-55680 від 10.08.2010 р.; №400/1-55684 від 10.08.2010р.; № 400/1-55685 від 10.08.2010р.; №400/1-55689 від 16.08.2010 р.; № 400/1-55932 від. 09.09.2010 р.; № 500/1-56380 від 24.09.2010р.; №500/1-56481 від 26.09.2010 р.; № 400/1-55688 від 16.08.2010 р. на умовах поставки EXW (франко-елеватор), позивачем подано до суду копії податкових накладних: №020810 від 05.08.2010р., №030810 від 05.08.2010р., №040810 від 10.08.2010р., №07080 від 11.08.2010р., №080810 від 12.08.2010р.; №100810 від 19.08.2010р.; №040910 від 09.09.2010р., №110910 від 24.09.2010р., №120910 від 27.09.2010р., №090810 від 19.08.2010р.; видаткових накладних: №02-08 від 05.08.2010р., №03-08 від 05.08.2010р., №04-08 від 10.08.2010р., №07-08 від 11.08.2010р., №08-08 від 12.08.2010р., №10-08 від 19.08.2010р., №4-09 від 09.09.2010р., №11-09 від 24.09.2010р., №12-09 від 27.09.2010р., №09-08 від 19.08.2010р.

Разом з тим, фактичні обставини справи свідчать, що зберігання та купівля - продаж на елеваторах ТОВ «Людмилівський елеватор» та ДП «Хлібна база №76», що у свою чергу підтверджується копіями складських квитанцій: №3783 від 05.08.2010р.; №3800 від 05.08.2010р., №3854 від 10.08.2010р., №3861 від 11.08.2010р., №3954 від 19.08.2010р., №3971 від 19.08.2010р., №4123 від 09.09.2010р., №4345 від 24.09.2010р., №4405 від 27.09.2010р., №3997 від 19.08.2010р. та актами приймання - передачі зерна.

Також зі змісту акту перевірки позивача слідує, що Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників також покликався на дані, що відображені в акті перевірки ПП «Інтера - Інвест», згідно якого контрагент позивача не декларував свої податкові зобов'язання.

Однак судом встановлено, що за наслідком неодноразового оскарження ПП «Інтера - Інвест», дій контролюючого органу щодо невизнання податкової звітності, рішеннями судів Дніпропертровського окружного адміністративного суду міста Києва по справі №2а-15875/10/0470 та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №2а-12620/10/0470, згідно яких дії податкових органів щодо невизнання декларацій з податку на додану вартість за періоди квітень, травень та вересень 2010 визнані протиправними та зобов'язано прийнято відповідні декларації за вказаний період.

Відтак, доводи відповідача і в частині контрагента - ПП «Інтера - Інвест» спростовані в ході судового розгляду справи.

Щодо господарських правовідносин позивача з ПП «ВОБ» слід зазначити наступне.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ПП «ВОБ» до матеріалів справи надані копії акта прийому - передачі нерухомого майна до Договору купівлі-продажу № 006 від 23.03.2006 року та витягу про реєстрацію права власності Великомихайлівського БТІ щодо комплексу споруд: адмінбудинок, службові приміщення, будівлі, частка 1/1 загальною площею забудови 6 172,0 кв.м., що складається з: літ. «А» - адміністративна будівля, літ. «а» - ґанок, літ. «Б», «Ж», «М» - вбиральні, літ. «В, в» - прохідна, літ. «Г» - гараж, літ. «Д» - заправка, літ. «Е» - погріб, літ. «З» - СТО А, літ. «Н», «К», «Л», «Ф», - склади, літ. «О» - СТОТ (майстерня», літ. «П», «Р» - котельня, літ. «р» - навіс, літ. «С» - ОП, літ. «Т» - насосна, літ. «У» - трансформаторна, літ. «ПІ» - сторожка, №№ 1-9 - огорожа та ворота, І-VIII - споруди, які розташовані за адресою: Одеська область, смт. Великомихайлівка, вул. Леніна, 2.

Також, представником ПП «ВОБ» зазначено проте, що станом на 3 квартал 2012 року згідно з Декларацією Форми № 1ДФ Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку - кількість працівників ПП «ВОБ» становила 8 осіб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку проте, що в ПП «ВОБ» було достатньо трудових ресурсів, щоб виконувати основний вид діяльності згідно КВЕД - оптова торгівля зерном (тобто посередницька діяльність).

Також з пояснень представника третьої особи слідує, що у своїй діяльності ПП «ВОБ» користується послугами третіх осіб (експедиторів/перевізників, елеваторів).

Водночас, доводи відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства при взаємовідносинам з ПП «ВОБ» та відсутність у останнього трудових ресурсів для виконання договірних зобов'язань з позивачем ґрунтуються на висновках акту Роздільнянської МДПІ від 11.04.2011 р. №65/23-00-33094939.

Разом в тим, у ході судового розгляду справи встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.08.2012 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2012р. по справі № 2а/1570/6919/2011, позов ПП «ВОБ» задоволено, скасовано податкові повідомлення - рішення Роздільнянської МДПІ Одеської області № та № від 29.04.2011р.

При цьому, зі змісту постанови № 2а/1570/6919/2011 слідує, що Одеським окружним адміністративним судом визнано необґрунтованими висновки ДПІ, що викладені у акті перевірки №65/23-00-33094939.

Крім того, аналіз акту перевірки позивача свідчить, що відповідач на основі інформації, що отримана від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва (акт про результати документальної позапланової перевірки ТОВ «Нікотрейд»), з огляду на встановлення останнім відсутності у ТОВ «Нікотрейд» трудових ресурсів, які б приймали участь у навантаженні - розвантаженні будь - яких товарів, ТМЦ, наданні послуг, транспортуванні, зберіганні товару на ТМЦ, прийшов до висновку про нереальний характер здійснених позивачем господарських операцій з ТОВ «Нікотрейд» .

Проте, такі доводи спростовані у судовому порядку.

Так, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2014р. по справі №814/4319/13-а, апеляційну скаргу ТОВ «Нікотрейд» задоволено, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.10.2013р. скасовано, позов товариства задоволено та скасовано податкові повідомлення - рішення №, № від 10.06.2013р.

При цьому, Одеським апеляційним адміністративним судом в межах перегляду судового рішення у апеляційному порядку по справі №814/4319/13-а, зокрема, встановлено, ТОВ «Нікотрейд» підтверджено подальшу реалізацію товару контрагентам - покупцям, за допомогою транспортно - експедиційних послуг. Також, суд зазначив, проте, що реальність здійснення господарської діяльності підтверджується договорами купівлі - продажу товару, податковими та видатковими накладними, актами виконаних робіт, рахунками - фактур та товарно - транспортними накладними та накладними для отримання товару.

Щодо посилань відповідача на пояснення ОСОБА_3, який нібито вказував на те, що він зареєстрував ПП «Астра БП» за грошову винагороду, діяльності не проводив, а підприємство є фіктивним, а отже і відносини позивача з ПП «Астра БП» є такими, що не породжують настання юридичних наслідків для сторін.

Суд відхиляє такі доводи відповідача, з огляду на наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2013 р. по справі № 2а-13432/11/2670, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.09.2013 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.05.2014 р. в аналогічній справі суд встановив наступні факти: « 19.06.13 р. в судовому засіданні у якості свідка був опитаний директор ПП «Астра БП» - ОСОБА_3, який зазначив, що ніколи стосовно того, що він не є директором ПП «Астра БП» пояснень не надавав. Договори по взаємовідносинах із позивачем та первинні документи ОСОБА_3 підписував особисто. Також в матеріалах справи міститься скарга ОСОБА_3 до правоохоронних органів на дії працівників податкової міліції, які примушували ОСОБА_3 визнати створення підприємства фіктивним. За результатами звернення притягнуто до дисциплінарної відповідальності посадових осіб податкового органу».

Частиною 1 ст. 71 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Поряд з цим, суд вважає за доцільне зазначити, що відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Тобто, правовідносини між контрагентами позивача та третіми особами не мають жодного відношення до позивача та не мають впливу на дослідження реальності операцій поставок між позивачем та його контрагентами.

Також, при новому розгляді даної справи, з урахуванням висновків суду касаційної інстанції, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що контрагенти позивача є посередниками (перекупщиками), а не виробниками товару, відтак, відсутня необхідність у власних виробничих, транспортних та трудових ресурсах. При цьому, відсутність інформації про наявність ресурсів - не означає відсутності самих ресурсів на момент виконання операцій поставки в 2010 році.

Суд приймає до уваги той факт, що законодавство не забороняє контрагенту укладати договори оренди складських приміщень та користуватися роботами, послугами третіх осіб (перевізників, елеваторів, експедиторів) щодо транспортування, відвантаження та зберігання товарів, що і мало місце у спірних правовідносинах (перевозили/відвантажували товар перевізники, експедитори, зберігали елеватори), що підтверджується доказами, наявними у матеріалах даної справи.

При цьому, суд зазначає, що позивач як замовник послуг в силу приписів закону не зобов'язаний при укладанні угоди встановлювати достатність персоналу виконавця послуг для надання відповідних послуг, які він замовляє.

Крім того, при вирішенні питання щодо правомірності спірних податкових повідомлень - рішень, суд виходив також із наступного.

Відповідно до п.44.1 статті 44 розділу 2 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджена наказом Мінфіну від 24.05.1995 р. № 88. Даним положенням встановлено, що первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, особливості виникнення, зміни та припинення договірних зобов'язань, вимоги до правочинів, умови та наслідки їх недійсності регламентовані нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є лише правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, яке викладене у постанові від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - нікчемними є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, моральним засадам суспільства. Отже, правочин, укладений з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства, суперечить і моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п'ята ст. 203 ЦК України). Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Згідно з частиною третьою ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Таким чином, навіть за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право лише звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що одним з основних завдань органів державної податкової служби є здійснення контролю дотримання податкового законодавства і надання роз'яснень законодавства з питань оподаткування платникам податків. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.61 Конституції України межі юридичної відповідальності мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Таким чином, позивач не зобов'язаний нести відповідальність за порушення податкового законодавства його контрагентом.

Відповідно до п.1.7. ст.1. Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Згідно пп.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредит виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як встановлено пп.7.4.5. п.7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6 Закону). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пп.7.5.1. п.7.5. Закону України «Про податок на додану вартість», датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Вищевказані норми Закону кореспондуються з приписами ст.198 Податкового кодексу України.

Поряд з цим, пунктом 1.8. ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пп.7.7.1. п.7.7. ст.7 зазначеного закону, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пп.7.7.1. цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно пп.7.7.2. п.7.7. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пп.7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то, зокрема, бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.7.7. п.7.7. ст.7 Закону визначено, що, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з пп.7.7.3. цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Аналогічні норми закріплені й у ст.200 Податкового кодексу України.

Так, на підтвердження реальності операцій поставки, позивачем надано належним чином засвідчені копії: 1) податкових декларацій; 2) договорів поставок; 3) податкових накладних; 4) видаткових накладних; 5) рахунків фактур; 6) виписок з рахунків; 7) складських квитанцій; 8) товарно-транспортних накладних; 9) карток аналізу якості зерна; 10) актів приймання-передачі; 11) довіреностей; 12) договорів про надання послуг; 13) договорів, ВМД.

За наслідком дослідження наведених вище документів, судом встановлено, що останні оформлені належним чином та містять усі обов'язкові реквізити.

Поряд з цим, до матеріалів справи позивачем додатково надано зведену таблицю наявних в матеріалах справи первинних документів по господарським операціям позивача з контрагентами, з якого вбачається рух товару від продавців (контрагентів) до позивача.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність спірних податкових повідомлень - рішень.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 23 серпня 2011р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість, на загальну суму 6 180 669, 00 грн., та застосовано 3 090 334, 5 грн. за штрафними санкціями (штраф).

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Києві по роботі з великими платниками податків від 23 серпня 2011р. № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку додану вартість на загальну суму 11 329 485,00 грн., та застосовано 292 501, 50 грн., за штрафними санкціями (штраф).

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АДМ Трейдінг Україна» судовий збір у розмірі 2 146,00 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур