Справа № 2-а-160/11
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-160/11
Провадження №
ПОСТАНОВА

іменем України

16.02.2011 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Києво-Святошинському районі Київської області про стягнення щомісячної соціальної допомоги дітям війни.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що він відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» є дитиною війни і має право на пільги, передбачені статтею 6 зазначеного закону має статус дитини війни і йому повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсїї за віком.

Верховна Рада України Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», «Про Державний бюджет України на 2007 рік» призупинила дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою була передбачена виплата соціальної грошової допомоги. Однак Конституційний Суд України рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі 1-29/2007 вирішив визнати таким, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» пункт 12 статті 71, яким зупинено дію ст.6 Закону України № 2195-статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489 від 19.12.2006 року визнані неконституційними.

Незважаючи на дані положення ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області при забезпеченні його права, порушуючи ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», керується Постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28.05.2008 р., зміст якої не відповідає положенням ст. 6 цього Закону, як нормативно правовому акту вищої сили. Відповідач здійснює перерахунок пенсії не в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, а лише в розмірі 10 %, а у 2007 році перерахунок пенсії взагалі не здійснювався.

Враховуючи вище викладене ОСОБА_1 просив визнати нечинним рішення відмову відповідача № 3088/К-01 від 21.12.2010 року та зобовязати припинити дії, які порушують його право; стягнути з відповідача кошти на відшкодування збитків завданих незаконними діями та бездіяльністю з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 28.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по 01.11.2010 року, в розмірі 4051,40 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 ПФУ в Києво-Святошинському районі Київської області не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника відповідача, проти позову заперечує в повному обсязі.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно пенсійного посвідчення позивач є дитиною війни і користується пільгами, приналежними цьому статусу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-4 дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено.

Статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дія даної норми була зупинена.

Конституційний Суд України рішенням № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року по справі 1-29/2007 вирішив визнати таким, що не відповідають Конституцїї України і є неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» пункт 12 статті 71, яким зупинено дію ст.6 Закону України № 2195-статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» № 489 від 19.12.2006 року і п. 5 вказаного рішення має преюдиційне значення для судів загальної юрисдикції, при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними,

Верховний Суд в своєму листі 14.07.2006 року № 1-5/400 надав роз'яснення щодо застосування законодавства з аналогічних правових відносин з огляду на рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» про незворотність дії у часі законів та інших нормативно - правових актів, крім випадків, коли вони пом'якшують, або скасовують відповідальність особи. Реалізація особою права на отримання бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги, у випадках, коли з набуттям чинності певним законом, його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Конституційний суд України в рішенні від 22.05.2008 року по справі 1-28 зазначив, що виходячи з того, що 09 липня 2007 року Конституційний суд України прийняв рішення у справі про соціальні гарантії громадян та відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність і з 09 липня 2007 року норма ст. 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни» про підвищення пенсії дітям війни на 30% підлягає виконанню.

Тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково в частині підвищення позивачу пенсїї в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 04 липня 2010 року на підставі рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі 1-28,оскільки в 2006 році Конституційний Суд України не розглядав питання відповідності Конституцїї України норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» і підвищення пенсії проводиться лише з моменту набрання чинності Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року.

Проте, суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності із ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановлено цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Оскільки відповідач наполягає на застосуванні ст. 99 КАС України, строку звернення до адміністративного суду, то суд вважає, що вимога позивача про стягнення коштів на відшкодування збитків завданих незаконними діями та бездіяльністю з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 28.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року не підлягає до задоволення, оскільки позивач не навів поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду, знаючи про порушення свого права в 2007, 2008, 2009 р.

Враховуючи дату звернення позивача до суду 04.01.2011 року суд зобовязує відповідача зробити нарахування та виплату підвищення до пенсії позивача в період з 4 липня 2010 року.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача кошти на відшкодування збитків завданих незаконними діями та бездіяльністю в розмірі 4051,40 грн. не підлягають задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу та визначати розмір пенсії до виплати, а відповідно і проводити розрахунки щодо недоплаченої суми.

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

На підставі Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІV, ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та, керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 9 14, 86, 99, 100, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України суд, -

П О СТ А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком неправомірною.

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, починаючи з 4 липня 2010 року, з врахуванням раніше здійснених виплат.

В решті позову відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок Державного бюджету України.

Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ковальчук Л.М.