Справа № 813/6445/15
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року № 813/6445/15

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

при секретарі Зубач С.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ромус-Поліграф» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ромус-Поліграф» (далі - ТзОВ «Ромус-Поліграф») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області ( далі ДПІ Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області) про скасування податкових повідомленнь рішеннь від 28.09.2015 №000092202/1384, №000093202/13183 та №000094202/13181.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними і підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, які ґрунтуються не на первинних облікових звітних документах, а виключно на припущеннях. Зазначає, що в якості доказу не підтвердження реального придбання товару (робіт, послуг) платником податків та зв'язку такої операції із його господарською діяльністю, є припущення податкового органу про неможливість реального виконання укладеного першим з контрагентом правочинів через відсутність останнього за місцезнаходженням, чи відсутність кваліфікованого персоналу, основних фондів, чи неможливість проведення зустрічної перевірки з посиланням на акти ДПІ за місцем їх реєстрації в податкових органах. Вважає, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з мотивів, вказаних в позовній заяві та додаткових поясненнях, просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення такими, що винесені з урахуванням вимог чинного законодавства. Покликається на те, що в ході проведеної перевірки встановлено відсутність здійснення господарської діяльності позивача з ПП «БК Аструм» з метою настання реальних наслідків. Господарські операції не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій. Зазначає, що позивачем документально не підтверджено господарські відносини також з ТзОВ «Львівметаліст».

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, просить в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області проведено планову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Ромус-Поліграф» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2014.

За результатами вищевказаної перевірки складено акт від 15.09.2015 р. № 1347/13-22- 02/25551379, яким встановлено порушення вимог п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2, п.138.6 п.138.10.1,ст.138.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податку на прибуток на загальну суму 64582 грн., в тому числі за 2013 рік в сумі 35826 грн., за 2014 рік в сумі 28756 грн. та вимог п.14.1.181 ст.14, гі. 198.6, п.198.3, п.198.1, ст.198, п.201.4 ст.201 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього в сумі 65033 грн. в тому числі січень 2013 р. в сумі 2059 грн., за лютий 2013 р. в сумі 3556 грн., за березень 2013 р. в сумі 1427 грн., за квітень 2013 р. в сумі 15853 грн., за травень 2013 року в сумі 2000 грн., за червень в сумі 1643 грн., за липень 2013 р. в сумі 254 грн., за серпень 2013 р. в сумі 1762 грн., за вересень 2013 р. в сумі 7 грн., за жовтень 2013 р. в сумі 3895 грн., за листопад 2013 р. в сумі 2149 гзн., за грудень 2013 р. в сумі 2105 грн.; за січень 2014 р. в сумі 2031 грн., за лютий 2014 р. в сумі 1269 грн., за березень 2014 р. в сумі 2 017 грн., за квітень 2014 р. в сумі 1738 грн., за травень 2014 : в сумі 1651 грн., за червень 2014 р. в сумі 1813 грн., за липень 2014 р. в сумі 2065 грн., за серпень 2014 р. в сумі 2222 грн., за вересень 2014 р. в сумі 2043 грн., за жовтень 2014 р. в сумі 9576 грн.; завищено від'ємне значення (р.19) декларації з ПДВ за листопад 2014 р. в сумі 2394 грн., що привело до завищення залишку від'ємного значення ПДВ (р.24 декларації) за грудень 2014 р. в сумі 2394 грн. та завищено від'ємне значення (р. 19) декларації за грудень 2014 р. в сумі 1116 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення-рішення від 28.09.2015 №000092202/1384, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 96873 грн. (основний платіж - 64582 грн., штрафні (фінансові) санкції - 32291 грн.), від 28.09.2015 №/13183, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 97549,50 грн (основний платіж - 65033 грн., штрафні (фінансові) санкції - 32516,5 грн.), від 28.09.2015 №000094202/13181, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4510 грн.

ТзОВ «Ромус-Поліграф» не погоджуючись з висновками акта перевірки та податковими повідомленнями-рішеннями оскаржив останні в судовому порядку.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами і доповненнями), ЦК України, ГК України, КАС України.

Предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на податковий кредит та/або формування валових витрат; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на податковий кредит та/або формування валових витрат.

Із матеріалів справи видно, що між ТзОВ «Ромус-Поліграф» (Покупець) 01.04.2013 укладено з ПП «БК АСТРУМ» (Постачальник) договір купівлі-продажу, згідно якого Продавець продає, а Покупець приймає та оплачує товар, згідно накладних, в яких вказується найменування, кількість та ціна.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними від 10.04.2013 №10/04-04 на суму 22539,72 грн., від 15.04.2013 №15/04-06 на суму 19458,05 грн., від 22.04.2013 №22/04-02 на суму 39542,16 грн., від 29.04.2013 №29/04-04 на суму 2703,18 грн., податковими накладними від 10.04.2013 №154, від 15.04.2013 №227, від 22.04.2013 №335, від 29.04.2013 №443, товарно-транспортними накладними від 10.04.2013, від 15.04.2013, від 22.04.2013 та від 29.04.2013.

Факт оплати за поставлений товар в розмірі 84243,11 грн підтверджується випискою з розрахункового рахунку від 24.05.2013.

Крім того, між ТзОВ «Ромус-Поліграф» (Покупець) та ТзОВ «ОСОБА_3 Плюс» укладено договір поставки від 27.10.2014 р. №13/10/14 за яким Постачальник зобов'язується передавати у власність Покупця картонно-паперову продукцію виробництва ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат», а Покупець зобов'язується приймати Товар та своєчасно оплачувати його вартість.

Поставка товару підтверджується видатковою накладною від 28.10.2014 №РН-022 на суму 42424,54 грн., податковою накладною від 28.10.2014 №25, а факт оплати за поставлений товар в розмірі 42424,54 грн. випискою з розрахункового рахунку від 27.11.2014.

Також судом істановлено, що 30.12.2012 р та 30.12.2013 р. між ТзОВ «Львівське виробничо-монтажне підприємство «Львівметаліст» та ТзОВ «Ромус-Поліграф» було укладено договори спільного використання трансформаторної підстанції.

Згідно із вказаними договорами ТзОВ «Львівметаліст» дозволяє ТзОВ «Ромус-Поліграф» користуватися електроенергією, яка проходить через трансформаторну підстанцію, яка належить ТзОВ «Львівметаліст», в межах ліміту, затвердженого ПАТ «Львівобленерго», а ТзОВ «Ромус- Поліграф» зобов'язується оплачувати ТзОВ «Львівметаліст» витрати, пов'язані з утриманням, обслуговуванням та охороною трансформаторної підстанції та розрахункових приладів обліку в розмірі 2650 грн. та 2850 грн. відповідно, а також компенсувати ТзОВ «Львівметаліст» вартість використаної електроенергії відповідно до цін та тарифів, визначених підрозділами збуту ПАТ Львівобленерго» і показників лічильника.

Фактичне надання послуг підтверджується актами прийняття виконаних робіт від 31.01.2013 г. №2, від 28.02.2013 р. №2, від 31.03.2013 р. №2, від 30.04.2013 р. №2, від 31.05.2013 р. №2, від 30.06.2013 р, №2, від 31.07.2013 р. №2, від 31.08.2013 р. №2, від 30.08.2013 р. №2, від 31.10.2013 р. №2, від 30.11.2013 р. №2, від 30.12.2013 р. №2, від 30.01.2014 р. №1, від 28.02.2014 р. №1, від 31.06.2014 р, №1, від 30.04.2014 р. №1, від 31.05.2014 р. №2, від 30.06.2014 р. №2, від 31.07.2014 р. №1, від 31.08.2014 р. №1, від 30.09.2014 р. №1, від 31.10.2014 р. №1, від 30.11.2014 р. №1, від 31.12.2014 р. №1 та податковими накладними від 03.01.2013 р. №5, від 04.02.2013 р. №1, від 01.03.2013 р, №8 від 07.052013 р. №2, від 04.03.2013 р. №1, від 01.04.2013 р. №1, від 30.04.2013 р. №9, від 30.05.2013 р. №8, від 01.02.2013 р. №1, від 04.06.2013 р. №1, від 30.06.2013 р. №7, від 30.07.2013 р. №8, від 01.08.2013 р. №1, від 30.08.2013 р. №6, від 01.10.2013 р. №1, від 22.10.2013 р. №2, від 30.09.2013 р. №8, від 30.10.2013 р. №9, від 30.11.2013 р. №7, від 05.11.2013 р. №2, від 32.12.2013 р. №2, від 30.01.2014 р. №7, від 30.01.2014 р. №2, від 03.03.2014 р. №1, від 06.02.2014 р. №2, від 01.04.2014 р. №1, від 30.04.2014 р. №5, від 05.05.2014 р. №2, від 30.05.2014 р. №7, від >2.06.2014 р. №2, від 30.06.2014 р. №6, від 31.03.2014 р. №7, від 01.07.2014 р. №1, від 31.07.2014 р. №6, від 02.09.2014 р. №1, від 04.08.2014 р. №2, від 30.08.2014 р. №8, від 30.09.2014 р. №6, від 01.10.2014 р., №1, від 31.10.2014 р. №10, від 01.12.2014 р. №1, від 03.11.2014 р. №1, від 30.11.2014 р. №8 від 31.12.2014.

Оплата наданих послуг підтверджується виписками з розрахункового рахунку ТзОВ «Ромус-Поліграф».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва-підприємцями.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 ПК України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України (норми кодексу у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

-придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

-придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому відповідно до пункту 201.4 статті 201 розділу V Кодексу податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Водночас, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.95р. за № 168/704, та зазначено, що первинні документі - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як видно з акта перевірки, однією з обставин, на яку посилається відповідач, як на підставу донарахування позивачу суми ПДВ, податку на прибуток та зменшення відємного значення є акт ДПІ у Печерському районі Києва від 22.07.2013 р. №422/26-55-22-03 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «БК Аструм» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р.», яким не встановлено факт реального здійснення господарських операцій ПП «БК Аструм» за період з 01.04.2013 по 30.04.2013, встановлено відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг), які підпадають під визначення ст. 22, ст. 138, ст. 185 Податкового кодексу України.

Однак, при дослідженні факту реальності господарських операцій суд досліджує відносини безпосередньо між ТзОВ «Ромус-Поліграф» та «ПП «БК Аструм», на підставі яких сформовані дані податкового обліку та бере до уваги ряд обставин, зокрема те, що: договір, укладений між ТзОВ «Ромус-Поліграф» та «ПП «БК Аструм» згідно презумпції правомірності є дійсним, оскільки, в судовому порядку не визнавався недійсним; банківськими виписками підтверджено факт проведення розрахунку ТзОВ «Ромус-Поліграф» з контрагентом за отримані позивачем товарно-матеріальні цінності в повному обсязі, податковими деклараціями з ПДВ з розшифровками виданих та отриманих податкових накладних підтверджується факт обліку податкових накладних в податкових деклараціях позивача, податкова правосубєктність «ПП «БК Аструм» підтверджується належною його реєстрацією як платника податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про реальність та товарність господарських операцій між ТзОВ «Ромус-Поліграф» та «ПП «БК Аструм» на підставі належним чином складених первинних документів, отже, висновки акта ДПІ у Печерському районі Києва від 22.07.2013 р. №422/26-55-22-03 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «БК Аструм» щодо підтвердження господарських відносин платниками податків за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р.», не можуть бути підставою для зняття суми податкового кредиту позивачу.

В контексті вказаного, суд додатково наголошує, що в податковому законодавстві діє принцип індивідуальної відповідальності кожного платника податків за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Така ж позиція висловлена і в рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України", згідно якої, у разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Крім того, судом встановлено, що Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2013 року від 20.08.2013 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.04.2014 року) у справі № 813/5818/13-а визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, що полягали у проведенні зустрічної звірки ПП «БК «Аструм» щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01 березня 2013 року по 31 березня 2013 року; визнано протиправними дії ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС, що полягали у зазначенні в акті №88/22.8/38347323 від 25 червня 2013 року про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «БК Аструм» щодо підтвердження господарських відносин з платниками за період діяльності з 01 березня 2013 року по 31 березня 2013 року в АІС «Система автоматизованого співставленим податкових зобов'язань та податкового кредиту з податку на додану вартість в розрізі контрагентів на рівні ДПА України».

Орган державної податкової служби в акті перевірки твердження про порушення норм податкового законодавства позивачем обґрунтовує тим, що господарські операції, які проводились позивачем з ПП «БК Аструм» є безтоварними, оскільки відсутні товарно - транспортні накладні форми № 1-ТН, які - б підтверджували факт поставки товаро-матеріальних цінностей. Суд вважає, що такі висновки є необґрунтованими та такими, які суперечать вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту від 14 жовтня 1997 року за № 363 з наступними змінами і доповненнями ці Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників.

Ці Правила встановлюють, що товарно - транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Відповідно до пункту 11.1 цих Правил товарно - транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів. З наведеного вбачається, що наявність товаро - транспортної накладної є обов'язковим документом, який повинен складатися під час перевезень. Водночас, право платника податку на включення сплачених коштів до складу податкового кредиту виникає не з факту перевезення товару, а у зв'язку із оплатою його вартості постачальнику. Товаро - транспортні накладні, як і перевезення товару в цілому, не перебувають у безпосередньому зв'язку з фактом оплати товару. Відтак, відсутність товаро - транспортних накладних в жодному разі не позбавляє платника податків на включення сплачених постачальникам сум до складу податкового кредиту, а лише може бути доказом відсутності господарських операцій, як таких.

Крім цього, оформлення товарно - транспортної накладної є обов'язковим для учасників транспортного процесу (власників автомобільного транспорту - перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - замовників).

У свою чергу, відповідно до договору купівлі-продажу, позивач не являється учасником транспортного процесу по доставці товару, придбаного за умовами цього договору, тому наявність у позивача ТТН не необхідним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження правомірності винесення податкових повідомленнь рішеннь від 28.09.2015 №000092202/1384, №000093202/13183 та №000094202/13181, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - задоволенню.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст.94 КАС України, судові витрати у формі судового збору належить стягнути на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

Постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 28.09.2015 №000092202/1384, №000093202/13183 та №000094202/13181.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ромус-Поліграф» судовий збір в розмірі 2 983 (дві тисячі девятсот вісімдесят три) грн 99 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Суддя Р.М. Брильовський