Справа № 754/9230/15-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2015-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/327/15
Справа №754/9230/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2015 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС в м. Києві про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним адміністративним позовом в порядку адміністративного судочинства до Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС в м. Києві, у якому просить: скасувати постанову серії ПС2 № 301197 від 09.06.2015 року, що складена на підставі протоколу серії АП1 № 332547 від 09.06.2015 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1, зазначивши, що даною постановою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за порушення Правил дорожнього руху та на неї було накладено стягнення у розмірі 255,00 грн., вважає зазначену постанову такою, що винесена з порушенням Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі №1-11/2015 в 01.07.2015 року, інспектором ДПС були порушені вимоги Закону та ст. 19 Конституції України та були вчинені дії, що суперечать зазначеному рішенню Конституційного суду України, що призвело до порушення її права на об'єктивний розгляд справи про адміністративне правопорушення.

У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надавши пояснення, додатково зазначивши, що інспектором не були надані докази на підтвердження адміністративного правопорушення, який не беручи до уваги надані позивачем пояснення на місці події, розглянув адміністративну справу та виніс постанову, яка є предметом оскарження.

У судове засідання відповідач не з'явився, письмові заперечення суду не надав.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у неї доказів.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Судом встановлено, що 09 червня 2015 року інспектор ДПС взводу №6 батальйону полку ДПС ДАІ ГУМВС України в м. Києві виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, серія ПС2 №301197, встановивши, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Фольксваген, номерний знак НОМЕР_1, на перехресті вул. Мельникова та бул. Л.Українки в м. Києві не виконала вимоги дорожнього знаку, порушивши Правила дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення є документом суворої звітності, а його форма затверджена у додатку 1 Наказу МВС України № 185 від 22.02.2001 року "Про затвердження інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення".

Розпорядження МВС України від 21.05.2009 року № 466 (п.1.6) зобов'язує співробітників ДАІ виключити випадки складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень ПДР (фото-відео матеріалів, показів свідків тощо).

Відповідно до п. 2.7 Інструкції, до протоколу долучаються матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків тощо).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. При ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Таким чином, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення від 09 червня 2015 року, серія АП1№332547, та винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2015 року, серія ПС2 №301197, були порушені вищенаведені норми, також, вимоги ст. 280 КУпАП, оскільки не були з'ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення даної справи, не враховано, що даний протокол не у повному обсязі не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки у протоколі на зазначені всі відомості, необхідні для вирішення справи та доведення вини, достатні докази допущення порушення ПДР (фото-відео матеріалів, показів свідків тощо), до протоколу не долучені матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, пояснення правопорушників, потерпілих, свідків тощо); у постанові відсутні докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, не вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник та висловлені останнім доводи, оскільки позивач по суті порушення була не згодна, що було залишено поза увагою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121 -126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 177 і 178 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх вчинення або за місцем проживання порушника.

Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складені в один день, однією і тією самою посадовою особою.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог та в обґрунтування правомірності своїх дій, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності не в порядку, встановленому законом, не у точній відповідності з законом, оскільки відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення не були враховані характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, не були з'ясовані всі обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, оцінка доказів не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності та вимогах закону.

Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню з вищенаведених підстав.

Відповідно до положень ст. 94 КАС України судові витрати в даному конкретному випадку, покладаються на рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 6, 7, 8, 9, 251, 256, 280, 283-284, 288 КУпАП, ст.ст. 2, 4-16, 18, 69-71, 94, 99, 100, 104-106, 158-164 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 301197 від 09.06.2015 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Петріщева І.В.