Справа № 809/18/14
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/8646/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Вербицької О.В.

суддів: Лосєва А.М.

Маринчак Н.Є.

за участю секретаря: Іванова Д.О.

представників:

позивача: Марчака М.П., Андрусяка В.П.

відповідача: Кумко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 року

у справі № 809/18/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім»

до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатнафтохім» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Карпатнафтохім») звернулось до суду з позовом до Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області (далі по тексту - відповідач, ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 року апеляційну скаргу ОДПІ залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у касаційному порядку, просить скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Карпатнафтохім» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 року по 30.09.201 І року, за результатами якої складено акт від 18.06.2011 року № 1720/220/33129683.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, пункту 6.1 статті 6, підпункту 8.6.1 пункту 8.6 статті 8, підпункту 11.2.1 пункту 11.2, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», пунктів 138.1, 138.2, 138.4, 138.8, підпункту 138.10.6 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, абзацу 2 підпункту 153.2.6 пункту 153.2 статті 153, пункту 3 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування з податку на прибуток в сумі 1 468 879 869,00 грн. та заниження податку на прибуток в сумі 16 926 448,00 грн., підпунктів 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість», пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201 ПК України у зв'язку із завищенням від'ємного значення різниці між сумою податкових зобов'язань і сумою податкового кредиту на 2 635 092,00 грн., пункту 187.1 статті 187 ПК України з огляду на заниження обсягів експортних операцій на суму 2 468 108,00 грн., пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.7.1, 7.7.2, 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4, 200.14 статті 200 ПК України, щодо завищення суми бюджетного відшкодування на 5 372 852,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки та за наслідками адміністративного оскарження, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: від 06.12.2013 року № 000124220, яким ТОВ «Карпатнафтохім» зменшено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 15 155 163,00 грн., № /0, яким позивачу зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість в сумі 4 896 805,00 грн. та за штрафними санкціями - 2 053 185,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду на суму валових витрат та амортизаційних відрахувань.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 вказаного Закону валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За змістом пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138 ПК України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Підпунктом 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.06.2006 року між ТОВ «Карпатнафтохім» (замовник) та ТОВ «Торговий дім заводу «Перетворювач» (виконавець) укладено договір № 06/11-370, за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи з модернізації перетворюючих агрегатів для нового виробництва хлору і каустичної соди мембранним методом. Технічні вимоги щодо предмету договору визначені в технічному завданні.

07.06.2006 року між позивачем (кредитор) та ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач» (поручитель) укладено договір поруки № 35/394, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «Торговий дім заводу «Перетворювач» (боржник), що виникають з договору від 05.06.2006 року № 06/11-370, укладеного між кредитором і боржником.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними, актами виконаних робіт, тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

Використання позивачем придбаних робіт та послуг у власній господарській діяльності підтверджується матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо реальності господарських операцій, здійснені між позивачем та його контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що вищевказані контрагенти на час спірних правовідносин були зареєстровані як платники податку на додану вартість (відповідно до вимог чинного законодавства).

Таким чином, суди обґрунтовано не прийняли до уваги висновки ОДПІ щодо нікчемності правочинів, з урахуванням всіх обставин справи та вимог чинного на час спірних правовідносин законодавства.

Щодо висновків податкового органу про завищення позивачем суми амортизаційних відрахувань, слід зазначити наступне.

Згідно з підпунктом 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 вищевказаного Закону під терміном «амортизація» основних фондів і нематеріальних активів слід розуміти поступове віднесення витрат на їх придбання, виготовлення або поліпшення, на зменшення скоригованого прибутку платника податку у межах норм амортизаційних відрахувань, установлених цією статтею.

Підпунктом 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» амортизації підлягають витрати на придбання основних фондів та нематеріальних активів для власного виробничого використання, включаючи витрати на придбання племінної худоби та придбання, закладення і вирощування багаторічних насаджень до початку плодоношення; самостійне виготовлення основних фондів для власних виробничих потреб, включаючи витрати на виплату заробітної плати працівникам, які були зайняті на виготовленні таких основних фондів; проведення всіх видів ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до підпункту 8.3.1 пункту 8.3 статті 8 зазначеного Закону, сума амортизаційних відрахувань звітного періоду визначається як сума амортизаційних відрахувань, нарахованих для кожного із календарних кварталів, що входять до такого звітного періоду. Сума амортизаційних відрахувань кварталу, щодо якого проводяться розрахунки (розрахунковий квартал), визначаються шляхом застосування норм амортизації, визначених пунктом 8.6 цієї статті, до балансової вартості груп основних фондів на початок такого розрахункового кварталу.

Підпунктом 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (у редакції, що діяла до 01.01.2004 року) встановлено норми амортизації у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в такому розмірі (в розрахунку на податковий квартал): група 1 - 1,25 відсотка; група 2 - 6,25 відсотка; група 3 - 3,75 відсотка; група 4 - 15 відсотків.

Однак, Законом України від 24.12.2002 року «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» зазначені норми викладено в іншій редакції, згідно з якою: група 1 - 2 відсотки; група 2 - 10 відсотків; група 3 - 6 відсотків; група 4 - 15 відсотків (застосовувались з 1 січня 2004 року).

Згідно з абзацом 1 пункту 1 Перехідних положень Закону України від 01.07.2004 року №1957-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» норми амортизаційних відрахувань, зазначені у статті 8 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 1 січня 2004 року у зв'язку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів. Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у зв'язку з придбанням, спорудженням та поліпшенням основних фондів груп 1, 2 і 3 до 1 січня 2004 року, здійснюється за нормами амортизації, що діяли до 1 січня 2004 року.

Слід зазначити, що позивачем витрати на придбання основних фондів понесені 28.02.2005 року, таким чином, висновки попередніх судових інстанцій є правомірними.

Крім того, контролюючий орган в акті перевірки від 18.06.2011 року № 1720/220/33129683 посилався на акт від 11.03.2011 року № 265/23-02/33129683, за висновками якого прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2011 року № 000602302/0, де ТОВ «Карпатнафтохім» зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток. В свою чергу, слід зазначити, що, як вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанції, постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2011 року визнано нечинним податкове повідомлення-рішення від 28.03.2011 року № 000602302/0.

Таким чином, колегія суду приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суди вірно застосував норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом податкове повідомлення-рішення від 06.12.2013 року № 000124220 є неправомірним.

Оцінюючи обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 06.12.2013 року № /0, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 ст.6 та ст.81 цього Закону, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пунктом 7.4 статті 7 вказаного Закону не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 зазначеного Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 14.1.18. статті 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За приписами пункту 200.1. статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.3. статті 200 ПК України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4. статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, між ТОВ «Торговий дім заводу «Перетворювач» (первісний боржник), ТОВ «Карпатнафтохім» (кредитор) та ТОВ «Енергомашзавод» (боржник) укладено угоду про передачу прав і обов'язків № 1/1687 за договором від 05.06.2006 року № 06/11-370, згідно умов якої боржник у повному обсязі приймає на себе всі обов'язки первісного боржника стосовно кредитора по виконанню робіт з налагодження випрямлячів і авторського нагляду для модернізації перетворювальних агрегатів нового виробництва хлору й каустичної соди мембранним методом.

21.05.2010 року між ТОВ «Карпатнафтохім», ТОВ «Енергомашзавод» та ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач» укладено договір поруки № 10/38-1687П, за яким останій поручається шляхом укладення окремого договору, перед ТОВ «Карпатнафтохім», що виникають з угоди про передачу прав і обов'язків від 25.02.2010 року № 1/1687. ВАТ «Запорізький завод «Перетворювач» відповідає перед ТОВ «Карпатнафтохім» у тому ж обсязі, що і ТОВ «Енергомашзавод», у частині виконання робіт з налагодження випрямлячів і авторського нагляду для модернізації перетворювальних агрегатів нового виробництва хлору і каустичної соди мембранним методом.

Виконання підрядних робіт ТОВ «Енергомашзавод» із урахуванням ділової мети та господарської діяльності платника податків підтверджується податковою накладною, платіжним дорученням, актом приймання виконаних підрядних робіт, довідкою про вартість виконаних підрядних робіт, тощо

Крім того судами вставлено, що між позивачем та ДП «ЛК-Укнафтогазбуд», ТОВ «Агроторговий дім», ТОВ «Акцент», ТОВ «Західшина», ТОВ «ТД Сумський завод ущільнень», ТОВ «Металургпромзапчастина», ТОВ «Укрспецмасла» укладено договори з метою здійснення господарської діяльності.

Реальність здійснення господарських операцій між позивачем та вищевказаним контрагентами підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними, довідками про вартість виконаних будівельних робіт, прибутковим ордером, платіжними дорученнями, тощо.

Відтак, судами першої та апеляційної інстанції встановлено рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контерагентами, спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарських операцій та зв'язок між фактом придбання позивачем робіт, понесенням витрат і господарською діяльністю ТОВ «Карпатнафтохім».

Крім того, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем помилково у додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість віднесено до попереднього звітного (податкового) періоду квітня 2011 року 42 094,00 грн., оскільки фактично ця сума податку на додану вартість сплачена в червні 2011 року митним органам.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку, з чим погоджується суд касаційної інстанції, що вказана помилка не вплинула на суму, що заявлена позивачем до бюджетного відшкодування та зазначена у рядку 23 податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2011 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій порушення норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються вищезазначеними нормами права, отже, відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 року - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Калуської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.08.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, установленому статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді А.М. Лосєв
Н.Є. Маринчак