Справа № П/811/2363/14
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м. Київ К/800/11873/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № П/811/2363/14 за позовом Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області до Житлово-експлуатаційної контори №12 Головного управління житлово-комунального господарства Кіровоградської міської ради про стягнення податкового боргу,

в с т а н о в и в:

Кіровоградська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (далі - ОДПІ) звернулась в суд з позовом до Житлово-експлуатаційної контори №12 Головного управління житлово-комунального господарства Кіровоградської міської ради (далі - ЖЕК №12) в якому просила стягнути податковий борг в сумі 443 269,00 грн.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року та прийнято нову, якою в позові відмовлено.

В касаційній скарзі ОДПІ посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що за відповідачем рахується борг по податку на додану вартість в сумі 443 269,00 грн., що складається з поданих до податкового органу уточнюючих розрахунків та декларацій з податку на додану вартість, в яких узгоджено суму грошового зобов'язання до сплати в бюджет, не сплачено та нараховано податковим органом по строку сплати, а саме: 12 листопада 2013 року по уточнюючому розрахунку № від 12 листопада 2013 року - 74,00 грн.; 12 листопада 2013 року по уточнюючому розрахунку № від 12 листопада 2013 року штрафних санкцій - 4,00 грн.; 30 листопада 2013 року по декларації № від 19 листопада 2013 року за жовтень 2013 року - 49 697,00 грн.; 30 грудня 2013 року по декларації № від 18 грудня 2013 року за листопад 2013 року - 42 085,00 грн.; 30 січня 2014 року по декларації № від 17 січня 2014 року за грудень 2013 року - 53 307,00 грн.; 02березня 2014 року по декларації № від 19 лютого 2014 року за січень 2014 року - 46 282,00 грн.; 30 березня 2014 року по декларації № від 19 березня 2014 року за лютий 2014 року - 52 708,00 грн.; 30 квітня 2014 року по декларації № від 17квітня 2014 року за березень 2014 року - 48 449 грн.; 15 травня 2014 року по уточнюючому розрахунку № від 15 травня 2014 року зменшено нарахування податку на додану вартість в сумі 58,00 грн.; 30 травня 2014 року по декларації № від 20 квітня 2014 року. за квітень 2014 р. - 43 870,00 грн.; 30. червня 2014 року по декларації № від 18 червня 2014 року та за травень 2014 року - 47 715,00 грн.

Крім того, відповідачу нараховано пеню в сумі 59 136,06 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що першу податкову вимогу сформовано 07 травня 2007 року за №1/1007, яку цього ж дня отримано особисто головним бухгалтером підприємства під підпис. Другу податкову вимогу було сформовано 07 червня 2007 року за №2/1432, яку теж отримано головним бухгалтером підприємства 07 червня 2007 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду виходить з наступного.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі -ПК України) визначено обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами пункту 49.1 статті 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки органу Міндоходів України, в якому перебуває на обліку платник податків.

Пунктом 56.11 статті 56 ПК України встановлено, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків, а тому податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, є узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до вимог пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктами 59.1, 59.5 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Пунктом 95.1, статті 95 ПК України встановлено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Положеннями пункту 95.2 статті 95 ПК України визначено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

У відповідності до абзацу першого пункту 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Крім того, статтею 96 ПК України визначені особливості погашення податкового боргу державних підприємств, які не підлягають приватизації, та комунальних підприємств, зокрема пунктом 96.1 встановлено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна комунального підприємства, не покриває суму його податкового боргу і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності у такого боржника власного майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов'язаний звернутися до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно такого платника податків

Так, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що перша та друга податкові вимоги сформовані 07 травня 2007 року та 07 червня 2007 року, відповідно на суми податкового боргу 19 064,00 грн. та 27 641,35 грн.

В свою чергу, позов подано про стягнення суми податкового боргу, який виник станом на 12 листопада 2013 року та в подальшому.

Проте, статтею 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та статтею 60 ПК України встановлено, що у разі самостійного погашення суми податкового боргу податкова вимога вважається відкликаною.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову закріплений нормами статті 7, частини четвертої та п'ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає (частини четверта, п'ята зазначеної статті).

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, для правильного вирішення даного спору судам необхідно дослідити наступні питання, зокрема, чи сплачені позивачем суми узгодженого грошового зобов'язання та пені, чи зараховувались такі суми в рахунок погашення податкового боргу в порядку календарної черговості його виникнення, чи оскаржувались або відкликались вимоги, чи є визначений контролюючим органом податковий борг непереривним. Також не встановлено чи відбувався продаж майна внесеного в податкову заставу та чи звертався податковий орган до органу місцевого самоврядування, в управлінні якого знаходиться майно.

Зі змісту частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до частини першої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, належним чином перевірити доводи сторін, дати оцінку як вже приєднаним до справи доказам, так і новим доказам, що будуть виявлені в судовому розгляді справи, з дотриманням вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України та зробити юридично правильний висновок щодо прав і обов'язків сторін.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2015 року у справі № П/811/2363/14 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній