Справа № 2а-6710/12/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Київ К/9991/74786/12

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Чорнобривець О.О., Даниленка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012

у справі №2а-6710/12/2670

за позовом Приватного підприємства «НІКА- 1»

до Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 01.08.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012, позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Оболонському районі м.Києва ДПС від 05.01.2012 № в частині збільшення податкових зобов?язань з податку на додану вартість у розмірі 476166,67 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка з питань дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 30.09.2011, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 по 30.09.2011, за результатами якої складено акт №729/2304/23717551 від 21.12.2011.

За висновками акта перевірки позивачем допущено порушення вимог пп. 3.1.1 п.3.1 ст.3, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1, пп.7.4.4, пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» та п. 185.1 ст.185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.4 ст.201 Податкового кодексу України внаслідок завищення податкового кредиту на загальну суму 580000,01 грн. за період з лютого по травень 2010 року, липень, серпень, листопад, грудень 2010 року та за січень, квітень 2011 року за господарськими операціями з ТОВ «Дормашавто», ТОВ «Леміш Груп» та ТОВ «Зетта Фін», що призвело до заниження податку на додану вартість на цю суму.

Порушення позивачем норм Закону України «Про податок на додану вартість», Податкового кодексу України за висновками відповідача полягають у тому, що у періоді, що перевірявся, позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Дормашавто» та ТОВ «Зетта Фін», у яких за даними податкової звітності відсутні матеріальні та трудові ресурси для виконання обумовлених договорами зобов'язань (додатки К 1/1 до декларацій з податку на додану вартість підприємствами не подавались, згідно декларацій з комунального податку кількісний склад працівників становить -1 особа);

- згідно з даними АРМ «АІС ОР» ТОВ «Дормашавто» має стан - «Запит на встановлення місцезнаходження»;

- актів за встановленою формою КБ-2В за роботами, виконаними ТОВ «Леміш Груп», до перевірки не надано;

- декларації з податку на додану вартість контрагентів визнано недійсними;

- у податкових накладних, виписаних ТОВ «Дормашавто», відсутнє посилання на вид цивільно-правового договору.

Наведене, на думку відповідача, свідчить, що фінансово-господарська діяльність ТОВ «Дормашавто», ТОВ «Леміш Груп» та ТОВ «Зетта Фін» здійснюється поза межами правового поля, правочини між позивачем та вказаними контрагентами укладені без мети настання реальних наслідків, суперечать моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок та є нікчемними.

На підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 05.01.2012, яким визначено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у сумі 679793,00 грн., з яких 580000,00 грн. - за основним платежем та 99793,00 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення № від 05.01.2012 залишене без змін, а скарги ПП «Ніка-1» - без задоволення.

Спірне податкове повідомлення-рішення оскаржується позивачем в частині збільшення суми грошового зобов?язання за платежем податок на додану вартість за операціями з ТОВ «Леміш Груп» у сумі 63833,33 грн. та з ТОВ «Дормашавто» у сумі 412333,35 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судами повно встановлені обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем, безумовно, презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податку на включення сум податку до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Аналогічні норми містяться у Податковому кодексі України.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач, будучи власником нежитлового приміщення загальною площею 158,0 кв.м, розташованого у м.Києві, по вул. Попова, 1а, на виконання приписів Акту перевірки дотримання санітарного законодавства, складеного 02 лютого 2010 року СЕС Оболонського району міста Києва, уклало з ТОВ «Леміш Груп» Договір підряду №1209 від 01.12.2009, за умовами якого ПП «Ніка-1» (Замовник) доручає, а ТОВ «Леміш Груп» (Підрядник) зобов'язується виконати та передати Замовнику підрядні роботи, а саме: здійснити капітальний ремонт приміщення розташованого за адресою: м.Київ, вул. Попова, 1-а відповідно до затвердженої договірної ціни, а Підрядник зобов'язується прийняти й оплатити виконані роботи на умовах цього договору.

Загальна сума договору, відповідно до затвердженої договірної ціни складає 400000,00 грн., в т.ч. ПДВ 66666,67 грн. (п.2.1 Договору). Для виконання робіт замовник здійснює попередню оплату за роботи, що виконуються за Договором, у розмірі 40000,00 грн. (п.3.2 Договору). Здавання-приймання виконаних робіт здійснюється на підставі оформленого акту виконаних робіт (п.4.2 Договору).

Платіжним дорученням №1815 від 13.01.2010 позивач на виконання п.3.2 Договору здійснив попередню оплату робіт у сумі 40000,00 грн.

На виконання умов вищезазначеного договору ТОВ «Леміш Груп» у січні та лютому 2010 року виконало обумовлені договором роботи на загальну суму 400000,00 грн., в тому числі ПДВ -66666,67 грн., що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт: № 01 від 13 січня 2010 року на суму 230000,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 38330,00 грн.), №02 від 16 лютого 2010 року на суму 170000,00 грн. (в т.ч. ПДВ -28330,00 грн.).

ТОВ «Леміш Груп» виписало позивачу податкові накладні № 35/130110 від 13 січня 2010 року на суму 230 000,00 грн., в тому числі ПДВ - 38333,33 грн., № 31/160210 від 16 лютого 2010 року на суму 170000,00 грн., в тому числі ПДВ - 28333,33 грн.

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі на повну суму вартості виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями: №172 від 14.01.2010, №1824 від 14.01.2010, №177 від 19.01.2010, №181 від 20.01.2010, №203 від 26.01.2010, №206 від 28.01.2010, №1916 від 29.01.2010, №1917 від 29.01.2010, №1931 від 01.02.2010, №235 від 04.02.2010, №236 від 04.02.2010.

01.06.2010 між ПП «Ніка-1» (Замовник) та ТОВ «Дормашавто» (Виконавець) було укладено Договір №109 про надання автотранспортних і експедиційних послуг, послуг з навантаження та розвантаження, за умовами якого ТОВ «Дормашавто» (Виконавець) зобов'язувалося перевозити автомобільним транспортом вантажі, що належать Замовнику (ПП «Ніка-1») до пункту призначення, надавати експедиційні послуги, навантажувати, розвантажувати та видавати вантажі вантажоодержувачу або особі, уповноваженій на їх одержування, а Замовник зобов'язувався сплачувати за послуги з перевезення, навантаження, розвантаження вантажів та надання експедиційних послуг встановлену договором плату.

Вартість перевезення визначається на підставі Актів прийому-передачі виконаних робіт (п.4.1 договору), яка оплачується замовником протягом 3 банківських днів з моменту підписання Акта прийому-передачі виконаних робіт, який складається в кінці місяця (п.4.2 договору).

На виконання договору № 109 від 01.06.2010 ТОВ «Дормашавто» було надано експедиційні та навантажувально-розвантажувальні послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт від 31 грудня 2010 року на суму 416080,00 грн., в т.ч. ПДВ - 69346,67 грн., від 31 грудня 2010 року на суму 133920,00 грн., в т.ч. ПДВ - 22320,00 грн., від 30 листопада 2010 року на суму 343954,00 грн., в т.ч. ПДВ - 57325, 67 грн., від 30 листопада 2010 року на суму 105046,00 грн., в т.ч. ПДВ - 17507,67 грн., від 31 серпня 2010 року на суму 99640,00 грн., в т.ч. ПДВ -16606,67 грн., від 31 серпня 2010 року на суму 45360,00 грн., в т.ч. ПДВ - 7560,00 грн., від 30 липня 2010 року на суму 52480,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8746,67 грн., від 30 липня 2010 року на суму 47520,00 грн., в т.ч. ПДВ - 7920,00 грн., від 29 квітня 2011 року на суму 581000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 96833,33 грн., від 29 квітня 2011 року на суму 54000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 9000,00 грн., від 31 січня 2011 року на суму 337140,00 грн., в т.ч. ПДВ - 56190,00 грн., від 31 січня 2011 року на суму 112860,00 грн., в т.ч. ПДВ - 18810,00 грн.

За наслідками надання послуг ТОВ «Дормашавто» видано податкові накладні №300709 від 30.07.2010 на суму 52480,00 грн., в тому числі ПДВ -8746,67 грн., податкову накладну № 300708 від 30.07.2010 на суму 47520,00 грн., в тому числі ПДВ -7920,00 грн., податкову накладну № 310818 від 31.08.2010 на суму 99640,00 грн., в тому числі ПДВ -16606,67 грн., податкову накладну № 310817 від 31.08.2010 на суму 45360,00 грн., в тому числі ПДВ -7560,00 грн., податкову накладну № 301127 від 30.11.2010 на суму 105046,00 грн., в тому числі ПДВ -17507,67 грн., податкову накладну № 301126 від 30.11.2010 на суму 343954,00 грн., в тому числі ПДВ -57325,67 грн., податкову накладну № 311223 від 31.12.2010 на суму 416080,00 грн., в тому числі ПДВ -69346,67 грн., податкову накладну № 311212 від 31.12.2010 на суму 133920,00 грн., в тому числі ПДВ -22320,00 грн., податкову накладну № 212 від 29.04.2011 на суму 54000,00 грн., в тому числі ПДВ -9000,00 грн., податкову накладну № 213 від 29.04.2011 на суму 581000,00 грн., в тому числі ПДВ -96833,33 грн., податкову накладну № 310116 від 31.01.2011 на суму 337140,00 грн., в тому числі ПДВ -56190,00 грн., податкову накладну № 310115 від 31.01.2011 на суму 112860,00 грн., в тому числі ПДВ -18810,00 грн.

Розрахунки між сторонами проведено у безготівковій формі на повну суму вартості виконаних робіт, що підтверджується платіжними дорученнями: №1292 від 18.11.2010, №1293 від 18.11.2010, №1213 від 04.11.2010, №1181 від 01.11.2010, №169 від 04.11.2010, №252 від 10.12.2010, №261 від 16.12.2010, №1495 від 21.12.2010, №1394 від 01.12.2010, №277 від 23.12.2010, №1529 від 24.12.2010, №1521 від 23.12.2010, №1182 від 01.11.2010, №1522 від 23.12.2010, №711 від 20.07.2010, №937 від 04.04.2011, №914 від 01.04.2011, 414 від 01.04.2011, №295 від 10.01.2011, №294 від 10.01.2011, №302 від 12.01.2011, №304 від 12.01.2011, №457 від 26.04.2011, №456 від 26.04.2011, №429 від 12.04.2011, №20 від 14.01.2011.

Копії зазначених документів, які є первинними в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» наявні в матеріалах справи та були оцінені судом з дотриманням вимог ст.86 КАС України.

Судами попередніх інстанцій досліджувались обставини добросовісності позивача, при вчиненні згаданих господарських операцій з вищеназваними контрагентами, перед укладенням договорів з метою запобігання укладенню правочинів з недобросовісними суб'єктами господарювання. На час укладення та виконання договорів контрагенти позивача були зареєстрованими в ЄДРПОУ, тобто були юридичними особами, наділеними цивільною правоздатністю і дієздатністю, були платниками податку на додану вартість.

Свідоцтво платника податку на додану вартість ТОВ «Леміш Груп» було анульоване рішенням ДПІ у Печерському районі м. Києва № 153/15-3 від 11.04.2011, у той час як податкові накладні на користь позивача були видані у січні, лютому 2010 року.

Даних про анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Дормашавто» відповідачем суду не надано.

Тобто на момент здійснення господарських операцій та складання податкових накладних свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Леміш Груп», ТОВ «Дормашавто» були чинними і вказані суб'єкти господарювання мали право видавати податкові накладні на кожну поставку товарів (робіт, послуг).

Правильними є і висновки судів попередніх інстанцій, що незначні недоліки в заповненні податкових накладних, одержаних від постачальника, а саме виписані ТОВ «Дормашавто» податкові накладні, не містять посилання на вид цивільно-правового договору, не можуть бути підставою для висновку про неправомірність віднесення понесених покупцем витрат до податкового кредиту, оскільки інші відомості дозволяють ідентифікувати особу продавця або покупця, зокрема, містять порядковий номер, дату виписування, назву юридичної особи, податковий номер платника податку (продавця та покупця), опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм), повну назву отримувача, ціну продажу без врахування податку, ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні, загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що підрядні роботи, що замовлялись позивачем у ТОВ «Леміш Груп», були спрямовані на приведення у належний стан приміщення розташованого за адресою: м. Київ, вул. Попова, 1-а, що перебуває у приватній власності ПП «Ніка-1» згідно договору купівлі-продажу від 26.05.2004, яке використовується ним при здійсненні господарської діяльності.

Вказані роботи виконувались з метою виконання пропозицій (приписів) органу санітарно-епідеміологічної служби, відображених у Акті СЕС Оболонського району міста Києва від 22.02.2010по дообладнанню цеху з обробки сирого м'яса.

Виконання вказаних робіт підтверджується Актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 12.05.2010, складеним СЕС Оболонського району міста Києва, яким підтверджено виконання позивачем приписів попереднього акту від 22.02.2010.

На запит суду Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було надано копію ліцензії на виконання будівельних робіт серії АВ № 488091 від 08.09.2009 строком дії з 08.09.2009 по 08.09.2012, яка видавалась ТОВ «Леміш Груп», що свідчить про наявність у контрагента позивача спеціальної правосуб'єктності, що необхідна для здійснення певного виду господарської діяльності - виконання будівельних робіт.

Використання результатів будівельних робіт в господарській діяльності позивача підтверджується також деклараціями з податку на прибуток ПП «Ніка-1» за 3 квартал 2010 року та 2010 рік, зокрема, дослідження Додатків К1/1 до рядків 01.2, 01.5, 04.2, 04.10, 04.12 та 07 декларацій, підтверджує збільшення позивачем балансової вартості першої групи основних фондів станом на кінець 2010 року у порівнянні із звітнім періодом 3 кварталу цього ж року, а також збільшення розміру амортизаційних відрахувань на вказану групу основних фондів.

Щодо доводів відповідача про ненадання до перевірки актів виконаних робіт за встановленою формою КБ-2В на підтвердження виконаних ТОВ «Леміш Груп» робіт, то судами попередніх інстанцій правильно зазначено, що типові форми первинних облікових документів у будівництві «Акт приймання виконаних будівельних робіт»(типова форма № КБ-2в) та «Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати»(типова форма N КБ-3), затверджені наказом Мінрегіонбуду від 4 грудня 2009 року № 554, підлягають обов'язковому застосуванню при проведенні взаєморозрахунків за виконані роботи між замовниками та виконавцями робіт з будівництва, що здійснюється за рахунок бюджетних коштів та коштів підприємств, установ і організацій державної власності.

По об'єктах, будівництво яких здійснюється за рахунок інших джерел фінансування, типові форми застосовуються відповідно до умов договору підряду, про що вказано, зокрема, у листі Міністерства регіонального розвиту та будівництва України від 09.03.2010 № 12/19-2-9-21-2368.

Умовами договору підряду №1209 від 01.12.2009, укладеного між позивачем та ТОВ «Леміш Груп», не передбачено складання актів за формами №КБ-2в та №КБ-3, у той час як між

сторонами підписано акти виконаних робіт № 01 від 13.01.2010 та № 02 від 16.02.2010.

Стосовно експедиційних послуг та послуг з навантаження-розвантаження, що надавались позивачу ТОВ «Дормашавто», то судами попередніх інстанцій встановлено, що вказані послуги замовлялись з метою виконання своїх зобов'язань перед третіми особами - Управлінням освіти Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, Управлінням освіти виконавчого органу Подільської районної у місті Києві державної адміністрації (Подільської районної у м Києві державної адміністрації), Управлінням освіти Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Управлінням освіти Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації по договорам №18 від 25.01.2011, №175 від 29.11.2010, №190 від 13.08.2010, №0104-1Т від 04.01.2011, по доставці молока, молочної продукції, соків та інших харчових продуктів.

Враховуючи значний обсяг зобов'язань з поставки продуктів харчування до дошкільних навчальних закладів згідно укладених договорів, позивачем замовлялись експедиційні та навантажувально-розвантажувальні послуги у третіх осіб, в тому числі у ТОВ «Дормашавто», що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Таким чином, придбання послуг у ТОВ «Дормашавто» здійснювалось позивачем з метою здійснення господарської діяльності, що спрямована на отримання доходу.

Виключно відсутність товарно-транспортних накладних не може бути підставою для позбавлення платника права на податковий кредит, оскільки товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, тобто є обов'язковими для перевізників, при наданні транспортно-експедиційних послуг складаються акти виконаних робіт.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товарів (робіт, послуг) правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

У даному випадку спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об'єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, судами не встановлено.

Судами попередніх інстанцій досліджувались декларації з податку на додану вартість ТОВ «Леміш Груп» за січень, лютий 2010 року та ТОВ «Дормашавто» за липень, серпень, листопад, грудень 2010 року, за січень та за квітень 2011 року, з яких вбачається, що останніми було відображено податкові зобов'язання за наслідками господарських операцій з ПП «Ніка-1» у розмірі, що відповідає задекларованим позивачем сумам податкового кредиту за цей період.

Даних про визнання неподаними чи відмову у прийнятті вказаних податкових декларацій податковими органами за місцем реєстрації ТОВ «Леміш Груп» та ТОВ «Дормашавто» суду не надано.

Не можуть бути підставою для інших висновків доводи відповідача про нікчемність правочину, оскільки наявність умислу та обставини щодо виконання угод, стосовно дійсності яких виник спір, сходять до предмету доказування в судовому процесі, зокрема, до таких доказів належить обвинувальний вирок, який набрав законної сили, що підтверджував би факт ухилення від сплати податків конкретними посадовими особами суб'єктів господарської діяльності за наслідками виконання оспорюваних угод. Однак доказів постановлення вироків, які б містили в собі встановлені судом об'єктивні дані про нікчемність оспорюваних угод відповідачем не надано.

Вирок Шевченківського районного суду м.Києва від 24.1.2012, яким засновника ТОВ «Леміш Груп» Лют Валерія Геннадійовича визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво, тобто придбання суб?єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності, що заподіяло велику матеріальну шкоду державі) не є таким доказом, оскільки в розумінні ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальній справі, який набрав законної сили, є обов?язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Вищезазначеним вироком встановлено, що Лют В.Г. 03.09.2010 уклав договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Леміш Груп», а 06.09.2010 підписав статут цього товариства в новій редакції, як його засновник, без наміру здійснення господарської діяльності. За період діяльності ТОВ «Леміш Груп» з 07.09.2010 по 17.09.2010 виявлені порушення податкового законодавства, в результаті чого занижено податок на додану вартість в розмірі 1396892,84 грн.

Однак, господарські відносини позивача з ТОВ «Леміш Груп» відбулися у період з 01.12.2009 (дата укладення договору підряду) та припинилися 16.02.2010 (закінчення виконання ремонтно-будівельних робіт), тобто правовідносини між позивачем та ТОВ «Леміш Груп» були припинені задовго до придбання Лют В.Г. суб?єкта підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності (вересень 2010 року).

Доказів існування вироку щодо посадових осіб ТОВ «Леміш Груп» в якому були б встановлені обставини здійснення ТОВ «Леміш Груп» фіктивної діяльності у період виконання договору підряду №1209 від 01.12.2009, тобто з 01.12.2009 16.02.201, суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, що повно відображає обставини, які мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва Державної податкової служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.08.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012 - без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-2391 КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун