Справа № 686/1805/16-а
Суддя: Мороз В. О.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/1805/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області у складі

головуючого судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання незаконною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

встановив:

25 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ 2 № 125454 від 15.01.2016 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, згідно якої на неї накладено адміністративне стягнення у сумі 510 грн. за те, що вона 15.01.2016 року о 20 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Суха, 10 здійснила паркування свого автомобіля НОМЕР_1 у місці, що зробило неможливим рух інших транспортних засобів, а саме у подвірї будинку по вул. Суха, чим порушила п.15.10 (д) ПДР.

Позивач посилається на те, що вона не порушувала ПДР, оскільки впевнилась у відсутності забороняючого зупинку знаку та припаркувала свій автомобіль біля правого краю проїжджої частини, згідно ПДР.

Однак, через дві години виявила відсутність свого автомобіля, а поруч стояв екіпаж Патрульної поліції та їй було розяснено, що її автомобіль затримано, оскільки він був припаркований навпроти будинку воріт. На її пояснення, що даних воріт вона не бачила, оскільки у же темна пора і що взагалі ворота присипані снігом, працівником поліції не було взято до уваги.

Крім того, зазначає, що їй не дали можливість написати пояснення, порушили процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. При винесенні оскаржуваної постанови відповідачем були порушені права позивача та не дотримано вимог рішення Конституційного Суду України щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, безпідставно затримано її автомобіль, а також не зясувано усіх обставин, що мають значення для справи. Попри це, інспектором поліції не враховано об'єктивних обставин, оскаржувана постанова винесена безпідставно, а тому просить її скасувати.

Позивач будучи повідомленою про дату та місце судового засідання, в таке не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності з підтриманням позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте надіслав заперечення на позовну заяву, у яких вказує, що у діях інспектора при винесені постанови порушень не було. Та вважають, що позивач сам визнає факт правопорушення, а обставини наведені позивачем не звільняють її від відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ 2 № 125454 від 15.01.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. у зв'язку із тим, що вона 15.01.2016 року о 20 год. 00 хв. у м. Львові по вул. Суха, 10 здійснила паркування свого автомобіля НОМЕР_1 у місці, що зробило неможливим рух інших транспортних засобів, а саме у подвірї будинку по вул. Суха, чим порушила п.15.10 (д) ПДР.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з диспозиції ч.3 ст.122 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Згідно п.15.10. «д» ПДР України, стоянка забороняється зокрема у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Відповідно до положень ч.1 ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до частини першої статті 265-2 КУпАП, У разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

У разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Порядок, який визначає процедуру тимчасового затримання, зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках та їх повернення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1102 (далі - Порядок №1102).

Пунктом 2, 4 зазначеного Порядку визначено, що тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку поліцейський викликає евакуатор через чергового відповідного територіального органу Національної поліції. Після прибуття евакуатора поліцейський у присутності двох свідків і представника підприємства, установи або організації, яким належить евакуатор, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що працівниками поліції був безпідставно затриманий транспортний засіб позивача, докази, які є в матеріалах справи свідчать про те, що транспортний засіб позивача не створював значні перешкоди дорожньому руху, а відповідач не спростував даний факт жодним чином.

Щодо доводів позивача на рахунок того, що відповідачем не дотримано вимог рішення Конституційного Суду України щодо місця розгляду справи про адміністративне правопорушення то суд їх відхиляє, так як інспектор патрульної поліції мав право на складання такої постанови внаслідок наступного.

Так, згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, в тексті даного Рішення Конституційного Суду України зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даної статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожньогоруху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Із наявних у суду матеріалів, окрім постанови про адміністративне правопорушення, не вбачається сукупності доказів, передбачених ст. 251 КУпАП України, які б свідчили про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Інспектором поліції не враховані положення ст.62 Конституції України - обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість.

Відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 71 КАС України не доведено та не надано суду доказів щодо правомірності прийнятого рішення, а саме, що про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

З огляду на вищезазначене, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд вважає за необхідне прийняти пояснення та доводи позивача та вважати їх обґрунтованими в частині того, що працівниками поліції не враховані усі обставини справи при винесені постанови про адміністративне правопорушення, а дії інспектора слід визнати протиправними та приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови підлягають задоволенню, а постанова серії ПСЗ 2 № 125454 від 15.01.2016 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП України винесена без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 284 ч.2, 293 ч.1 п. 4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 159, 160, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 5 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Львові майора поліції ОСОБА_2 ПСЗ 2 № 125454 від 15.01.2016 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення в частині накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, - постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 10 днів з дня її проголошення. У разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя :