Справа № 2а-16573/12/2670
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" січня 2016 р. м. Київ К/800/33446/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ємельянової В.І.,

Загороднього А.Ф.,

секретар судового засідання Іванова Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року в справі за його позовом до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся в суд з вказаним адміністративним позовом й зазначав, що у грудні 2011 року був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Після уточнення та збільшення позовних вимог просив суд скасувати накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності і про звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 проходив службу на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці.

На підставі рапорту начальника слідчого відділу управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від 14 листопада 2011 року начальником управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці доручено провести службове розслідування відносно ОСОБА_4 через відсутність на службі.

Службовим розслідування встановлено, що наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті від 30 грудня 2008 року №189 о/с позивача на підставі пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ призначено на посаду начальника сектору дізнання лінійного відділу на станції Дарниця.

21 вересня 2009 року складено довідку на ім'я начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про повідомлення ОСОБА_4 про необхідність з'явитися на робоче місце, однак у телефонних розмовах ним повідомлено що на дану посаду його призначено не за бажанням і на даний час він перебуває на лікуванні.

Заступником начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці подано рапорт від 27 жовтня 209 року начальнику управління з повідомленням про розмову з ОСОБА_4 щодо вирішення питання подальшого проходження служби, в якій він повідомив про перебування на лікуванні.

У зв'язку з тривалим невиходом на службу відповідно до пункту 58 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ працівниками управління 27 жовтня 2009 року здійснено виїзд за місцем проживання позивача з метою вручення направлення на проходження лікарської комісії в Центральній поліклініці Міністерства внутрішніх справ України, однак таке направлення не було вручено.

Листом від 06 квітня 2011 року управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці повідомило позивача про призначення на посаду слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця та про необхідність термінового прибуття для проходження служби. Повторно такі листи були направлені 14 квітня та 19 квітня 2011 року.

У зв'язку з неприбуттям позивача до місця служби відповідачем 07 листопада, 08 листопада, 09 листопада, 12 листопада, 13 листопада та 14 листопада 2011 року складено акти про невихід на службу.

Крім того представниками відповідача 16 листопада, 19 листопада та 25 листопада 2011 року здійснено виїзд за місцем проживання позивача для відібрання пояснень щодо тривалого невиходу на службу та складено відповідні акти.

15 листопада 2011 року листом повідомлено про необхідність прибути 23 листопада 2011 року на засідання атестаційної комісії та визнано явку обов'язковою.

23 листопада 2011 року атестаційною комісією прийнято рішення про порушення клопотання перед керівництвом Міністерства внутрішніх справ України про звільнення позивача з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.

Висновком службового розслідування, затвердженим начальником управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці 08 грудня 2011 року, встановлено що ОСОБА_4 з 30 грудня 2008 року не виходить на службу без поважних причин, що є грубим порушенням вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та пунктів 21, 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від 08 грудня 2011 року №330 о/с за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у тривалому невиході на службу без поважних причин, грубому порушенні пунктів 21, 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі статей 4, 8, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України порушено клопотання перед керівництвом Міністерства внутрішніх справ України про звільнення позивача з органів внутрі-шніх справ за порушення дисципліни.

Наказом Міністра внутрішніх справ України від 27 грудня 2011 року №1324 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни).

У зв'язку з цим наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці від 30 грудня 2011 року № 349 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин справи колегія суддів приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Строки накладання дисциплінарних стягнень встановлені статтею 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України. У обґрунтування позовних вимог, апеляційної та касаційної скарг позивач посилався на порушення відповідачами вимог закону щодо строку накладання дисциплінарного стягнення. Зокрема, зазначав, що про дисциплінарний проступок відповідачу було відомо 21 вересня 2009 року, а службове розслідування й дисциплінарне стягнення накладено 08 грудня 2011 року, тобто після спливу півроку з дня вчинення проступку.

В порушення вимог статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суди попередніх інстанцій не дослідили зазначені доводи позивача й правової оцінки їм не дали.

Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідно до частини першої цієї статті адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина третя статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статі 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

У грудні 2012 року позивач звернувся до суду з вимогою скасувати накази відповідача про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ, посилаючись на те, що дізнався про них у листопаді 2012 року тому вважав, що строк звернення до адміністративного суду ним не пропущено. Суди дотримання позивачем строку звернення до суду не перевірили й не прийняли відповідне рішення з цього питання.

З огляду на викладені обставини судові рішення неможна визнати законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про до-стовірність того чи іншого доказу.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Керуючись статтями 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2013 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: