Справа № 826/24202/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2015 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Електро-Сантехніко-Монтажно-Будівельна Компанія «ЕСТМ-Буд» до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, вимог, рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Електро-Сантехніко-Монтажно-Будівельна Компанія «ЕСТМ-Буд» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.07.2015 № Ю- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 137 057, 22 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.07.2015 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 68 528, 61 грн. за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.07.2015 № про сплату податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 92 105,63 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.09.2015 №Ю-3681-03 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 202 027, 55 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2015 позов задоволено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи товариство з обмеженою відповідальністю «Електро-Сантехнічно-Монтажно-Будівельна компанія ЕСТМ-Буд» зареєстроване Оболонською районною у місті Києві державною адміністрацією 05.11.2004 та перебуває на податковому обліку у ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

У період з 18.05.2015 по 29.05.2015 на підставі наказу № 864 від 28.04.2015 та направлень на проведення перевірки посадовими особами відповідача на підставі ст. 20, 75, 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 оку по 31.12.2014.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 15.06.2015 № 543/26-54-22-04-07/33192357, яким встановлено наступні порушення:

- п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 4059580 грн., в тому числі за січень 2013 року 27467 грн., за лютий 2013 року 20073 грн., за березень 2013 року в сумі 286359 грн., за квітень 2013 року в сумі 210796 грн., за травень 2013 року в сумі 141508 грн., за липень року в сумі 570392 грн., за серпень 2013 року в сумі 441782 гри., за вересень 2013 року в сумі 269407 грн., за жовтень 2013 року в сумі 436650 грн., за листопад 2013 року в сумі 143851 грн., за грудень 2013 року в сумі 112794 грн., за січень 2014 року в сумі 93353 грн., за лютий 2014 року в сумі 125452 грн., за березень 2014 року в сумі 20955 гри., за квітень 2014 року в сумі 163149 грн., за травень 2014 року в сумі 160731 грн., за червень 2014 року в сумі 269431 грн., за серпень 2014 року в сумі 201422 грн., за вересень 2014 року в сумі 71372 грн., за жовтень 2013 року в сумі 138337 грн., за листопад 2014 року в сумі 154299 грн.;

- п.п. 138.1.1 п.138.1, пп. 138.8.1 п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 3527864 грн., у тому числі за 2013 рік в сумі 2193684 грн., за 2014 рік в сумі 1334180 грн.;

- п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України, а саме: не відображення в податковому розрахунку (форма № 1-ДФ) за 4 квартал 2014 виплати грошових коштів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2;

- п. п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164, п. п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: податок на доходи фізичних осіб в сумі 52 851,4 грн. не утримано та не перераховано до бюджету;

- пункту 7 етапі 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми утриманого єдиного внеску із сум заробітної плати та сум винагород за виконані роботи (надані послуги)за цивільно-правовими договорами на суму 11726,37 грн.;

- пункту 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а сааме: заниження суми нарахованого єдиного внеску на суми заробітної плати та суми винагород за виконані роботи (надані послуги) за цивільно-правовими договорами на суму 125330,85 грн.;

- пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»;

- пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми, на які нараховується та з якої утримується єдиний внесок (38,52%. 34,7%, 33,2%, 3,6%, 2,6%, 2%) у розмірі 325355,00 грн.

На підставі акту перевірки та з урахуванням розглянутих заперечень відповідачем винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 14.07.2015 № , яким позивачу в порушення вимог п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, п.п. 162.2.1 п. 162.2 ст. 162, п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, п. 176.2 ст. 176 ПК України збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 92105,63 грн., у тому числі за основним платежем 52851,40 грн. та за штрафними санкціями - 39254,23 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14 липня 2015 року, яким позивачу в порушення ст. 25, 11, п. 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» донараховано 137057,22 грн. єдиного внеску та застосовано штрафні санкції у розмірі 68528,61 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.07.2015 № Ю-.

Рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 20.08.2015 № 12903/10/26-15-10-08-16 та рішенням ДФС України від 28.09.2015 № 20427/6/99-99-10-01-07-25 скарги позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 14.07.2015 № , рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.07.2015 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.07.2015 № Ю- - без змін.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві не доведена правомірність та обґрунтованість прийняття спірних рішень з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що позивачем не відображено в податковому розрахунку за 4 квартал 2014 року виплати грошових коштів ФОП ОСОБА_2, не дотримано законодавства про працю при оформленні трудових відносин з ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, нараховано дохід за період з січня 2013 року по листопад 2014 року у сумі 325728 грн., але податок на доходи фізичних осіб у сумі 52851,40 грн. не утримано та не перераховано до бюджету, з отриманого доходу не сплачено єдиний внесок у розмірі 137057,22 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Згідно п. 162.1 ст.162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент. Об'єктом оподаткування резидента є, зокрема, загальний місячний оподатковуваний дохід (пп. 163.3.3 п.163.1 ст.163 ПК України).

Згідно із п. 164.2 ст.162 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту); суми винагород та інших виплат, нарахованих (виплачених) платнику податку відповідно до умов цивільно-правового договору.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 ПК України).

Згідно п. 176.2 ст.176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Пунктом 177.1 ст.177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п. 177.2 ст.177 ПК України).

Згідно із пп. 177.8 ст.177 ПК України під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від операцій, здійснюваних у межах обраних ним видів діяльності, суб'єкт господарювання, який нараховує (виплачує) такий дохід, не утримує податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб'єкта підприємницької діяльності.

Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до пп. 14.1.195 та 14.1.222 п. 14.1 ст. 14 цього Кодексу.

Згідно із п.171.1 та пп. «а» п.171.2 ст.171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

У пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст.18 та розділом IV цього Кодексу.

Крім того, п.18.1 ст.18 ПК України передбачено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов'язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Тобто, податкові агенти не мають законодавчих підстав для утримання податку з доходів, виплачуваних фізичним особам, зареєстрованим у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності.

Так, виходячи зі змісту акту перевірки відповідач дійшов висновку про те, що відносини позивача та ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 носять характер трудових, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є найманими працівниками позивача.

Однак, в спростування викладених в акті перевірки висновків відповідача та на підтвердження наявності належного оформлення позивачем трудових відносин із ФОП ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4 позивачем надано до суду договори про транспортне обслуговування з первинними документами.

Так, між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 10.05.2011/С про транспортне обслуговування від 10.05.2011, відповідно до умов якого за заявками позивача ФОП ОСОБА_3 надає послуги автомобільного вантажного транспорту (на базі автомобіля КАМАЗ 5320 - самоскид, державний реєстраційний номер НОМЕР_3) для виконання вантажно-розвантажувальних робіт на об'єктах позивача у місті Києві. ФОП ОСОБА_3 надає позивачу транспортний засіб у термін, зазначений у заявці, та забезпечує кваліфікованим персоналом для обслуговування транспортного засобу. Договірна вартість послуг становить 108,00 грн./год. без ПДВ.

На підтвердження факту виконання робіт в межах даного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання виконаних робіт, які виконувалися на об'єкті Житлово-офісний комплекс з вбудованими-прибудованими торговими приміщеннями, об'єктами громадського харчування та підземною автостоянкою по вулиці Островського, 40 у Солом'янському районі м. Києва. Оплата за придбані послуги виконувалася в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується копіями квитанцій на оплату та відображені в картці рахунку 631.

Між позивачем (замовник) та ФОП ОСОБА_4 укладено договір № 06.05.11/С від 06.05.2011, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 за заявками позивача надавати послуги автомобільного крану КС 3575 А (на базі автомобіля ЗІЛ 133 ГЯ, державний реєстраційний номер НОМЕР_4) для виконання вантажно-розвантажувальних робіт на об'єктах замовника у місті Києві. ФОП ОСОБА_4 надає позивачу транспортний засіб у термін, зазначений у заявці, та забезпечує кваліфікованим персоналом для обслуговування транспортного засобу. Вартість послуг згідно договору складає 156,00 грн./год.

На підтвердження факту виконання робіт в межах даного договору позивачем долучено до матеріалів справи копії актів приймання виконаних робіт, які виконувалися на об'єкті Житлово-офісний комплекс з вбудованими-прибудованими торговими приміщеннями, об'єктами громадського харчування та підземною автостоянкою по вулиці Островського, 40 у Солом'янському районі м. Києва. Оплата за придбані послуги виконувалася в порядку безготівкового розрахунку, що підтверджується копіями квитанцій на оплату та відображені в картці рахунку 631.

З матеріалів справ вбачається, що ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 зареєстровані як фізичні особи-підприємці у встановленому законодавством порядку, мають свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, перебувають на податковому обліку в контролюючих органах, мають право займатися діяльністю автомобільного вантажного транспорту.

Тобто, в розумінні положень ПК України ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 є податковими агентами, на яких покладено обов'язок сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету.

В свою чергу, подаючи податковий розрахунок за формою № 1-ДФ позивач, який заповнював форму, не діяв як податковий агент.

Таким чином, оскільки позивач не діяв як податковий агент по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, то на позивача не покладається обов'язок щодо утримання податку з доходів, виплачуваних вказаним особам, а тому податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.07.2015 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Доводи апелянта про те, що ФОП ОСОБА_3 є найманим працівником, його відносини з позивачем є трудовими, а дохід - його зарплатою у зв'язку з тим, що в журналах реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці є запис про їх інструктаж зі вказанням посади «Водій вантажного автомобіля», є безпідставними, з огляду на те, що оскільки ФОП ОСОБА_3, надаючи транспортні послуги згідно укладеного договору, постійно знаходився у зонах постійно діючих та потенціально небезпечних виробничих факторів, то з метою недопущення створення небезпечної ситуації на об'єкті будівництва був проінструктований з питань охорони праці.

Щодо несплати позивачем єдиного соціального внеску, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Оскільки послуги згідно укладених цивільно-правових договорів надавались ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, вони не підлягають оподаткуванню позивачем. Докази несплати ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 самостійно єдиного внеску відповідачем не надані. В свою чергу, позивачем долучено квитанції про сплату єдиного внеску ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4, що передбачено законодавством України.

Таким чином, вимога від 14.07.2015 № Ю- про сплату боргу (недоїмки) та рішення від 14.07.2015 № про застосування штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру, який подано: суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати; фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору встановлюється у таких розмірах, зокрема: за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становив 1218 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено вимоги майнового характеру (визнати протиправними та скасувати вимогу від 14.07.2015 № Ю- про сплату боргу в сумі 137 057, 22 грн.; рішення від 14.07.2015 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 68 528, 61 грн.; податкове повідомлення-рішення від 14.07.2015 № про сплату податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 92 105,63 грн.; вимогу від 01.09.2015 №Ю-3681-03 про сплату боргу у сумі 202 027, 55 грн.). Оспорювана сума 499 719, 01 грн.

Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (499 719, 01 грн. х 1,5 %) = 7 495, 79 грн.

Враховуючи, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення апеляційним судом, то у відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015) відповідачу потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 8 245, 37 грн. (7 495, 79 х 110 %).

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.12.2015 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030001) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 8 245, 37 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.