Справа № 320/5511/15-а (2-а/320/178/15)
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

03 лютого 2016 рокусправа № 320/5511/15-а (2-а/320/178/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.

суддів: Гімона М.М. Шальєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області та ОСОБА_1 на постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2015 року у справі № 320/5511/15-а (2а/320/178/15) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області про стягнення з відповідача субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його бездіяльністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача кошти у сумі 4 136,18 грн. на відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю останнього, з яких 2150 грн. суму боргу за рішенням з адміністративної справи № 2а-8765/2011р. від 20.12.2011р.; 1593,15 грн. суму упущеної вигоди в виді девальвації (знецінення) гривні за період з 20.12.2011р. по 23.06.2015 р.; 393,03 грн. суму упущеної вигоди в виді нарахування трьох відсотків річних за період з 20.12.2011р. по 23.06.2015р., звільнивши його, як інваліда 2-ї групи, від сплати судового збору.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.10.2015 адміністративний позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача кошти в сумі 2150 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких позивач просить постанову суду скасувати і позов задовольнити повністю, а відповідач просить постанову суду скасувати і в задоволенні позову відмовити повністю.

Сторони в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Колегія суддів розглянула справу відповідно до вимог ст. 197 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

20.12.2011р., постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду № 2а-8765/2011р., яка набрала законної сили, суд зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, за 2009 рік, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми.

20.09.2013 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 26.12.2013, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.05.2014, в задоволенні заяви відмовлено.

13.08.2014 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до суду про винесення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача частково невиплаченої разової грошової допомоги до Дня Перемоги в розмірі 2150 гривень., проте ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2014 в задоволенні заяви відмовлено.

23.02.2015 року постановою старшого державного виконавця примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження № 46625314 за виконавчим листом № 2а-8765/2011, виданим 06.08.2013р. Мелітопольським міськрайонним судом. Вказана постанова надійшла на адресу відповідача 8 квітня 2015 року. (а.с. 4).

На виконання вимог державного виконавця про самостійне виконання судового рішення відповідачем надано відповідь щодо неможливості виконання рішення суду та необхідності змінити сторону виконавчого провадження. 13.05.2015 р. управління отримало постанову від 23.04.2015 про заміну сторони виконавчого провадження.

10.06.2015р. постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_2, виконавчий лист № 2а-8765/2011р., повернутий стягувачеві, оскільки згідно листа відповідача від 09.04.2015р. за вих. № 657/01-1-02, направленого на адресу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, «... на виконання постанови управлінням проведено перерахунок в результаті якого нараховане 2 490 грн., виплата буде здійснена при надходженні грошових коштів на рахунки управління. На 2015 рік коштів на виплату заборгованості управлінню не виділено". (а.с. 5).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20 серпня 2015 року відкрито виконавче провадження № 4842014 на виконання виконавчого листа № 2а-8765/11, виданим 06.08.2013р. Мелітопольським міськрайонним судом. 9 вересня 2015 року на адресу відповідача надіслано вимогу із зобовязання у триденний строк з моменту отримання останньої надати документи, що підтверджують виконання судового рішення. (а.с. 26-27).

Відповідач не заперечує наявність боргу з виплати вказаної допомоги, але зазначає, що не проводить виплату нарахованої позивачу допомоги у звязку з відсутністю бюджетного фінансування. Крім того, зазначає, що виплата коштів позивачу повинна здійснюватись відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901 (далі Закон № 4901), а не за судовим рішенням про стягнення таких коштів.

При вирішенні справи по суті колегія судів виходить з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Варто зазначити, що виконавче провадження є завершальною стадією судочинства і державними виконавцями здійснюються виконавчі дії в межах наданих їм повноважень, і, лише у порядок і спосіб, визначені цим рішенням. Незважаючи на відсутність вичерпного законодавчого переліку підстав для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, суд, керуючись критерієм настання обставин, які ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення, у кожній конкретній справі з врахуванням всіх особливостей ситуації, вирішує питання про їх наявність чи відсутність, а також вирішує питання про наявність чи відсутність причин, які перешкоджають виконанню рішення суду та за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази. Крім того, управління на свій розсуд може визначити будь-яку суму заборгованості, але це не буде означати що саме цю суму необхідно стягувати, оскільки до компетенції управління це не входить.

Згідно п. 8 ст. 7 Бюджетного Кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетним призначеннями та бюджетними асигнуваннями, та відповідно до ч. 1 ст.23 цього Кодексу будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Оскільки бюджетні призначення на забезпечення виконання судових рішень за програмами соціального захисту у державному бюджеті на 2015 рік Мінсоцполітики не передбачені, відповідні видатки на зазначені цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та у відповідних паспортах бюджетних програм.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4901, який набрав чинності з 01.01.2013 року, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 2 Правил складання паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання, затверджених наказом Міністерства фінансів України 29.12.2002 № 1098 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 14.01.2008 № 19) паспорти бюджетних програм складають усі головні розпорядники бюджетних коштів за кожною бюджетною програмою, крім бюджетних програм Пенсійного фонду України; бюджетних програм, які створюються протягом року за рахунок коштів резервного фонду бюджету; з повернення кредитів до бюджету; з відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб; за загальнодержавними витратами; із забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою.

Відповідач зазначає, що звертався до Міністерства соціальної політики України, Міністерства фінансів України та до Департаменту соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації щодо виділення додаткових коштів для виконання рішень суду. Але станом на 25.09.2015 кошти управлінню не виділені, у звязку з чим виконати свої зобовязання з виплати позивачу суми наявної заборгованості з грошової допомоги до Дня Перемоги за 2009 рік він не має можливості.

Колегія суддів не приймає таку позицію відповідача щодо відсутності бюджетних асигнувань як на підставу не невиконання зобовязання, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову щодо стягнення суми 2150 гривень.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, оскільки наявне таке, що набрало законної сили, судове рішення з цього ж предмету спору між тими ж сторонами з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, 20 грудня 2011 року постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду суд зобов'язав відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу недоотриману суму одноразової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня, за 2009 рік, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплаченої суми.

В даній же справі позивач просить стягнути з відповідача конкретну суму недоплаченої допомоги в розмірі 2150 гривень.

Верховний Суд України у постановах від 11 листопада 2014 року (справа № 21-394а13), від 25 листопада 2014 року (справа № 21-506а14) та від 17 лютого 2015 року (справа № 21-622а14), проаналізувавши положення статей 105, 162, 263 КАС України, дійшов висновку, що вимоги про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії та про стягнення з нього коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю, є різними позовними вимогами та різними способами захисту.

Таким чином, позивач має право обрати новий спосіб захисту порушеного права, якщо вважає, що попередній спосіб захисту не виявився ефективним та не призвів до відновлення його порушеного права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що підстави для закриття провадження у справі, передбачені п. 4 частини 1 статті 157 КАС України відсутні.

Доводи апелянта, що набрання законної сили Законом № 4901 та прийнятим на його виконання Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, унеможливлюють прийняття судом рішення про стягнення з відповідача суми недоплаченої допомоги, також є безпідставними, оскільки ні Закон № 4901, ні Порядок № 440 вказаних застережень не містять.

Що стосується позовних вимог про стягнення допомоги до Дня Перемоги за 2009 рік з урахуванням індексу інфляції у звязку з порушенням строків виплати вказаної допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Оскільки виплата допомоги до Дня Перемоги відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених вказаним Законом № 2050-ІІІ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність підстав для задоволення вимог даного позову в частині виплати компенсації втрати частину доходів.

Крім того, в доводах апеляційної скарги позивач посилається на норми статті 625 ЦК України, стосовно стягнення з відповідача вказаної грошової допомоги з урахуванням індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, що на думку колегії судів також є безпідставним з огляду на наступне.

Так, згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України не застосовуються до даних спірних правовідносин, оскільки стягнення інфляційних збитків пов'язано з невиконанням або неналежним виконанням цивільно-правових зобов'язань незалежно від форми (грошової або не грошової) цих зобов'язань та є заходом цивільно-правової відповідальності, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача у цій частині.

За таких обставин, враховуючи наведені норми законів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 жовтня 2015 року у справі № 320/5511/15-а (2а/320/178/15) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, прийнята в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів після набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: В.А. Шальєва