Справа № 2-а-2137/10/2170
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а-2137/10/2170

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2011 р.

Справа № 2-а-2137/10/2170

Категорія:10.3.4

Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

секретар – Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року у справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до ВАТ "Енергопостачальна компанія" Херсонобленерго", третя особа – Херсонський міський центр зайнятості про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 802283,97 грн., –

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з адміністративним позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2009 р. у розмірі 800602,71 грн. та пені в сумі 1681,26 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що рішення першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права та при неповному з’ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, у зв’язку з чим просить його скасувати та прийняти нову постанову, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно щомісячних звітів відповідача та річного звіту за 2009 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік, на підприємстві працювало 88 інвалідів, однак мали працювати 117 інвалідів.

Також встановлено, що відповідач інформував центри зайнятості про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів та надавав оголошення у пресу про працевлаштування працездатних інвалідів 3 групи, що підтверджується, зокрема, звітами про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) та потребу в працівниках, які надавались відповідачем до центру зайнятості протягом 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ст. 20 Закону України (в редакції від 06.10.2005 року Закон № 2960-ІУ) "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дає підстави вважати, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Крім того, конкретні вимоги стосовно робочого місця інваліда визначені в індивідуальній програмі реабілітації інваліда, без наявності конкретного інваліда неможливо провести атестацію робочого місця для інваліда.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, ст.ст. 18-1, 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Так, матеріалами справи підтверджено, що підприємство вжило передбачені законодавством заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 124-200,т.2 ), а отже підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є не суттєвими, та такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2010 року у справі № 2-а-2137/10/2170 – залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення та підписання рішення в повному обсязі – 21 лютого 2011 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян