Справа № 753/8204/15-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/40520/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва, в якому просила: визнати протиправними дії відповідача по встановленню ОСОБА_4 з 2006 року розміру та виплати підвищення до пенсії як «дитині війни» на підставі застосування неналежних нормативно-правових актів; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва усунути встановлене судом правопорушення шляхом нарахування та виплати ОСОБА_4 заборгованості, створеної з 2006 року і обрахованої за різницею належних до сплати сум підвищення пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та суми цього підвищення, отриманого нею.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 травня 2015 року позов в частині вимог за період з 01 січня 2006 року по 14 грудня 2010 року залишено без руху та надано позивачеві строк для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 14 грудня 2010 року залишено без розгляду.

У касаційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги за період з 01 січня 2006 року по 14 грудня 2010 року. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що про порушення своїх прав дізналася у квітні 2011 року з письмової відповіді відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 01 січня 2006 року по 14 грудня 2010 року без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, а наведені ОСОБА_4 причини його пропуску не є поважними.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено строки звернення до адміністративного суду.

Так, згідно частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, позивачка просить захистити її право на отримання у належному розмірі щомісячного підвищення до пенсії як «дитині війни» з 01 січня 2006 року.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, наведені ОСОБА_4 причини не є поважними, оскільки нормативно-правові акти є загальнодоступною інформацією, а щомісячне підвищення до пенсії позивачки є періодичними платежами.

Отже, про порушення своїх прав позивачка мала дізнатися у момент отримання відповідних виплат у меншому ніж встановленому законом розмірі, а тому не була позбавлена можливості своєчасно звернутися із відповідним позовом до суду за захистом своїх прав. З даним адміністративним позовом позивачка звернулася до суду лише 14 червня 2011 року, тобто з пропуском строку, встановлено статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що ОСОБА_4 звернулася з вищевказаним позовом до суду з пропуском строку та не довела поважності причин його пропуску, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги про зобов'язання нарахувати та виплатити 30% надбавку до пенсії як дитині війни за період з 01 січня 2006 року по 14 грудня 2010 року підлягають залишенню без розгляду.

Доводи та мотиви, викладені у касаційній скарзі, не ґрунтуються на законі, були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій і їм дана належна правова оцінка.

Відповідно до вимог частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові рішення постановлені з додержанням норм процесуального права, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 липня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Я.Л. Іваненко

Судді: М.І. Мойсюк

В.В. Тракало