Справа № 826/15353/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2016 року № 826/15353/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про скасування постанови та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, позивач) до відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, відповідач) про скасування постанови про ВП №11984865 від 23.03.2009р. про відкриття виконавчого провадження; зобов'язання зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири, що розташована у АДРЕСА_1, право власності якої належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Мейхеркевич О.І., зареєстрований в реєстрі за №4-1801 (договір зареєстровано КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 09.11.2005р. за реєстровим №866/32781 в реєстровій книзі 86-253), накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №11984865 від 23.03.2009р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що при реєстрації права власності на зазначену квартиру їй стало відомо про наявність арешту на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №11984865 від 23.03.2009р.

Позивач стверджує, що наявність зазначеного арешту перешкоджає державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів у справі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 через свого представника 21.04.2015р. звернулась до Реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві, із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Реєстраційною службою головного управління юстиції у м. Києві, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру, у зв'язку із наявним арештом на квартиру, АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4.

Зокрема, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 40928485 від 21.07.2015р., виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Старобовською Оксаною Анатоліївною, на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт нерухомого майна на підставі постанови ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №11984865 від 23.03.2009р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно положень ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Приписами частин 1, 2 статті 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 17 постанови «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» від 13.12.2010р. № 3 із змінами і доповненнями постановив, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Між тим, пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» передбачено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту.

Так, частиною 2 статті 114 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що виключною підсудністю районних, районних у містах, міських та міськрайонних судів є позови про зняття арешту з майна та пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Зокрема, як зазначає позивач, 04.11.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (ОСОБА_1 - до 05.06.2009 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1) укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Майхеркевич О.І., а отже, квартира належить позивачу, а не ОСОБА_4

Виходячи з аналізу наявних документів, що містяться в матеріалах справи та норм чинного законодавства, вбачається, що позивач наділений правом на звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тому, позивачем при зверненні до Окружного адміністративного суду міста Києва з вимогами про звільнення з-під арешту об'єкта нерухомого майна шляхом скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві зняти арешт обрано неправильний спосіб судового захисту.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко