Справа № 826/6582/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/6582/14

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 лютого 2016 року 09:20 справа №826/6582/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія “ДіСі”

до

Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2014 року в адміністративній справі №826/6582/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року справу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В судове засідання 11 січня 2016 року позивач не прибув, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, представник відповідач до суду також не прибув, у зв’язку із чим, на підставі частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом замінено первинного відповідача - Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві, його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту –ДПІ у Дніпровському районі ДФС).

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття сторін, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 16 квітня 2014 року №28/26-53-22-01-26-31350429 «Про результати виїзної позапланової перевірки ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” (код ЄДРПОУ 31350429) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2013 року”.

У висновку акта перевірки встановлено порушення ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” зокрема статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, а саме не надходження товару на суму 94 214,66 євро (еквівалент 1 011 799,31 грн.) у зв’язку із наступним: за зовнішньоекономічним контрактом №29/10, укладеним з компанією нерезидентом Seliier&Bellot (Чеська Республіка), на виконання якого позивачем перераховано нерезиденту валютні кошти на суму 377 621,76 євро (еквівалент 3 935 325,17 грн.), за наслідками отримання яких, нерезидентом поставлено позивачу товар на суму 221 133,10 євро (еквівалент 2 292 777,78 грн.), в подальшому, у зв’язку з неможливістю виконання умов договору нерезидентом повернуто валютні кошти на валютний рахунок позивача в сумі 62 274,00 євро (еквівалент 655 531,49 грн.). Відтак, залишок неповернутої суми становить 94 214,66 євро (еквівалент 1 011 799,31 грн.).

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта від 30 квітня 2014 року № 880/26-53-22-06-21/31350429 “Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” (код ЄДРПОУ 31350429) з питань дотримання чинного валютного законодавства України, згідно з листами публічного акціонерного товариства “Приватбанк” за зовнішньоекономічним контрактом від 29 жовтня 2012 року №29-10”.

У висновку акта перевірки встановлено порушення ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” та пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, а саме товариством не подано довідку про проведення декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту України і знаходяться за її межами, так як станом на 01 січня 2014 року за позивачем обліковується прострочена дебіторська заборгованість за контрактом від 29 жовтня 2012 року №29-10 в розмірі 94 214,66 євро (еквівалент 1 011 799,31 грн.).

Позивач не погоджується висновками акта перевірки та прийнятим на їх підставі податковим повідомленням-рішенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що перевищення строків, передбачених статтею 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, відбулося не з вини позивача, а внаслідок дії форс-мажорних обставин, а тому перебіг встановлених зазначених цією статтею строків повинен бути зупинений на весь період форс-мажорних обставин та поновлений із дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред’явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини п’ятої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов’язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Таким чином, на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, суду необхідно встановити зміст спірних правовідносин та надати оцінку вимогам позивача, викладеним у адміністративному позові.

Матеріали справи підтверджують, що 29 жовтня 2012 року між позивачем (покупець) та компанією Seliier&Bellot (Чеська Республіка) (виробник) укладено зовнішньоекономічний контракт №29/10 на поставку патронів для спортивної та мисливської нарізної і гладкоствольної зброї.

Відповідно до пункту 4.1 контракту виробник здійснює відвантаження товару протягом 170 календарних днів з дня перерахування покупцем передоплати (авансового платежу) на рахунок виробника.

В подальшому, у зв’язку з неможливістю виконання умов договору нерезидентом повернуто валютні кошти на валютний рахунок позивача в сумі 62 274,00 євро (еквівалент 655 531,49 грн.).

При цьому, як зазначено позивачем, митне оформлення товару припинено співробітниками вказаного митного посту.

У зв’язку з не завершенням митного оформлення товару позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності Київської міжрегіональної митниці Міндоходів.

Так, позивач посилається на протиправну діяльність митних органів, як на форс-мажорну обставину, що призвело порушення строків, передбачених статтею 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” як на підставу для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Згідно до абзацу 14 статті 1 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність”, імпорт – це купівля українськими суб’єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб’єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України, розташованими за її межами.

Відповідно до статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, імпортна операція – це здійснення суб’єктом господарювання імпорту.

Моментом здійснення імпорту відповідно до абзацу тридцять восьмого статті 1 Закону України “Про зовнішньоекономічну діяльність” є момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Отже, моментом вчинення імпортної операції, зокрема моментом поставки товару за такою операцією, для застосування статей 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”, є момент фактичного перетину імпортованим товаром митного кордону України.

Статтею 1 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” передбачено, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Згідно статті 2 вказаного Закону імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

Відповідно до статті 4 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті” порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

З наявного в матеріалах справи листа Торгово-промислової палати України від 07 жовтня 2014 року №3672/05-5, вбачається, що 30 жовтня 2013 року Торгова-промислова палата України на підставі документів, наданих позивачем, видала висновок про форс-мажорні обставини №2658/05-4. У зазначеному висновку вказано період дії форс-мажорних обставин із 16 травня по 10 жовтня 2013 року.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами контролюючого органу про порушення ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” вимог статті 2 Закону України “Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті”.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України “Про систему валютного регулювання та валютного контролю”, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов’язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно із пунктом 2.7 статті 2 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 лютого 2000 року №49, невиконання резидентами вимог щодо порядку та строків декларування валютних цінностей та іншого майна тягне за собою таку відповідальність: порушення строків декларування - накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожний звітний період.

Враховуючи, що позивач не надав доказів подання до контролюючого органу декларацій про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України та знаходяться за її межами станом на 01 січня 2014 року, з відображенням в пункті 13 розділу ІІ “Фінансові вкладення” простроченої дебіторської заборгованості у розмірі 94 214,66 євро (еквівалент 1 011 799,31 грн.), суд дійшов висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій, передбачених пунктом 2.7 статті 2 Положення про валютний контроль.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “ВП “Компанія “ДіСі” не підлягає задоволенню.

Частина третя статті 4 Закону України “Про судовий збір” (в редакції, чинній на момент звернення до суду) встановлювала, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Матеріали справи підтверджують, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 948,94 грн.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб’єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов’язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, решта суми судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру, а саме 3 923,06 грн. (4872,00 грн. – 948,94 грн.) має бути стягнута на користь Державного бюджету України з позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю “Виробниче підприємство “Компанія “ДіСі” відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко