Справа № 2а-8923/12/2670
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2016 року письмове провадження № 2а-8923/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; 2. Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправними і скасувати накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 24 жовтня 2005 року № 601 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та від 31 жовтня 2005 року № 451 о/с про звільнення позивача з органів внутрішніх справ України, в частині, що стосуються ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з часу звільнення поновити позивача на роботі у займаній посаді - оперуповноваженого групи карного розшуку 1-го територіального відділу міліції Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві та зарахувати трудовий стаж;

- зобов'язати Деснянське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за останній рік з часу звернення до суду.

Ухвалою суду від 18.07.2012 (суддя Качур І.А.) відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні на 02.08.2012.

Ухвалою суду від 20.09.2012 позовну заяву залишено без розгляду, на підставі ст. 100 КАС України.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.13 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2013 призначено справу № 2а-8923/12/2670 до судового розгляду в судовому засіданні на 28 травня 2013, яке в подальшому відкладалось, а провадження у справі зупинялось, з метою отримання додаткових доказів для правильного вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

05 грудня 2013 Окружним адміністративним судом міста Києва винесено ухвалу, якою задоволено заяву судді Качура І.А. про самовідвід у справі № 2а-8923/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві про визнання протиправним та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії.

Матеріали справи № 2а-8923/12/2670 передано на автоматичний розподіл для визначення суддів в порядку, передбаченому статтею 15-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 12.12.2013 справу № 2а-8923/12/2670 прийнято до розгляду суддею Арсірієм Р.О. та призначено судове засідання на 25 грудня 2013.

В подальшому, ухвалою суду від 05.02.2014 зупинено провадження у справі № 2а-8923/12/2670 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві, Деснянського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про визнання протиправними та скасування наказів до набрання законної сили вироком по кримінальній справі № 11/796/9/2014.

17 вересня 2015 представник позивача подав клопотання про поновлення провадження у даній справі, внаслідок чого ухвалою суду від 14.12.2015 провадження у справі поновлено.

Під час розгляду справи позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що станом на 31.10.2005 не існувало вироку про визнання позивача винним у вчиненні кримінального правопорушення, який би набрав законної сили, внаслідок чого Головне управління МВС України у м. Києві не мало правових підстав для прийняття наказу про звільнення позивача з займаної посади за порушення дисципліни. Також позивач зазначив, що його було двічі притягнуто до відповідальності, а це було заборонено Законом України «Про міліцію», що діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідачі заперечили по суті заявлених позовних вимог, посилаючись при цьому на правомірність оскаржуваних актів індивідуальної дії, адже за наслідками службового розслідування за фактом надзвичайної події у Деснянському РУ ГУ МВС України у м. Києві, оформленого відповідним висновком від 22.10.2015, встановлено вчинення позивачем проступків, несумісних з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ. За таких обставин, відповідачі просять суд в позові відмовити.

Справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до положень ч. 4 ст. 122 КАС України за поданою сторонами письмовою заявою про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

31 жовтня 2005 Головним управлінням МВС України в м. Києві прийнято наказ по особовому складу № 451 о/с, яким, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) за ст. 64 п. «є» (за порушення дисципліни) старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-184223), оперуповноваженого групи карного розшуку 1-го територіального відділу міліції Деснянського районного управління, з 31 жовтня 2005 року.

Вислуга на день звільнення складає: у календарному обчисленні 06 років 02 місяці 29 днів, у пільговому - 07 років 04 місяці 19 днів.

Як вбачається з витягу з вказаного наказу, підставою для звільнення позивача з органів внутрішніх справ, став наказ Головного управління від 24.10.2005 № 601.

В свою чергу, наказом Головного управління МВС України в м. Києві від 24.10.2005 № 601, оголошено до виконання рішення наради керівництва Головного управління від 22.10.2005 «Про надзвичайну подію в Деснянському районному управлінні, її причини, покарання винних та заходи щодо зміцнення службової дисципліни і законності».

Безпосередньо рішення наради керівництва Головного управління від 22.10.2005 «Про надзвичайну подію в Деснянському районному управлінні, її причини, покарання винних та заходи щодо зміцнення службової дисципліни і законності», відображено в рішенні від 22.10.2005 № 34, згідно якого, нарада вирішила: за вчинення проступків, несумісних з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, у відповідності до ст. 27 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1, оперуповноваженого відділу карного розшуку Деснянського районного управління звільнити з органів внутрішніх за ст. 64 п. «є» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (за порушення дисципліни).

Передумовою прийняття рішення від 22.10.2005 № 34 став висновок службового розслідування, в якому зазначено, що до Управління внутрішньої безпеки в м. Києві ДВБ ГУ БОЗ МВС України надійшла оперативна інформація про скоєння на території м. Києва та ряду областей України службових та загально кримінальних злочинів працівниками органів внутрішніх справ м. Києва.

За результатами проведеної дослідної перевірки вказана оперативна інформація підтвердилася, а 06 жовтня 2005 прокуратурою м. Києва порушено кримінальну справу № 50-4159 за фактом зловживання владою працівниками ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_1, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Не погоджуючись з правомірністю оскаржуваних наказів, позивач посилається на те, що: 1) відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. А оскільки станом на 31.10.2005 вина ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 Кримінального кодексу України, не була доведена в законному порядку і не була встановлена обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, то позивач вважає своє звільнення з органів внутрішніх справи неправомірним; 2) в порушення п.п. 26, 27 Дисциплінарного статуту до ОСОБА_1 застосовано занадто суворе стягнення у вигляді звільнення, адже в діях позивача було відсутнє систематичне порушення дисципліни або вчинення проступку, несумісного з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ; 3) до ОСОБА_1 неправомірно застосовано одночасно два види відповідальності: дисциплінарна і кримінальна; 4) в порушення ст. 147 Кримінально-процесуального кодексу позивача фактично відсторонено від посади не слідчим, а Головним управлінням МВС України в м. Києві; 5) в порушення вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 06.12.1991 № 552 позивача позбавлено права на дачу письмових пояснень, заявлення клопотань, надання доказів стосовно обставин, що досліджувались під час службової перевірки.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права, обов'язки, відповідальність, підстави звільнення зі служби, визначено в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 № 114 (надалі - Положення № 114).

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень, визначалися діючим на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 29 липня 1991 року № 1368-ХІІ (надалі - Дисциплінарний статут).

За умовами статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна це - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно із підпунктом «є» пункту 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Судом встановлено, що в жовтні 2005 за фактом порушення відносно позивача кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого частиною 3 статті 364 КК України, відповідачем-1 проведено службову перевірку, за результатами якої складено висновок від 22.10.2005.

Цією перевіркою встановлено, що події, за якими порушено кримінальну справу, сталися 25 серпня 2005 року і вина ОСОБА_1 полягала в тому, що він приймав участь в затриманні громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в Дніпровському районі м. Києва, а в подальшому відносно гр. ОСОБА_10 ОСОБА_1 було сфальсифіковано матеріали про затримання його в Деснянському районі міста Києва та вилучення про цьому ацетильованого опію.

В подальшому, гр. ОСОБА_9 було вивезено в лісопаркову зону в районі вул. Алма-Атинської де працівники міліції, в тому числі позивач, почали з'ясовувати взаємовідносини гр. ОСОБА_9 з гр-кою. ОСОБА_2 з метою отримання від останньої неправомірної вимоги.

В подальшому перевіркою встановлено, що працівники міліції, в т.ч. позивач, прибувши до будинку, в якому проживає ОСОБА_2, неправомірно проникли до квартири останньої та застосувавши фізичне та психологічне насилля до неї отримали кошти в сумі 2250 доларів США, які в той же вечір були розподілені між учасниками злочинної групи.

17 жовтня 2005 прокуратурою м. Києва відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порушена кримінальна справа за ст. ст. 28 ч.3 (вчинення злочину організованою групою), 364 ч.3 (зловживання владою або службовим становищем), ст.366 ч.2 (службове підроблення) КК України.

Відповідно до частини 2 статті 364 КК України зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з корисливих мотивів чи в інших особистих інтересах або в інтересах третіх осіб, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, вчинене працівником правоохоронного органу, - карається позбавленням волі на строк від п'яти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Деснянського районного суду міста Києва від 13.08.2010 ОСОБА_1 засуджений:

- за ст. 364 ч. 3 КК України - на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах, строком на 3 роки з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю;

- за ст. 162 ч. 2 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

- за ст. 185 ч. 2 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

- за ст. 126 ч. 2 КК України - на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

- за ст. 189 ч. 2 КК України - на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з роботою в правоохоронних органах, строком на 3 роки та конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 54 КК України ОСОБА_1 позбавлено спеціального звання - старший лейтенант міліції.

За ст. ст. 365 ч. 2, 127 ч. 2 КК України ОСОБА_1 визнаний невинуватим та виправданий за відсутністю в його діях складу злочину. По обвинуваченню за ст. 366 ч. 1 КК України провадження в справі закрито, та ОСОБА_1 звільнений від кримінальної відповідальності та від покарання у зв'язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Вироком Апеляційного суду міста Києва від 16.09.2014 по справі № 11/796/9/2014 вирок Деснянського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року щодо ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_4, окрім вирішення питання про речові докази та стягнення судових витрат за проведення судових експертиз, скасований та постановлено новий вирок, у тому числі і в порядку ч. 2 ст. 365 КПК України, яким:

ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 189 КК України.

По обвинуваченню за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 126, ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 185 КК України провадження у справі закрито та звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності в цій частині у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та ст. 11-1 КПК України.

Призначено ОСОБА_1 покарання:

- за ч. 2 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, з позбавлення його на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції;

- за ч. 2 ст. 127 КК України у виді позбавлення волі строком 4 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 6 місяців, з позбавлення його на підставі ст. 54 КК України спеціального звання - старший лейтенант міліції.

Окружний адміністративний суд міста Києва приймає до уваги те, що згідно мотивувальної частини вироку Апеляційного суду міста Києва (аркуш вироку 11), вирок суду першої інстанції засудженим ОСОБА_1 не оскаржений. На ст. 24 вироку суду апеляційної інстанції зазначено, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав допустимими, достатніми та такими, що відповідають дійсності показання засудженого ОСОБА_1 на досудовому слідстві, в яких він частково визнав пред'явлене йому обвинувачення.

Частиною 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту ОВС передбачені різні види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни, зокрема: усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Враховуючи встановлену вироком Апеляційного суду міста Києва від 16.09.2014 по справі № 11/796/9/2014 вину позивача у вчиненні кримінальних правопорушень в період з квітня по вересень 2005 року, враховуючи також часткове визнання своєї вини у вчинених правопорушеннях самим позивачем під час досудового слідства по зазначеному кримінальному провадженню, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про обґрунтованість вставлених відповідачем-1 обставин наявності в діях позивача ознак порушення дисципліни, внаслідок чого звільнення позивача з органів внутрішніх справи в жовтні 2005 є цілком правомірним, а оскаржувані накази є обґрунтованим та такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, судом відхиляються, адже позивача звільнено з органів внутрішніх справ не па підставі вироку суду, а на підставі матеріалів службового розслідування, в рамках якого встановлено вчинення позивачем поступків, не сумісних з роботою в органах внутрішніх справ.

Суд також критично ставиться до доводів позивача з приводу того, що в порушення п.п. 26, 27 Дисциплінарного статуту до ОСОБА_1 застосовано занадто суворе стягнення у вигляді звільнення, адже як встановлено під час розгляду даної справи, позивачем вчинено проступки, що несумісні з перебуванням на службі в органах внутрішніх справ, внаслідок чого звільнення позивача з органів внутрішніх справ відповідає принципу пропорційності, визначеному в ч. 3 ст. 2 КАС України.

Твердження позивача про те, що до ОСОБА_1 неправомірно застосовано одночасно два види відповідальності: дисциплінарна і кримінальна, судом відхиляються, адже кримінальна відповідальність застосована до позивача в вересні 2014 року, в той час як дисциплінарна відповідальність у формі звільнення застосована до ОСОБА_1 в жовтні 2005 року.

Посилання позивача на те, що в порушення ст. 147 Кримінально-процесуального кодексу позивача фактично відсторонено від посади не слідчим, а Головним управлінням МВС України в м. Києві, судом відхиляються, адже в рамках спірних правовідносин до позивача не застосовувалась процедура відсторонення від посади.

Доводи ОСОБА_1 з приводу того, що в порушення вимог Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 06.12.1991 № 552, позивача позбавлено права на дачу письмових пояснень, заявлення клопотань, надання доказів стосовно обставин, що досліджувались під час службової перевірки, підлягають відхиленню, адже на час проведення службового розслідування, ОСОБА_1 перебував під вартою на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 17.10.2005. Тобто, не реалізація позивачем свого права у вигляді надання письмових пояснень та заявлення клопотань є наслідком обмеження прав позивача ухвалою суду про обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а не протиправною бездіяльністю відповідачів.

Позовні вимоги про зобов'язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві з часу звільнення поновити позивача на роботі у займаній посаді та зарахувати трудовий стаж, а також зобов'язання Деснянське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за останній рік з часу звернення до суду, задоволенню не підлягають, як такі, що є похідними від первинної позовної вимог, в задоволення якої відмовлено.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій