Справа № 813/8875/13-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/49804/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та ОСОБА_2 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року у справі за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а:

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила зобов'язати відповідача за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську споруду в селі Підзвіринець Городоцького району Львівської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем самовільно здійснено будівництво на належній їх земельній ділянці господарських будівель та споруд без отримання документів, що дають право на виконання будівельних робіт, та без затвердження проектної документації, що відповідно до статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у сукупності із фактом невиконання відповідачем вимог припису органу державного архітектурно-будівельного контролю про усунення виявлених порушень, є підставою для постановлення судового рішення про знесення самочинного будівництва.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року позов задоволено: зобов'язано ОСОБА_3 (81574, с. Підзвіринець Городецького району Львівської області) виконати вимоги припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 30.07.2013 № 12/22-Ф, а саме: знести самочинно збудовану господарську споруду в селі Підзвіринець Городоцького району Львівської області.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року скасовано; прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, до якої приєднався ОСОБА_2, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.06.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання ОСОБА_3 вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої складено акт перевірки від 17.06.2013 №12/11-Ф.

Перевіркою встановлено факт здійснення ОСОБА_3 будівництва господарської будівлі в с. Підзвіринець на земельній ділянці, що належить їй на праві приватної власності, без затвердженої проектної документації, без права на виконання будівельних робіт та без повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

За наслідками перевірки складено протокол від 17.06.2013 №12/6-Ф про вчинення адміністративного правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_3 здійснює будівництво господарської будівлі без затвердженої проектної документації, без права на виконання будівельних робіт та без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 7, 9, 27 Закону України "Про архітектурну діяльність", Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Головним державним інспектором винесено припис від 17.06.2013 № 12/11-Ф, яким зобов'язано ОСОБА_3 не здійснювати будівельні роботи з будівництва господарської будівлі в с. Підзвіринець з дня отримання даного припису; отримати у встановленому законодавством порядку право на виконання будівельних робіт; про виконання вимог припису повідомити Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до 25.06.2013.

30.07.2013 проведено позапланову перевірку виконання вимог припису від 17.06.2013 №12/11-Ф, за результатами якої складено акт №12/22-Ф.

Перевіркою встановлено невиконання ОСОБА_3 вимог про зупинення будівельних робіт з будівництва господарської будівлі в с. Підзвіринець. Від підпису в акті відповідач відмовилася, у зв'язку з чим примірник акту скеровано їй поштою.

Приписом від 30.07.2013 №12/22-Ф ОСОБА_3 зобов'язано до 30.09.2013 повідомити Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про виконання вимог припису в частині знесення об'єкта самочинного будівництва - господарської будівлі. Від підпису в приписі відповідачка відмовилася.

10.10.2013 складено акт № 40/6-Ф, в якому зафіксував невиконання відповідачем вимог припису від 30.07.2013 №12/22-Ф щодо знесення господарської будівлі в с. Підзвіринець. Від підпису в акті відповідачка відмовилася, у зв'язку з чим примірник припису скеровано відповідачеві поштою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при здійсненні будівництва господарської будівлі в с. Підзвіринець на земельній ділянці, що перебуває у її приватній власності, не отримала дозвільних документів на виконання робіт, не повідомила інспекцію про початок будівельних робіт, що передбачено Законами України ,,Про архітектурну діяльність" та ,,Про регулювання містобудівної діяльності" та тривалий час ухиляється від виконання припису про знесення вказаного об'єкта самочинного будівництва.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що органом державного архітектурно-будівельного контролю не доведено наявності усіх умов, з якими статті 376 Цивільного кодексу України передбачає наявність підстав для постановлення судового рішення про знесення самочинного будівництва.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується із сказаними висновками суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України встановлено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, а саме: здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань; виконання дозвільних та реєстраційних функцій у будівництві, ліцензування господарської діяльності, пов'язаної зі створенням об'єктів архітектури; внесення Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України пропозицій щодо формування політики із відповідних питань.

Згідно з статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

За змістом положень статті 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

В пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказано, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливо лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо притягнення винної особи до відповідальності.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що відсутність у відповідача дозволу на будівництво не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва. Під час судового розгляду в судах попередніх інстанцій Інспекцією не доведено, що самочинно прибудовані відповідачем до існуючих споруд конструкції порушують права інших осіб, загрожують життю та здоров'ю людей, а також, що зазначені конструкції впливають на міцність чи безпечність житлових будинків, розташованих поруч.

За таких обставин, зважаючи на недоведеність з боку органу державного архітектурно-будівельного контролю наявності усіх умов, з якими статті 376 Цивільного кодексу України передбачає наявність підстав для постановлення судового рішення про знесення самочинного будівництва, колегія суддів погоджується із позицією суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено.

Одночасно з викладеним, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_2 як особа, яка вважає, що його права порушено у зв'язку із здійсненням відповідачем самовільного будівництва на суміжній земельній ділянці, не позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до цивільного суду із позовом до особи, яка створює перешкоди у користуванні належним йому майном.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області та ОСОБА_2 відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: