Справа № 820/10809/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р.Справа № 820/10809/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2015р. по справі № 820/10809/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО"

до Дергачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Дергачівської ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області № від 13.10.2015 року на загальну суму 28865 грн. та № від 13.10.2015 року на 15318 грн. суми завищення від'ємного значення ПДВ.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2015р. по справі № 820/10809/15 позов залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну саргу підтримав в повному обсязі з підстав і мотивів, викладених у скарзі, зазначив, що судом першої інстанції надана неправильна оцінка актам здачі приймання послуг та звітам маркетингових досліджень, які, на переконання позивача, містять достатні дані та розкривають зміст господарських операцій.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував у повному обсязі, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Дергачівській ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області.

Основним видом діяльності позивача є виробництво алкогольних напоїв, оптова та роздрібна торгівля алкогольними напоями ( а.с.12).

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

Дергачівською ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" з питань документального підтвердження господарських відносин з ПП "Орім" за період жовтень, листопад 2014 року та постачальниками товарів, реалізованих ПП "Орім" в жовтні, листопаді 2014 року, їх реальності, повноти відображення в податковому обліку з податку на додану вартість.

Результати перевірки оформлені актом від 21.09.2015 року № 130/20-11-22-02/21198294 ( а.с.10-26).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: ст. 185, ст. 187, ст. 188, ст. 198 ПК України - не підтверджено реальність здійснення господарських відносин позивача з ПП "Орім" за перевіряємий період, їх вид, обсяг, якість та розрахунки, а саме: встановлено відсутність об'єктів оподаткування та неможливість реального здійснення платником податків операцій; п.44.1 ст.44, п. 198.1, п.198.2, п. 198.3 ст. 198 ПК України - встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 38410 грн., в т.ч. за жовтень 2014 року на суму 23091,67 грн., за листопад 2014 року на суму 15318,33 грн., в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 38410 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.10.2015 року № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ в сумі 28865,00 грн., з яких за основним платежем - 23092 грн., за штрафними ( фінансовими) санкціями - 5773 грн., та №, яким позивачу було зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 15318 грн. ( а.с.28-29).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугувала податкова інформація ДПІ у Києво - Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області від 18.03.2015 року № 170/10-13-22-05/39355541 відносно контрагента позивача, в якій зазначається, що на ПП "Орім" відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що ставить під сумнів можливість даним підприємством здійснювати господарську діяльність та дозволяє зробити висновок про здійснення таким суб'єктом господарювання діяльності, спрямованої на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди третім особам. В ході проведення перевірки, податковим органом також досліджено первинні документи позивача: договір, укладений між ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" та ПП "Орім" про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450 з додатками до нього, акти здачі - прийняття робіт ( наданих послуг), акти звірки, податкові накладні, платіжні доручення, в результаті чого встановлено їх невідповідність ознакам первинних документів..

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення обєкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобовязання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем (замовник) та ПП "Орім" (виконавець) укладено договір про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450 (а.с.30-33) з додатками до нього (а.с.34-35).

Згідно п.1.1 договору про надання маркетингових послуг визначено, що виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належно надані виконавцем послуги та сплатити за них на умовах та в порядку визначену у договорі.

Також п.1.2 зазначеного договору передбачено, що перелік та види послуг, які виконавець зобов'язується надати замовнику, а також термін (період виконання) їх буде вказаний в додатках до цього договору, які є невід'ємною частиною.

Відповідно до додатку до договору про надання послуг від 01.10.2014 року визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги, а саме: проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання); визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Згідно додатку до договору про надання послуг від 01.11.2014 року визначено, що виконавець зобов'язується надати послуги, а саме: обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту; визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Позивачем до матеріалів справи надано: платіжні доручення (а.с. 101-104), податкові накладні від 31.10.2014 № 169, від 30.11.2014 № 749 (а.с.99 - 100), акти здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 30.11.2014 № 005032, від 31.10.2014 № 002033 ( а.с. 42-43), в яких зазначено про надання маркетингових послуг за період жовтень, листопад 2014 року, а саме: проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування (закриті питання); визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні; обробка результатів маркетингового дослідження та надання звіту; визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі; визначення залишків продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні; визначення об'єму продажу товарів в торгівельних точках у грошовому виразі, що приймали участь у дослідженні.

Згідно з п.п.14.1.108 п. 14.1 ст.14 ПК України маркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, як встановлено наявних у матеріалах справи доків, в актах здачі - прийняття послуг, які підписані замовником ( позивачем) та виконавцем ( ПП "Орім"), не зазначено адресу, за якою проводилося дослідження, не вказано кількість опитуваних осіб, не визначено кількісні та вартісні показники здійснення маркетингових досліджень, а також не вказано повний зміст наданих послуг.

Отже, надані позивачем до справи акти здачі - прийняття послуг не відповідають вимогам до первинних документів, визначених ч.2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в частині змісту та обсягу господарських операцій, тобто не є належним доказам реальності господарської операції.

Також позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтування розрахунку вартості маркетингових послуг, виходячи з одиниці виміру та періоду, зазначених у додатках до договору про надання маркетингових послуг від 01.10.2014 року №450.

Щодо звітів про надання маркетингових послуг ПП "Орім" ( а.с.44-98), а саме: визначення обсягів продажу продукції та її залишків ТМ " LEDOFF" в торгівельних точках сеті ТОВ "АТБ-Маркет", проведення опитування споживачів горілки у м. Дніпропетровську за період з 14 по 20 жовтня 2014 року, в частині визначення найбільш популярних торгівельних марок з боку надійності, звичайності, співвідношенні ціни-якості, доступності, визначення популярності торгівельних точок, популярності об'єму тари, в якій споживачі купують грілку, частоти придбання даного товару, мотивації, критеріїв та принципів вибору тої чи іншої торгівельної марки, визначення повноти асортименту продажу горілки, суд зазначає, що в них фактично відсутні висновки та рекомендації замовнику за результатами проведених досліджень.

Таким чином, зазначені звіти також не є належними доказами отримання позивачем маркетингових послуг.

Крім того, колегія судів зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів реального виконання результатів отриманих послуг у господарській діяльності, а саме первинних документів на підтвердження використання позивачем наданих маркетингових послуг (зокрема, актів списання запасів, доказів здійснення переобладнання виробництва для збільшення обсягів виробництва тощо), тобто не надано доказів на підтвердження впливу на господарську діяльність підприємства маркетингових послуг, придбаних у ПП "Орім".

Колегія судів також вважає безпідставними доводи та розрахунки позивача з приводу збільшення надходжень від реалізації продукції в результаті наданих ПП "Орім" послуг з маркетингових досліджень, оскільки позивач проводить порівняльний аналіз виручки за період вересень 2014 р. - січень 2015 р., зазначивши про збільшення виручки у грудні 2014 р. - січні 2015р. Проте суд зазначає, що збільшення попиту на алкогольні напої у грудні - січні є щорічним об'єктивним явищем, яке пов'язане з новорічними та різдвяними святами у цей період.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність висновків відповідача щодо порушення ТОВ "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" вимог податкового законодавства, а саме безпідставного включення до складу податкового кредиту сум ПДВ, витрачених на придбання у ПП "Орім" маркетингових послуг, оскільки позивачем не надані документи, які б підтверджували реальне виконання послуг, факт надання послуг, мету та сенс таких послуг, а також їх вплив на господарську діяльність підприємства позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як субєкт владних повноважень, довів належним чином правомірність прийнятих ним рішень.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКЕРО-ГОРІЛЧАНИЙ ЗАВОД "АРГО" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.12.2015р. по справі № 820/10809/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 15.02.2016 р.