Справа № 805/5000/15-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 р. Справа № 805/5000/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Час прийняття постанови: 11 год. 30 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючий суддя: Куденков К.О., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1В.) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (надалі відповідач-1), Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області (надалі відповідач-2) про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області суми індексу інфляції у розмірі 1 486,97 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 106,19 грн. за прострочення відшкодування витрат службового відрядження, з урахуванням заяви від 27.01.2016р. (вхід. №2090/16 від 03.02.2016р.) та клопотання від 02.02.2016р. (вхід. №2682/16 від 10.02.2016р.), якими позивач змінив позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем-1 протягом сімнадцяти місяців не було компенсовано витрати на відрядження, які були понесені позивачем в період з 31.05.2014р. по 07.06.2014р., у сумі 2 647,62 грн. Позивач вважає, що вказані суми повинні бути стягнуті на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, місце й час судового розгляду був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі позивача у письмовому провадженні.

Відповідачі письмових заперечень на позовну заяву не надали.

Представники відповідачів у судове засідання не зявились, про дату, місце й час судового розгляду були повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч.4 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

Згідно з копією паспорту громадянина України ВТ101821, виданого 17.12.2014р. Орджонікідзевським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 31.08.2015 року у справі №805/2754/15-а задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення витрат службового відрядження, суми компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди.

Вказаною постановою: - визнано неправомірною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, яка полягала у невідшкодуванні ОСОБА_1 витрат на службове відрядження у сумі 2 397,62 грн.; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з відшкодування витрат на службове відрядження у розмірі 2 397,62 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі № 805/2754/15-а.

У вказаній постанові встановлені наступні обставини.

07 травня 2014 року на підставі подання начальника управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_2 та у звязку з вакантною посадою начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції в.о. начальника Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_3 видав наказ за № 645/6 «Про покладання виконання обовязків на ОСОБА_1В.».

З 28 квітня 2014 року виконання обовязків начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції покладено на заступника начальника цього ж відділу ОСОБА_1

26 травня 2014 року відповідно до п. 2 наказу Державної виконавчої служби України від 22 травня 2014 року № 239/к щодо стажування ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції Донецької області в.о. начальника Головного управління юстиції ОСОБА_3 видав наказ за № 1330/4 «Про відрядження ОСОБА_1В.». ОСОБА_1, заступник начальника відділу державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції, був відряджений до м. Києва у Державну виконавчу службу України для проходження стажування тривалістю 08 календарних днів з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року включно, з урахуванням дороги.

10 червня 2014 року ОСОБА_1 надав звіт про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт за формою, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 05 грудня 2012 року № 1276, на загальну суму 2 647,62 грн. Відповідно до копії звіту позивачем на відрядження було витрачено 2 647,62 грн., в тому числі: добові витрати (з 31 травня 2014 року по 07 червня 2014 року) 8 діб у сумі 240,00 грн., витрати на проживання 5 діб 1 750,00 грн., проїзд з м. Маріуполя до м. Києва 333,92 грн. та проїзд з м. Києва до м. Маріуполя 323,70 грн.

10 червня 2014 року разом із супровідним листом за № 2.6-3/266 Відділ державної виконавчої служби Першотравневого районного управління юстиції надіслав до Управління бухгалтерського обліку, фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції у Донецькій області для проведення оплати авансовий звіт на відрядження заступника начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_1, про що свідчить копія відповідного листа.

У постанові Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі №805/2754/15-а зазначено, що докази на підтвердження дати отримання Управлінням бухгалтерського обліку, фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного управління юстиції у Донецькій області листа від 10 червня 2014 року № 2.6-3/266 разом з доданими до нього документами, рівно як і докази відшкодування ОСОБА_1 витрат на відрядження, суду не надані.

За приписами ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені у постанові Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2015 року у справі №805/2754/15-а обставини не підлягають доказуванню в цій справі.

У заяві від 27.01.2016р. (вхід. №2090/16 від 03.02.2016р.) позивачем наведено розрахунок суми індексу інфляції за час прострочення сплати витрат на відрядження за період з липня 2014 по жовтень 2015 року на суму 1 486,97 грн.

Також, у вказаній заяві позивач розрахував три відсотки річних за період прострочення з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. на суму 106,19 грн.

До суду не надано відомостей та доказів порушення відповідачем-2 прав, свобод або законних інтересів позивача в межах спірних правовідносин.

Статтею 121 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада).

Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.1 Кодексу законів про працю України встановлено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

За приписами ч.1 ст.3 вказаного Кодексу визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 вказаного Кодексу передбачено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.4 вказаного Кодексу передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Якщо суб'єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов'язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

За правилами ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Частинами 1 та 2 ст.509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Спірні в межах цієї справи правовідносини не є цивільними та не виникають з підстав, які передбачені ст.11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, положення Цивільного кодексу України, у тому числі ст.625 цього Кодексу, не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки Цивільний кодекс України не належить до законодавства про працю та не регулює правовідносини щодо проходження державної служби.

З урахуванням викладеного, суд вбачає відсутність правових підстав для стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних за прострочення відшкодування витрат службового відрядження відмовити повністю.

Постанова прийнята у порядку письмового провадження та складена у повному обсязі 15 лютого 2016 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куденков К.О.