Справа № 816/54/16
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року 16:06м. ПолтаваСправа № 816/54/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2016 року ОСОБА_3 (далі по тексту також - ОСОБА_3, позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту також - ДПІ у м. Полтаві, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 9932-17 від 17 серпня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем всупереч норм Податкового кодексу України, оскільки належна їй на праві власності нерухомість не є квартирою, а є міським будинком. Стверджувала, що оскільки загальна площа належної їй нерухомості менша 250 м.кв. і складає 234,4 м.кв., остання не являється платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач у письмових запереченнях вказував на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, з огляду на те, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, а саме квартири площею 234,4 м.кв., яка відповідно до норм Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 11 серпня 2011 року (а.с. 18), ОСОБА_3 придбала в ОСОБА_4 у власність трикімнатну квартиру, загальною площею 234,4 кв.м, житловою площею 69,9 кв.м.

17 серпня 2015 року ДПІ у м. Полтаві сформовано податкове повідомлення-рішення № 9932-17 (а.с. 38), яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 1045,04 грн.

Позивач, не погоджуючись із позицією відповідача щодо правомірності нарахування йому суми грошового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звернувся до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 серпня 2015 року №9932-17.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 265 Податкового кодексу України врегульовано порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 265.1.1. пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 265.2.1. пункту 235.2 статті 265 цього Кодексу об'єктом оподаткування є об'єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 265.3.1. пункту 265.3 статті 265 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що у власності ОСОБА_3, за договором купівлі-продажу від 11 серпня 2011 року, знаходиться житлова нерухомість, а саме: трикімнатна квартира за номером 4 в будинку А-3 загальною площею 234,4 кв.м., житловою площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Полтава, вулиця Мироненка, будинок 5 (а.с. 18).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 52739227 від 05.02.2016 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на нерухоме майно, зокрема: тип майна - квартира; адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1; загальна площа 234,4 кв.м., житлова площа 69,9 кв.м.; технічний опис майна: трикімнатна квартира (а.с. 53).

Відповідно до підпункту 265.4.1. пункту 265.4 статті 265 Податкового кодексу України база оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів; в) для різних видів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Виходячи з вищевикладеного судом констатовано, що залежно від виду житлової нерухомості (квартира або житловий будинок) залежить розмір бази оподаткування.

Так, на думку позивача належна на праві власності їй житлова нерухомість загальною площею 234,4 кв.м. належить до нового виду житла - таунхаус та вважає її міським будинком, а не квартирою.

Разом з тим, суд не може погодитися із таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено вичерпний перелік типів об'єктів житлової нерухомості.

Так, у вищевказаному підпункті дано визначення житлового будинку, як будівлі капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості.

У абзаці п'ятому підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дано визначення квартири, як ізольованого помешкання в житловому будинку, призначеного та придатного для постійного у ньому проживання.

З вищевикладеного можна дійти висновку, що квартира - це частина житлового будинку, призначена для проживання однієї або декількох осіб, наприклад сім'ї, яка складається з жилих кімнат (кімнати), допоміжних та підсобних приміщень з окремим виходом в коридор будинку або на вулицю.

Як слідує із наданого до суду договору купівлі-продажу від 11 серпня 2011 року (а.с. 18), технічного паспорту (а.с. 57), Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 53) у власності ОСОБА_3 знаходиться саме квартира, загальною площею 234,40 кв.м., житловою площею 69,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Крім того, у наданому ОСОБА_3 до ДПІ у м. Полтаві повідомленні від 17 серпня 2015 року (а.с. 37), під час проведення звірки із відповідачем, позивач самостійно вказала тип об'єкта нерухомого майна, як квартиру.

Ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначена пунктом 265.5 статті 265 Податкового кодексу України.

Пунктом 265.4 статті 265 Податкового кодексу України встановлено пільги із сплати податку.

База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів;

в) для різних видів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів.

Пунктом 265.5 статті 265 Податкового кодексу України, в редакції яка діяла на 01 січня 2014 року, визначено, що ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з пунктом 265.5.1. Податкового кодексу України (в редакції станом на 01.01.2014) ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням дванадцятої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 14 липня 2011 року встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та затверджено Положення про механізм справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (а.с.49-51).

Так, беручи до уваги той факт, що на трикімнатну квартиру загальною площею 234,4 кв.м. (житлова площа 69,9), яка перебуває у приватній власності позивача у період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2014 року розповсюджувалися пільги зі сплати податку (120 кв.м), тому база оподаткування відсутня.

Судом встановлено, що пунктом 25 розділу І Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27 березня 2014 року № 1166-VII внесено зміни у статті 265 Податкового кодексу України, а саме слова "житлова площа" в усіх відмінках замінено словами "загальна площа" у відповідному відмінку.

Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27 березня 2014 року № 1166-VII передбачено, що зміни, передбачені розділом I цього Закону, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.

Згідно з пп.265.3.1 п.265.3 ст. 265 Податкового кодексу України (в редакції з 01.04.2014) базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.265.5.2 п.265.5 ст.265 Податкового кодексу України (в редакції з 01.04.2014) ставки податку для фізичних осіб встановлюються в таких розмірах:

а) не більше 1 відсотка - для квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 500 кв. метрів;

б) 2,7 відсотка - для квартири/квартир, загальна площа яких перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, загальна площа яких перевищує 500 кв. метрів;

в) 1 відсоток - для різних видів об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна загальна площа яких не перевищує 740 кв. метрів;

г) 2,7 відсотка - для різних видів об'єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна загальна площа яких перевищує 740 кв. метрів.

Рішенням позачергової сорок другої сесії Полтавської міської ради шостого скликання від 16 червня 2014 року внесено зміни до Положення про механізм справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки затвердженого рішенням Полтавської міської ради шостого скликання від 14 липня 2011 року "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", а саме: слова "житлова площа" в усіх відмінках замінити словами "загальна площа" у відповідному відмінку /а.с.48/.

Зважаючи на викладене, контролюючим органом за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 визначено розмір податкового зобов'язання для позивача: ((234,4 кв.м - 120 кв.м) х 12,18 грн : 12 місяців х 9 місяці = 1045,04 грн. (сума податку, на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованого позивачу ДПІ у м. Полтаві на загальний об'єм нерухомого майна).

Щодо тверджень позивача про сплату земельного податку за вказаний об'єкт, як підставу для визнання у її власності будинку, а не квартири, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно статті 40 Земельного кодексу України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 1344 кв.м. у межах згідно з планом, що розташована вул. Мироненка, 5, м. Полтава. Цільове призначення (використання) земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 1000 кв.м., для ведення особистого селянського господарства - 344 кв.м.), що також підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, копія якого наявна в матеріалах справи /а.с.24/.

До матеріалів позовної заяви позивачем надано податкове повідомлення-рішення №5809-15 від 22.06.2015, згідно якого ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання за платежем - земельний податок з фізичних осіб у розмірі 105,29 грн /а.с.17/.

Доказів перебування вказаної земельної ділянки або її частини, що розташована за адресою: вул. Мироненка. 5, м. Полтава, у власності ОСОБА_3 та доказів, які б свідчили про сплату позивачем податку за землю не надано, та судом не встановлено.

Крім того, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні контролюючим органом визначено суму податку на об'єкт житлової нерухомості - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, та належить на праві власності ОСОБА_3, як нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а не про донарахування зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що останній є платником податку на землю, на якій знаходиться об'єкт нерухомості - квартира АДРЕСА_4, а також на те, що ОСОБА_3 є власником будинку, а не квартири, оскільки ці твердження є необґрунтованими та спростовуються даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нарахування контролюючим органом земельного податку з фізичних осіб для ОСОБА_4, не є підставою для звільнення від сплати ОСОБА_3 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема за квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час складання та направлення на адресу ОСОБА_3 податкового повідомлення-рішення №9932-17 від 17 серпня 2015 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (частина 1); в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2).

Відповідач, як субєкт владних повноважень, повністю довів правомірність прийнятого ним рішення.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до адміністративного суду і його право не може бути обмежене; заявлені ОСОБА_3 вимоги розглянуті судом по суті. Проте, враховуючи відсутність підстав для скасування прийнятого ДПІ у м. Полтаві податкового повідомлення-рішення №9932-17 від 17 серпня 2015 року, підстави для задоволення позову відсутні.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський