Справа № 814/2583/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2583/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» до Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, Державного реєстратора Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_2, Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» про визнання дій протиправними, скасування рішення від 22.07.2015 № 23070222, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ТОВ "Миколаївський бізнес-центр Олександрівський" звернулось з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства Юстиції України щодо прийняття рішення від 22.07.2015 року №23070222 про реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/3 за третьою особою; скасувати це рішення; зобовязати реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності №10520487 на вказаний обєкт за банком; зобовязати реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності позивача на вказаний обєкт за №9506806.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що під час реєстрації права власності за банком в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки органом державної реєстрації було порушено вимоги законодавства, а тому вказані дії і рішення є протиправними.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 22.07.2015р. індексний номер 23070222 про державну реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/3, загальною площею 964,4 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк».

Зобовязано Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №10520487 на нежитловий обєкт за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/3, загальною площею 964,4 кв.м. за Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», який був внесений на підставі рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 22.07.2015р. індексний номер 23070222.

Зобовязано Реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9506806 на нежитловий обєкт за адресою Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/3, загальною площею 964,4 кв.м., з розміром частки 1/1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», який був внесений на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексним номер 36873538, виданого 28.04.2015р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ПАТ «Український інноваційний банк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене без врахування обставин, які мають суттєве значення для справи, з наданням невірної оцінки обставинам, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Не погоджуючись з даною постановою суду Державний реєстратор Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Не погоджуючись з даною постановою суду Реєстраційна служба Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Не погоджуючись з даною постановою суду Департамент Державної реєстрації Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ «Український інноваційний банк» (до реорганізації АТ «Український інноваційний банк») в якості іпотекодержателя та позивачем ТОВ «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» (до реорганізації - ЗАТ «Алекс-Юг») в якості іпотекодавця було укладено договір іпотеки від 28 жовтня 2004 року р.№2340. Предметом іпотеки за цим договором було визначено нежитловий обєкт за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25, загальною площею 9401,6 кв.м. В подальшому було укладено договір іпотеки в новій редакції від 22.02.2008 року р.№370, а також додаткові угоди до нього.

Зазначений договір було укладено в забезпечення виконання кредитного договору №12-041037 від 28.10.2004р. між тими ж сторонами.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.10.2014 року по справі №915/938/13 було стягнуто з ТОВ «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» на користь ПАТ «Український інноваційний банк» заборгованість за зазначеним договором кредиту в сумі 16664903,52 грн.

В подальшому різним частинам нежитлового приміщення, що є предметом іпотеки, було надано нові адреси, в тому числі 28.04.2015 року позивачу на частину зазначеного обєкту було видано свідоцтво про право власності на обєкт за адресою м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/3, загальною площею 964,4 кв.м.

Це право було зареєстровано у державному реєстрів речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 9506806, про що свідчить витяг з цього реєстру.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 22.07.2015р. індексний номер 23070222 є протиправним і підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

На підставі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Види такого позасудового врегулювання визначені у статті 36 Закону України «Про іпотеку» серед яких передбачена можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, якщо це зазначено у договорі.

Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

В іпотечному договорі від 22.02.2008р. р.№370 у п.6.4 було передбачено відповідне право іпотекодержателя.

В ході судового розгляду встановлено, що у липні 2015 року Банк звернувся до органів реєстраційної служби із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій просив провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/3 за банком.

З картки прийому заяви №22711917 вбачається, що до заяви банк додав ряд документів, серед яких копії зазначеного іпотечного договору, додаткових угод до нього, інші документи.

З рішення державного реєстратора від 21.07.2015р. про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію вбачається, що банком спочатку подавалася заява про державну реєстрацію права власності на обєкт за адресою: м. Миколаїв вул. Нікольська, 25, але, як встановив державний реєстратор у зазначеному рішенні, цей обєкт було поділено на 4 нових адреси, та із заяви банка неможливо встановити на який саме обєкт вона подана.

Водночас в матеріалах реєстраційної справи наявна одна єдина заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якій не зазначена дата її подання, не стоїть службова відмітка про її реєстрацію та номер такої реєстрації, але начебто зазначено, що банк з самого початку подавав заяву про реєстрацію права власності на обєкт у м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/3.

Однак зміст зазначеного документу прямо суперечить наявному в справі рішенню державного реєстратора від 21.07.2015 року про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, в якому описаний зміст оригінальної заяви.

Інша заява про реєстрацію в наданій відповідачем копії реєстраційної справи відсутня.

Також встановлено, що державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1 було прийняте рішення від 22.07.2015 року №23070222 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на нежитловий обєкт за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/3 за ПАТ «Український інноваційний банк».

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідний запис про право власності №10520487.

За змістом ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

На підставі п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, Для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

При прийнятті рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор не впевнився у наявності в матеріалах реєстраційної справи вимоги про виконання порушеного зобов'язання, а також доказів, що підтверджують завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем цієї вимоги.

Такими доказами повинні бути або відмітка іпотекодавця про отримання цієї вимоги, або докази поштового відправлення фіскальний чек, опис вкладення та зворотнє повідомлення про отримання листа. Наявність опису вкладення суд також вважає обовязковою, оскільки за умови можливого інтенсивного листування між банком та боржником з приводу виниклого боргу, в тому числі претензії, позовні заяви, виписки, тощо, тільки такий опис може свідчити який самий документ (вимогу) було направлено боржнику, а не будь-який інший.

Крім того в порушення ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» замість оригіналу правовстановлюючого документу (в даному випадку - договір іпотеки з застереженнями про перехід права власності), державним реєстратором для проведення державної реєстрації було прийнято його копію, про що зазначено у картці прийому заяви №22711917.

До того ж, відповідно до п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями.

В даному випадку державний реєстратор прийняв для державної реєстрації правовстановлюючий документ (договір іпотеки з застереженням про перехід права власності), в якому предметом договору зазначено майно за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25, площею 9401,6 кв.м., а зареєстрував право власності на нежитловий обєкт за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 25/3 площею 964,4 кв.м.

Стосовно доводів відповідача, що при зміні адреси на новий виділений обєкт переходять права іпотеки, а отже державний реєстратор міг зареєструвати відповідне право власності варто зазначити наступне.

Так, іпотека є способом забезпечення зобовязання, і суд погоджується, що таке забезпечення може переходити і на обєкт, що виділяється із обєкту, що є предметом іпотеки.

Водночас для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом реєстрації права власності на нього за іпотекодержателем, необхідний договір про таке позасудове врегулювання, або застереження про перехід такого права власності у іпотечному договорі.

Сторонами не надано доказів того, що щодо обєкту за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольска, 25/3 між позивачем і третьою особою укладалися договори про позасудове врегулювання або щодо цього обєкту є застереження про перехід права власності у іпотечному договорі.

Крім того у травні 2015 року банк вже звертався до реєстраційної служби з аналогічною заявою про реєстрацію права власності.

Вказана заява була розглянута іншим державним реєстратором (ОСОБА_3О.), яка звернула увагу на вказані вище обставини і відмовила банку у державній реєстрації права власності.

Також, банк скористався судовим способом захисту своїх прав, а саме звернувся з позовом до господарського суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. Позов було задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правовий порядок не може ґрунтуватися на принципі, в якому за одним і тим самим зобовязанням було двічі звернуто стягнення один раз за судовим рішенням, другий в позасудовому порядку. Така ситуація може призвести до неправомірного подвоєння суми стягнення.

Отже, рішення державного реєстратора від 22.07.2015 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що дії по державній реєстрації права власності проводилися державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, то саме цей орган повинен скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності, тому в цій частині на підставі абзацу 2 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд приймає іншу постанову, яка гарантує відновлення порушеного права.

Таким чином підлягають задоволенню і вимоги щодо відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попереднього запису про право власності позивача на обєкт, що є предметом судового розгляду.

При цьому щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій державного реєстратора по прийняттю оскарженого рішення колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в цій частині вимог, оскільки визнання протиправним і скасування самого прийнятого рішення є достатнім способом захисту прав позивача, а самі дії по підготовці і винесенню цього рішення безпосередньо для позивача прав і обовязків не утворюють та не змінюють їх.

На спростування доводів апеляційних скарг Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1, що реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області не проводилась державна реєстрація права власності колегія суддів зазначає наступне.

На підставі ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку (далі органи державної реєстрації прав).

За змістом ст. 8 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Отже, визнання протиправним і скасування самого прийнятого рішення колегія суддів вважає правильним способом захисту прав позивача.

Водночас колегія суддів не погоджується із обраним судом першої інстанції способом захисту щодо покладення зобовязання на Реєстраційну службу Миколаївського міського управління юстиції відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9506806 на нежитловий обєкт за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/3, загальною площею 964,4 кв.м., з розміром частки 1/1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», який був внесений на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексним номером 36873538, виданого 28.04.2015р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області.

Так, відповідно до пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року N 1141 (далі - Порядок ведення Державного реєстру), державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

При цьому відповідно до п.33 Порядку запис про право власності та суб'єкта цього права; про інші речові права та суб'єкта цих прав; про обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, який існував до переходу, припинення права власності, інших речових прав на нерухоме майно або обтяжень таких прав, зберігається у Державному реєстрі прав.

В результаті внесення записів про скасування державної реєстрації прав у відповідному розділі Державного реєстру прав державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав.

У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав.

У разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації прав на об'єкт нерухомого майна, який поділено чи частку з якого виділено, або на об'єкти нерухомого майна, що об'єднано, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та відкриває закритий (закриті) розділ (розділи) Державного реєстру прав та відповідну (відповідні) реєстраційну (реєстраційні) справу (справи) на підставі прийнятого ним рішення про відкриття закритого розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.

За таких обставин обраний судом спосіб захисту не направлений на захист прав та інтересів позивачі, такі дії державного реєстратора прямо передбачені чинним законодавством України, окрім того у суду не має та не може бути відомостей про не поновлення державним реєстратором записів про речові права позивача на нерухоме майно.

За таких обставин рішення суду в цій частині позовних вимог не можна визнати законним.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач частково довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідачі не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційних скарг ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр Олександрівський» є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідній частині позовних вимог порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Проте при вирішенні позовних вимог щодо зобовязання Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попередній запис права власності позивача суд припустився помилки, у звязку з чим рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196,198, 205, 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Департаменту Державної реєстрації Міністерства юстиції України ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 814/2583/15 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 814/2583/15 в частині позовних вимог щодо зобовязання Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності №9506806 на нежитловий обєкт за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вулиця Нікольська, будинок 25/3, загальною площею 964,4 кв.м., з розміром частки 1/1 за товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», який був внесений на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексним номер 36873538, виданого 28.04.2015р. Реєстраційною службою Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області скасувати.

Ухвалити в цій частині позовних вимог нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В решті постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 814/2583/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення судового рішення у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі - 09 лютого 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин