Справа № 2-а-5573/10/2170
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2011-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2011 р.Справа № 2-а-5573/10/2170

Категорія:8.2.6Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Романішина В.Л.,

суддів Бойка А.В., Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська зернова компанія»на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська зернова компанія»до Державної податкової інспекції у м.Херсоні про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року ТОВ «Таврійська зернова компанія»звернулося до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ м.Херсоні про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень №/0, №/0 та №/0 від 03.09.2010р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що податкова інспекція прийшла до хибного висновку про недійсність правочинів, укладених між позивачем та ТОВ «Вестор Юг», СТОВ «Склад» за період з 2008р. по 31.09.2009р., оскільки операції по придбанню та реалізації товару мають реальний характер, що підтверджено самим актом перевірки, де наведено первинні бухгалтерські та банківські документи про придбання товару та його подальшу реалізацію. Також зазначає, що правочини купівлі-продажу сільськогосподарських сільгоспкультур та послуг не увійшли до переліку правочинів, які порушують публічний характер, визначених п.18 постанови Пленуму ВСУ №9.

ДПІ у м.Херсоні проти позову заперечила, вважаючи, що вимоги ТОВ «Таврійська зернова компанія»являються безпідставними та не знаходять свого обґрунтування в чинному законодавстві. Зазначила, що позивачем віднесено до складу валового доходу суми коштів, отримані від покупців за надані послуги транспортного експедирування, вантажоперевезення. Однак, перевіркою встановлено, що щодо контрагентів позивача СТОВ «Склад»та ТОВ «Вестор-Юг»до ЄДР внесено запис про відсутність даних підприємств за місцезнаходженням, власні і орендовані земельні ділянки, обєкти нерухомості, техніка та інші основні фонди відсутні. У звязку з цим, є всі підстави вважати укладені з зазначеними контрагентами договори нікчемними і, як наслідок, операції по вказаних договорах не підлягають врахуванню у складі валових витрат. Суми послуг, придбаних в СТОВ «Склад»та ТОВ «Вестор-Юг»підлягають зменшенню у складі валових витрат, валових доходів, податкового кредиту та податкових зобовязань з ПДВ. Поряд з цим, позивачем в порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», не утримано податок з доходів, отриманих платником податку від податкового агента, як податкове благо, з суми грошових коштів, одержаних директором без надання належним чином оформлених документів, а також встановлено несвоєчасне повернення товариством суми надміру виплачених коштів, отриманих платником податку під звіт. Спірні податкові повідомлення-рішення від 03.09.2010р. ДПІ у м.Херсоні вважає правомірними, в задоволенні позову просила відмовити.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 15.04.2011 року позов ТОВ «Таврійська зернова компанія»залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ТОВ «Таврійська зернова компанія»подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позов товариства задовольнити в повному обсязі. В своїй скарзі апелянт зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення є незаконними, оскільки закони, які стали підставою для їх винесення втратили чинність у звязку з прийняттям Податкового кодексу України.

ДПІ м.Херсоні проти апеляційної скарги заперечила та вважає її доводи безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 19.04.2010р. по 12.05.2010р. ДПІ у м.Херсоні провела виїзну планову перевірку ТОВ «Таврійська зернова компанія»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006р. по 30.09.2009р., за результатами якої складено Акт перевірки №3729/23-5/33173245 від 19.08.2010р.

В матеріалах перевірки вказується, що:

- в порушення п.5.1, п.п.5.5.1 п.5.5 ст.5, п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», ст.203, 215,228, 662, 655, 656 ЦК України ТОВ «Таврійська зернова компанія»відображено придбання послуг транспортного експедирування та вантажоперевезення від СТОВ «Склад» та ТОВ «Вестор Юг»;

- в порушення п.п.7.3.1, п.7.3, п.п.7.4.1, п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»позивачем завищено податкові зобовязання та податковий кредит за березень 2008р. вересень 2009р.;

- порушено ст.ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656 ЦК України в частині недодержання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ «Таврійська зернова компанія»і, як наслідок, встановлено заниження податку на прибуток підприємств в сумі 943438 грн. та не сплачено до державного бюджету ПДВ в сумі 598268 грн. (в тому числі за: 2007р. 6087 грн., 2008р. 397293 грн., 2009р. 194888 грн.);

- в порушення п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 25417,11 грн. (у тому числі: в 2007р. на суму 15,56 грн., в 2008р. на суму 25401,55 грн.);

- в порушення п.п.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»несвоєчасно перераховано податок з доходів фізичних осіб до бюджету у 2009р. в сумі 1116,90 грн.;

- в порушення п.п.9.10.2 п.9.10 ст.9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»несвоєчасно повернено суми надміру витрачених коштів, отриманих платником податку під звіт в сумі 3452,14 грн.;

- в порушення п.п. «б»п.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»та п.п. 1, 2, 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, не в повному обсязі включено до податкових розрахунків за IVкв.2006р. - IVкв.2007р. суми доходів, нарахованих та виплачених фізичним особам. (а.с.56-59)

На підставі Акту перевірки ДПІ у м.Херсоні було прийнято податкові повідомлення-рішення від 03.09.2010р.:

- №/0, яким товариству визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 893091 грн. (в тому числі: за основним платежем 595394 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 297697 грн.);

- №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 1823508 грн. (в тому числі: за основним платежем 943438 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 880070 грн.);

- №/0, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем податок з доходів найманих працівників в розмірі 76769,16 грн. (в тому числі: за основним платежем 25417,11 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 51352,05 грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Таврійська зернова компанія»Херсонський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень та відсутність порушень чинного законодавства зі сторони ДПІ у м.Херсоні при їх прийнятті. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Податковим повідомленням-рішенням №/0 від 03.09.2010р. ДПІ у м.Херсоні визначено податкове зобовязання з податку на прибуток підприємств за порушення позивачем п.п.4.1.1, п.п.4.1.6 п.4.1, п.5.1, п.п.5.2.1, п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Підприємством протягом перевіряємого періоду віднесено до складу валового доходу суми коштів, отримані від СТОВ «Склад»та ТОВ «Вестор Юг»за надані послуги транспортного експедирування, вантажоперевезення. В акті перевірки зазначено, що вказані контрагенти позивача за даними компютерних інформаційно-автоматизованих систем податкового органу «АІС»не мають ліцензій на право здійснення внутрішніх перевезень вантажів та пасажирів, не подають до податкових органів розрахунків збору за забруднення навколишнього природного середовища, фактично не мають трудових ресурсів, виробничих потужностей, складських приміщень та земельних ділянок, для здійснення фінансово-господарської діяльності.

На думку податкового органу, задекларовані позивачем операції не мають реального товарного характеру, так як відсутні будь-які факти транспортування, зберігання товару та економічні або інші причини (ділова мета) систематичного придбання та продажу товарів.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним на підставі закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Згідно зі ст.228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав та свобод людини та громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним.

В постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику вирішення деяких категорій спорів за участю податкових органів та застосування окремих норм процесуального законодавства» зазначено, що податкова вимога може бути визнана необґрунтованою, якщо операції не обумовлені розумними економічними або іншими причинами, якщо наявні обставини неможливості реального здійснення платником операцій, відсутні необхідні умови для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів.

Не підлягають врахуванню у складі валових витрат операції, які є підставою для визнання договорів нікчемними. Колегія суддів погоджується з висновком Херсонського окружного адміністративного суду, що між позивачем та СТОВ «Склад», ТОВ «Вестор Юг»без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, а з метою заниження обєкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично не здійсненні господарські операції для отримання податкової вигоди. Тому, суми послуг, придбаних у СТОВ «Склад»та ТОВ «Вестор Юг»та, відповідно, суми цих же послуг, наданих кінцевим споживачам, підлягають зменшенню у складі валових витрат, валових доходів, податкового кредиту та податкових зобовязань з ПДВ.

Також, з матеріалів справи вбачається, що в порушення п.5.9 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»ТОВ «Таврійська зернова компанія»невірно визначало залишки товарних запасів на кінець звітного періоду, що призвело до завищення валового доходу на 7488 грн.

Відповідно до п.5.9 ст.5 вказаного Закону платник податку веде податковий облік приросту (убутку) балансової вартості товарів, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, напівфабрикатів, малоцінних предметів на складах, у незавершеному виробництві та залишках готової продукції, витрати на придбання та поліпшення яких включаються до складу валових витрат згідно з цим Законом. У разі, коли балансова вартість таких запасів на кінець звітного періоду перевищує їх балансову вартість на початок того ж звітного періоду, різниця включається до складу валових доходів платника податку у такому звітному періоді.

Розрахунок приросту (убутку) балансової вартості запасів позивача наведено в додатку №5 до акту перевірки.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону валові витрати виробництва та обігу сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для подальшого їх використання у власній господарській діяльності. До складу валових витрат включаються будь-які суми витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у звязку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті. (п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону).

Згідно даних бухгалтерського рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» позивачем, в порушення п.п.5.2.1, п.5.1 ст.5 Закону, за перше півріччя 2008р. віднесено до складу валових витрат суми коштів без наявних підтверджуючих документів.

З огляду на наявність вказаних порушень Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення №/0 від 03.09.2010р.

Податковим повідомленням-рішенням №/0 від 03.09.2010р. ТОВ «Таврійська зернова компанія»визначено податкове зобовязання з податку на додану вартість за порушення підприємством п.п.7.4.1, п.п.7.4.5 п.7.4, п.п.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону «Про ПДВ»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону «Про ПДВ»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку, у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.п.7.2.6 цього пункту). У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами. Право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких латником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість та які призначенні для використання у господарській діяльності покупця, тобто, мають на меті досягнення економічних результатів та отримання прибутку.

Колегія суддів вважає, що податковим органом підтверджено завищення товариством податкових зобовязань, у звязку з недодержанням умов укладання правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними із контрагентами-постачальниками СТОВ «Склад», ТОВ «Вестор Юг». Доводи позову та апеляційної скарги протилежного не доводять.

Поряд з цим, позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів найманих працівників податковим повідомленням-рішенням №/0 від 03.09.2010р. Зокрема, ДПІ у м.Херсоні виявлено порушення оформлення касових ордерів, відсутність реквізитів та підписів отримувачів грошових коштів. В порушення п.3.1.1 п.3.1 ст.3, п.п.4.2.9 п.4.2 ст.4, п.п.8.1.1 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»не утримано податку з доходів, отриманих як додаткові блага, сплата штрафів, застосованих до бухгалтера підприємства за рахунок коштів підприємства, несвоєчасне повернення суми надміру витрачених коштів, отриманих під звіт, а також в порушення п.п. «б»п.19.2 ст.19 Закону не в повному обсязі включено до податкових розрахунків доходів, нарахованих та виплачених фізичним особам.

Ні в позовній заяві, а ні в апеляційній скарзі не міститься обґрунтування висновку ТОВ «Таврійська зернова компанія»про неправомірність вказаного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи ДПІ у м.Херсоні про наявність порушень норм Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», які стали підставою прийняття податкового повідомлення-рішення №/0 від 03.09.2010р.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «Таврійська зернова компанія», серед іншого, посилається, що відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень від 03.09.2010р. неправомірно застосовано Закони України «Про податок на додану вартість», «Про податок з доходів фізичних осіб»та «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у звязку з набуттям чинності Податковим кодексом України. Колегія суддів критично ставиться до таких тверджень апелянта, оскільки на час проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень вказані Закони були чинними. Суд вважає, що апелянтом свідомо перекручуються норми чинного законодавства з метою уникнення відповідальності за виявлені порушення.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана відповідна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 199 ч.1 п.1, 200, 205 ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Таврійська зернова компанія»залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Романішин В.Л.

Судді Бойко А.В.

ОСОБА_1