Справа № 265/7848/15-а
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/7848/15-а
Провадження №2-а/265/21/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі міста Маріуполя Донецької області (надалі ОСОБА_2 ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову зазначила, що 27.07.2004 року їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон №1058-ІV). З 2001 року по теперішній час вона працює в ОСОБА_3 райадміністрації м.Маріуполя на посаді головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян. З 01.04.2015 року їй було призупинено виплату пенсії на підставі абз.2 ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року. Вказувала, що оскільки відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ (надалі - Закон №213-VІІІ) закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, то з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», зараз призначаються відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Таким чином, вважала, що з 1 червня 2015 року посада, на якій вона працює, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим, передбачені ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV підстави для невиплати їй пенсії, призначеної відповідно до цього Закону відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати їй пенсії відсутні. Посилаючись, зокрема на абз.2 ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV, розділ III Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ, просила суд: визнати неправомірними дії ОСОБА_2 ПФУ, які виразились в призупиненні їй виплати пенсії з 01 червня 2015 року; зобовязати ОСОБА_2 ПФУ відновити їй з 1 червня 2015 року виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_2 ПФУ подало до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зазначило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ОСОБА_2 ПФУ, як отримувач пенсії за віком, відповідно до норм Закону 1058-ІV. З 01.04.2015 року у відповідності до Закону №213-VІІІОСОБА_1 зупинено на період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року виплату пенсії за віком, як пенсіонеру, що працює в органах місцевого самоврядування. Оскільки позивач, займаючи посаду головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян, працює в органах місцевого самоврядування, отже на нього розповсюджується дія Закону №213-VІІІ. За таких обставин, враховуючи зміни в законодавстві, якими врегульовано відносини в сфері пенсійного забезпечення, з 01 квітня 2015 року виплата пенсії позивачу ОСОБА_2 ПФУ припинена правомірно. Підстави для подальшої виплати позивачу пенсії з квітня 2015 року тимчасово відсутні з огляду на норму пункту 9 Закону №213-VІІІ. На підставі вищезазначеного, ОСОБА_2 ПФУ просило суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 ПФУ ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності, в судове засідання також не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та на підставі заперечень, які є в матеріалах справи.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі м.Маріуполя, як отримувач пенсії за віком, відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на обліку в ОСОБА_2 ПФУ, як отримувач пенсії за віком, продовжує працювати в органах місцевого самоврядування.

З 01.04.2015р. ОСОБА_1 було припинено виплату пенсії у зв'язку із тим, що вона на момент набрання чинності Законом №213-VІІІпрацювала на посаді головного спеціаліста відділу по роботі зі зверненнями громадян ОСОБА_3 районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 визначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громади та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатій життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено і рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 21.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, бюджет Пенсійного фонду України затверджує Урядом. Таким чином, Верховна Рада України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. за №213-VIII, згідно якого ч.7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» доповнена наступним реченням: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються».

01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, згідно якого у ч.7 ст. 21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» були замінені цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Абзац 5 ч.1 ст.47 Закону №1058-ІV передбачає, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Таким чином, враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII не визнані неконституційними, ОСОБА_1 продовжує працювати в органах місцевого самоврядування, то суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 ПФУ правомірно припинило виплату пенсії ОСОБА_1, а тому правові підстави для задоволення її позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 8-11, 17, 18, 69-72, 94, 160-163, 167, 254, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в ОСОБА_3 районі міста Маріуполя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

2. Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

3. Ця постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Повний текст цієї постанови було складено 09 лютого 2016 року.

Суддя А.В. Щербіна