Справа № 820/8484/15
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р.Справа № 820/8484/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі № 820/8484/15

за позовом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості (далі по тексту ХМЦЗ, Центр), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін. номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 61000, вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 6616 грн. 39 коп. та вартість наданих соціальних послуг у розмірі 11154 грн. 98 коп., всього 17771 грн. 37 коп. на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року по справі № 820/8484/15 адміністративний позов Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ін. номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, 61000, вартість матеріального забезпечення на випадок безробіття у сумі 6616 (шість тисяч шістсот шістнадцять) грн. 39 коп. на користь Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в особі Харківського міського центру зайнятості.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 року по справі № 820/8484/15 визнати незаконною.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» стверджує, що суд, постановивши вказане рішення про припинення підприємницької діяльності, повинен був у день набрання рішенням законної сили надіслати його державному реєстратору, а останній на наступний день після надходження рішення внести до Єдиного державного реєстру відповідний запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Про прийняте рішення державний реєстратор повинен був повідомити, зокрема, органи фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої постановлено судове рішення. Зазначив, що підприємницьку діяльність ОСОБА_2 було припинено за судовим рішенням 15.02.2010 року, однак, запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державним реєстратором внесено лише 17.04.2015 року. З огляду на викладене, вважає, що у нього відсутній обовязок повернути кошти, виплачені Фондом, оскільки державна реєстрація припинення ним підприємницької діяльності із запізненням відбулася не з вини відповідача.

В судовому засіданні відповідач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звертався декілька разів із заявами про реєстрацію його як безробітного для сприяння у працевлаштуванні.

Так, вперше ОСОБА_2 перебував на обліку у Харківському міському центрі зайнятості з 01.07.2009 року. Статус безробітного наданий відповідачу з 08.07.2009 року з призначенням допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу (360 календарних днів) з 08.07.2009 року по 02.07.2010 року. Знятий з обліку відповідач 13.09.2009 року у звязку з невідвідуванням центру зайнятості більше 30 календарних днів без поважних причин (а.с.26-27).

Вдруге відповідач перебував на обліку у позивача з 14.02.2011 року. Статус безробітного ОСОБА_2 наданий 21.02.2011 року з призначенням допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу (360 календарних днів) з 21.02.2011 року по 09.07.2011 року. Знятий з обліку 05.08.2011 року у звязку з працевлаштуванням за направленням Державної служби зайнятості (а.с.6, 25).

26.08.2011 року ОСОБА_2 втретє звернувся до Харківського міського центру зайнятості. Статус безробітного наданий відповідачу 02.09.2011 року з призначенням допомоги по безробіттю без урахування страхового стажу (360 календарних днів) з 02.09.2011 року по 26.08.2012 року. Знятий з обліку 20.07.2012 року у звязку з відмовою від двох пропозицій підходящої роботи (а.с.23-24)

Вчетверте відповідач, перебував на обліку у позивача з 28.08.2014 року по 29.08.2014 року. ОСОБА_2 поновлено на обліку з 28.08.2014 року та припинено реєстрацію 29.08.2014 року у звязку з працевлаштуванням за направленням Державної служби зайнятості (а.с.21 (зворотній бік).

Впяте ОСОБА_2 перебував на обліку у Харківському міському центрі зайнятості з 09.10.2014 року по 13.10.2014 року без призначення допомоги по безробіттю. Реєстрацію відповідача припинено 13.10.2014 року у звязку з працевлаштуванням за направленням Державної служби зайнятості (а.с.20-21).

Згідно з наявними в матеріалах справи довідками Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_2 виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 2366,67 грн. та 4249,72 грн., що в загальній сумі складає 6616,39 грн. (зворотній бік а.с. 10, а.с. 11).

Також судом першої інстанції встановлено, що під час перебування відповідача на обліку в Харківському міському центрі зайнятості у 2011 році ОСОБА_2 був направлений на оплачувані громадські роботи до ХОБУ Будинок молоді та дітей УМСА згідно Договору про організацію та проведення оплачуваних громадських робіт №00067 від 04.04.2011 р., № 00005 від 10.01.2012 р., з 05.09.2011 року по 13.07.2012 року (а.с.16).

У заявах, поданих до центру зайнятості, ОСОБА_2 зазначив та засвідчив власним підписом, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності (а.с.21, 24 (зворотній бік), 26).

29.04.2015 року Харківським міським центром зайнятості направлено запит № ХМЦЗ-10/5859/25/15 до Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, в якому позивач просив надати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо ОСОБА_2 (а.с. 17-18).

Відповідно до отриманого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.02.1999 року, запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням у справі №2а-209/10/2070 внесено 17.04.2015 року (а.с. 14-15).

У зв'язку з чим, Харківським міським центром зайнятості проведена перевірка обґрунтованості виплат матеріального забезпечення ОСОБА_2, за результатами якої складено акт №184 ФОП від 09.06.2015 року щодо розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення (а.с.12-13).

Перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 в період неодноразового перебування на обліку в Харківському міському центрі зайнятості був зареєстрований як фізична особа-підприємець. У висновках акту зафіксовано, що статус безробітного ОСОБА_2 отримано незаконно, оскільки він відносився до категорії зайнятого населення і не міг бути визнаний безробітним, у звязку з чим кошти, нараховані та перераховані на особистий рахунок відповідача за період з 21.02.2011 року по 09.07.2011 року в сумі 2366,67 грн. та 02.09.2011 року по 28.05.2012 року в сумі 4249,72 грн., а також вартість наданих соціальних послуг в сумі 11154,98 грн. підлягають поверненню відповідачем (а.с. 12-13).

09.06.2015 року директором Харківського міського центру зайнятості видано наказ № 745 від 09.06.2015 року «Про повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю, та вартості наданих соціальних послуг ОСОБА_2М.» (а.с.10).

12.06.2015 року ОСОБА_2 було направлено лист-претензію №ХМЦЗ-02-7745-26/15 про повернення коштів на загальну суму 17771,37 грн. (у т.ч. виплачених як допомога по безробіттю 6616,39 грн., кошти, відшкодовані за оплачувані громадські роботи 11154,98 грн.), разом із вищезазначеним наказом та актом розслідування страхових випадків (а.с.8-9).

Колегія суддів відмічає, що копія акту розслідування, лист-претензія та наказ про повернення коштів надсилались Харківським міським центром зайнятості за адресою реєстрації ОСОБА_2 АДРЕСА_1, вказаній ним у заявах про надання статусу безробітного, правильність даних засвідчено Адресно-довідковим підрозділом ГУ МВС України в Харківській області (а.с.33).

У звязку з неповерненням ОСОБА_2 зазначеної суми коштів у розмірі 17771,37 грн. добровільно, Фонд в особі Харківського міського центру зайнятості звернувся до суду з даним позовом про стягнення цих коштів у примусовому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 під час неодноразового перебування на обліку у центрі зайнятості як безробітний належав до категорії зайнятого населення, а відтак, не мав правових підстав для отримання допомоги по безробіттю в сумі 6616,39 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 вартості наданих соціальних послуг в сумі 11154,98 грн., суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, отримані відповідачем як оплата за фактично виконані громадські роботи, з яких сплачено соціальний внесок, не є вартістю соціальної послуги, а тому не можуть бути стягнуті позивачем на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що сума в розмірі 6616,39 грн. була виплачена ОСОБА_2 якості допомоги по безробіттю за періоди з 21.02.2011 року по 09.07.2011 року (2366,67 грн.) та з 02.09.2011 року по 28.05.2012 року (4249,72 грн.).

Згідно зі статтею 2 Закону України Про зайнятість населення від 01.03.1991 р. №803-ХІІ, чинного на час виникнення спірних відносин, безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до пб ч.3 ст.1 Закону України Про зайнятість населення в Україні до зайнятого населення належать, зокрема, громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві, а також члени особистих селянських господарств, діяльність яких здійснюється відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство".

Як встановлено частиною ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, про факт реєстрації як фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 позивачеві не повідомляв.

Питання проведення процедур реєстрації та припинення підприємницької діяльності фізичними особами - підприємцями регламентовано нормами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 № 755 - ІV (надалі - Закон № 755).

Статтею 49 вказаного Закону встановлено порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця.

Згідно з ч.1 ст.49 Закону № 755 (в редакції, чинній на час реєстрації позивача як безробітного) суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи - підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону № 755 державний реєстратор зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України та фізичну особу - підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.

Частиною 5 статті 49 Закону № 755 визначено, що порядок державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за судовим рішенням, що не пов'язано з банкрутством фізичної особи - підприємця, здійснюється за процедурами, встановленими частинами дев'ятою - вісімнадцятою статті 47 цього Закону.

Частиною 9 статті 47 Закону № 755 встановлено, що для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням фізична особа - підприємець або уповноважена нею особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу такі документи:

заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням;

свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця;

довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах (обов'язкових платежах);

довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості.

У відповідності до ч.15 ст.47 Закону № 755 за відсутності підстав для залишення документів, які передбачені частиною тринадцятою цієї статті, без розгляду державний реєстратор повинен внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем є датою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Наведеним нормам статті 47 Закону № 755 кореспондують положення частини 3 статті 46 Закону № 755, відповідно до яких фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно з ч.17 ст.47 Закону № 755 державний реєстратор не пізніше наступного робочого дня з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем повинен видати або надіслати заявнику копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця із спеціальною відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що особа, зареєстрована як фізична особа-підприємець, не може бути визнана безробітною і не має права на виплату допомоги по безробіттю.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.07.2014 року по справі № 21-79а14, яка в силу ч.2 ст.244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 25.02.1999 р., що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.14-15).

Разом з тим, як вбачається з вказаного витягу, запис № 2172592 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі судового рішення внесено лише 17.04.2015 року.

Колегія суддів зауважує, що відповідач по справі не подавав державному реєстратору документів, передбачених частиною 9 статті 47 Закону № 755 (свідоцтво про державну реєстрацію та довідки податкового органу та органу Пенсійного фонду про відсутність заборгованості).

При цьому, відповідач по справі, не отримавши від державного реєстратора ані повідомлення про внесення запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця, ані повідомлення про внесення запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою, ані копії свідоцтва з відміткою про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем, не звернувся до державного реєстратора або до суду з приводу зясування питання про проведення державної реєстрації ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця.

Отже, жодних дій, спрямованих на завершення процедури державної реєстрації припинення особисто не здійснював, як не мав і законних підстав очікувати, що процедуру державної реєстрації припинення його підприємницької діяльності повинен завершити державний реєстратор.

Колегія суддів зазначає, що у випадку незгоди з діями (бездіяльністю) державного реєстратора щодо невчасного вчинення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідача ОСОБА_2 не був позбавлений права звернутися до суду з позовом про оскарження таких дій (бездіяльності) державного реєстратора. Однак, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, з таким позовом ОСОБА_2 не звертався.

Таким чином, за час перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітній в період з 21.02.2011 року по 09.07.2011 року та з 02.09.2011 року по 28.05.2012 року залишався зареєстрованим як фізична особа-підприємець, тобто був зайнятою особою.

За приписами пункту 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, наказом Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 р. №60/62, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року за № 232/16248, у разі встановлення центрами зайнятості належності безробітної особи до категорії зайнятих, така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законом порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти в загальній сумі 6616,39 грн., виплачені як грошова допомога по безробіттю за період з 21.02.2011 року по 09.07.2011 року та з 02.09.2011 року по 28.05.2012 року, були отримані відповідачем необґрунтовано, з порушенням вимог Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", в добровільному порядку не сплачені, а тому підлягають стягненню з ОСОБА_2

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2015р. по справі № 820/8484/15 в частині задоволення позову залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 16.02.2016 р.