Справа № 298/94/16-а
Суддя: Лютянська М. С.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 298/94/16-а
Номер провадження 2-а/298/5/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі;

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Коваль А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною вище заявою посилаючись на те, що Указом Президента України № 1417/99 від 30.10.1999 року його призначено на посаду судді Мукачівського міського суду Закарпатської області строком на пять років та в подальшому, на підставі указу Президента України №1228/2000 від 14.11.2000 переведено на роботу на посаду судді Ужгородського районного суду Закарпатської області в межах пятирічного строку. Указом Президента України № 1472/2003 від 20.12.2003 його призначено в межах пятирічного строку на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області та на підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України №2039-IV від 23.09.2004 обрано на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області безстроково. 14 січня 2015 року ним до ОСОБА_3 ради юстиції подано заяву про звільнення з посади судді у звязку з відставкою відповідно до ст. 126 ОСОБА_4 України та згідно з ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». При цьому, подану заяву ОСОБА_3 радою юстиції, всупереч положенням статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в чинній на момент звернення редакції було розглянуто тільки 24.09.2015 та прийнято рішення №669/0/15-15 від 24.09.2015 внести подання до Верховної ОСОБА_3 України про його звільнення з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку. ОСОБА_3 радою юстиції констатовано, що суддя має достатній для відставки стаж роботи, встановлений статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 29 березня 2015 року.

На порушення ОСОБА_4 України та Закону України «Про регламент Верховної ОСОБА_3 України» від 10.02.2010 №1861-VI (п.4 ст.4 ст.20 Закону), Верховною ОСОБА_3 питання про розгляд подання ОСОБА_3 ради юстиції про звільнення суддів розглянуто з порушенням розумних строків тільки 12 листопада 2015 року на пленарному засіданні, за результатами чого винесено постанову №788-VIII від 12.11.2015 «Про звільнення суддів». 18.11.2015 року копія постанови Верховної ОСОБА_3 надійшла до апеляційного суду і наказом голови суду № 6.3.1 391 від 19.11.2015 року його було відраховано з штату суду. В подальшому, після прийняття рішення про звільнення та відрахування з штату суду, головою суду 18.12.2015 за вих. №27341/6.5/15 на адресу управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, згідно з Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, надіслано подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та документи, необхідні для призначення щомісячного довічного утримання, зокрема: довідку про заробітну плату, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

За результатами розгляду подання та наданих документів комісією управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області 28.12.2015 прийнято рішення №5/03-19, на підставі якого йому було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 з 01 червня 2015 року у звязку з скасуванням норми пенсійного забезпечення особам, яким пенсії / щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Зазначені дії управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області щодо відмови в призначенні йому довічного грошового утримання як судді у відставці вважає протиправними, оскільки тривалий період, протягом якого не вирішувалось питання про звільнення з посади судді у відставку не залежав від волі позивача, відтак не повинен впливати на вирішення питання про призначення, нарахування й виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за законодавством, чинним на час реалізації права на призначення й виплату щомісячного грошового утримання, та в подальшому при звільненні з посади у відставку. А тому він змушений звернутися до суду про визнання протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області в призначенні судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі та в порядку, регламентованому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, однак в позові зазначив про розгляд справи у його відсутності.

Представник Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмове заперечення на позов та заяву про розгляд справи у його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

24 вересня 2015 року рішенням ОСОБА_3 юстиції було вирішено про внесення подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Закарпатської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 12 листопада 2015 року було постановлено у звязку з поданням заяви про відставку звільнити з посад суддів, зокрема апеляційного суду Закарпатської області ОСОБА_2.

19.11.2015 року наказом Апеляційного суду Закарпатської області про звільнення та відрахування з штату суду судді Дідика В.М., було відраховано суддю Дідик В.М. з штату апеляційного суду Закарпатської області з 19.11.2015 року у звязку з поданням заяви про відставку та його звільненням з посади судді апеляційного суду Закарпатської області.

Листом Апеляційного суду Закарпатської області від 18.12.2015 року № 27341/6.5/15 на адресу Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі булонадіслано подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 та документи необхідні для призначення щомісячного довічного утримання.

Рішенням управління Пенсійного фонду України Великоберезнянського району Закарпатської області за №5/03-19 від 28.12.2015 року про результати розгляду заяви ОСОБА_2 відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. В якості обґрунтування такої відмови, управління Пенсійного фонду України В Великоберезнянського району Закарпатської області посилається на прикінцеві положення Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року з 01 червня 2015 року у звязку зі скасуванням норми пенсійного забезпечення особам, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів».

Суд не може погодитись із обгрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Статтею 22 ОСОБА_4 України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 8 ОСОБА_4 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_4 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до п.14 ч.1 ст. 92 ОСОБА_4 України, виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань, основи організації та діяльності адвокатури:

Відповідно до ст.. 126 ОСОБА_4 України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_4 і Законами України.

Відповідно до п.8 ч.4 ст. 48 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України ( зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_4 України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз.2 п.2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені ОСОБА_4 та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене ст. 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Таким чином, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі й виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, забезпечення гідного статусу життєвого рівня суддів є обов'язком держави, оскільки суддя відповідно до ст. 127 ОСОБА_4 України, а також статті 53 Закону України № 2453 -VI, обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Враховуючи те, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених ОСОБА_4 України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року в подібній адміністративній справі зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону України № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом України № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Також, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Також, викладене вище відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету ОСОБА_5 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Крім того, положення статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, як до змін, так і після них, не тільки не встановлюють заборони перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а навпаки ставлять у залежність його розмір від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Так, відповідно до ст. 22 ОСОБА_4 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_4, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 ОСОБА_4 України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 ОСОБА_4 України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_4 України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Крім того в матеріалах справи є накази які підтверджують, що право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач набув ще в 2009 році. Так, наказом голови апеляційного суду Закарпатської області від 15.09.2009 №6.3.1-122 йому призначено щомісячне грошове утримання в розмірі 84% заробітної плати, починаючи з 15.11.2009. Наказом від 20.10.2010 №6.3.1-132 розмір щомісячного грошового утримання збільшено до 86 % заробітної плати, а наказом від 04.11.2011 №6.3.1-130 збільшено до 88 відсотків заробітної плати, починаючи з 15.11.2011 року.

Отже, у позивача наявне право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі залежно від стажу роботи на час звернення з відповідною заявою, що становить 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, оскільки статус судді у відставці включає в себе й право на основні елементи соціального захисту. Право на вказаний розмір грошового утримання позивач набув ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема, до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, а також до набуття чинності законами №3668-VI від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (чинний з 01.10.2011), №1166-VII від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (чинний з 01.04.2014), № 76-VIII від 28.12.2014 «Провнесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (чинний з 01.01.2015).

Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання позивачем реалізовано до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст. 138 Закону України № 2453 - VI від 07.07.2010 року, тому наявні всі правові підстави для нарахування та виплати щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % заробітної плати судді відповідно до чинної на той час редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з часу реалізованого позивачем права на призначення й виплату щомісячного грошового утримання, та в подальшому при звільненні з посади у відставку, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013.

Невідповідність положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 ОСОБА_4 України підтверджується також конституційним поданням Верховного Суду України до Конституційного Суду України щодо відповідності (конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453VI "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу І, пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 2 березня 2015 року № 213VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2, 9 частини п'ятої статті 126 ОСОБА_4 України (постанова Пленуму Верховного Суду України № 14 від 03.07.2015, режим доступу: http://ccu.gov.ua/doccatalog/document?id=290762, ухвалою колегії суддів КСУ відкрито конституційне провадження у справі).

Відмова в призначенні й виплаті щомісячного довічного грошового утримання також порушує державою положення Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, а також суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини в контексті дотримання принципу «правомірних або законних очікувань» та захисту прав людини через призму цього принципу.

Зокрема, в справі «ОСОБА_6 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, с.21, п.31; пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

В межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як «існуюче майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення від 02.03.2005 в справі «Maltazan and Others v. Germany»). Водночас згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в тому числі стосовно законних очікувань щодо ефективного здійснення свого «права власності», а саме у виплаті щомісячного довічного грошового утримання відповідного розміру, підлягає застосуванню для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо призначення, нарахування й виплати зазначеного утримання в майбутньому як складової частини власності позивача.

Законом України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII до ч.3 ст. 141 Закону України» Про судоустрій та статус суддів» було внесено зміни та зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміни до ч.ч.3,5 ст. 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», які були внесені Законом України від 02.03.2015 року № 213-VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також п.5 розділу III « Прикінцеві положення» закону України від 02.03.2015 року № 213- VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суперечать ст..ст. 8,21,22,126 ОСОБА_4 України, порушують конституційні права позивача, як судді у відставці. Крім того, « Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213- VIII « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.. 141 спеціального Закону України « Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на викладене, на думку суду, позивач набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання після 20 років роботи суддею або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбаченої Законом України « Про державну службу» після досягнення 60 років.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_2 суддею становить28 років 02 місяці 22 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання повинен складати 90%, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове соціальне страхування.

Дії ОСОБА_3 ради юстиції та Верховної ради України, які довгий час не звільняли позивача не дозволили ОСОБА_2 своєчасно звернутися до управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до вступу в законну силу Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 28.03.2015 року.

Заяву про звільнення позивач подав 14 січня 2015 року до ОСОБА_3 ради юстиції, у період дії закону « Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, тому не втратив права на призначення щомісячного довічного грошового утримання згідно цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови в призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці є протиправними, а тому управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області зобовязано: призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_2, у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі та в порядку, регламентованому Законом України « Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015 року.

Також, на підставі п.1,2 ч.1 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 7, 17, 18, 21,159, 162,163, 256 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання дій та бездіяльності неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області в призначенні судді у відставці ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області призначити, нарахувати та виплачувати судді у відставці ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, на підставі та в порядку, регламентованому Законом України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010, з дня, наступного після відрахування зі штату апеляційного суду Закарпатської області, тобто з 20.11.2015.

Постанову суду в частині призначення та виплати ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Львівського апеляційного адміністративного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча : Лютянська М.С.