Справа № 815/8197/13-а
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2016-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/8197/13-а

Справа № 815/8197/13-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м.Одеса

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні 04.02.2016 року представником позивача було подане клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.157 т.2). Представник відповідача ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області був сповіщений належним чином про день, час та місце слухання справи (підпис представника ДПІ у довідковому листі а.с.155 т.2), але в судове засідання не прибув без поважним причин, а тому, з урахуванням відсутності клопотань представника позивача про витребування додаткових письмових доказів, допиту свідків чи експертів по цій справі, суд на підставі положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, ухвалив рішення розглянути цю справу в порядку письмового провадження 16.02.2016 року за наявними в справі письмовими доказами та запереченнями.

Дослідивши наявні в справі письмові докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач – ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області, на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Посадовими особами ДПІ у Малиновському районі м.Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області на підставі наказу керівника від 09.09.2013 року №380 була проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача, як особи яка мала господарські взаємовідносини з ПП «ОЗЕРНЕ-5» за січень, квітень 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 23.09.2013 року №000088/15-52-22-03/36110979/453/21 (а.с.7-17 т.1), на підставі якого було встановлено не підтвердження здійснення господарських відносин з ПП «ОЗЕРНЕ-5» за січень, квітень 2013 року, в зв’язку із чим, донараховано ПДВ в розмірі 554468,00 грн., у зв’язку із порушенням позивачем положень п.198.3 ст.198, Податкового кодексу України.

Представник позивача не погоджується з прийнятим податковим повідомленнями-рішенням оскільки вважає, що операції по поставці позивачу товарів та послуг з боку контрагентів підтверджені наданими суду первинними бухгалтерськими документами, мали фактичний характер, а тому позивач правомірно сформував суми податкового кредиту у січні, квітні 2013 року на підставі факту проведення оплати вартості товарів та послуг, в тому числі ПДВ та отримання від постачальників податкових накладних на відповідні суми, що надало йому змоги включити суму 554468,00 грн. до податкового кредиту з ПДВ цих податкових періодів.

Представник відповідача – ДПІ у Малиновському районі м.Одеси ГУ Міндоходів в Одеській області письмових запереченнях проти позову зазначив, що хоча суми ПДВ за вказані податкові періоди й була формально сплачена та підтверджена наявними документами, але фактичних доказів поставки товарів (послуг) позивачу його контрагентами надано не було ні під час проведення перевірки ні на теперішній час, при цьому матеріали зустрічних перевірок з контрагентами позивача за господарськими операціями, підтверджують позицію посадових осіб органу ДПС щодо сумнівів товарності вказаних операцій, що позбавляло позивача право на формування та податкового кредиту з ПДВ у відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржені акти суб’єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що оскаржувані позивачем податкове повідомлення-рішення не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах

повноважень та й спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану вартість, що підлягає включенню до податкового кредиту та подальшому бюджетному відшкодуванню, податковий орган враховував наступні норми Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов’язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов’язаних з визначенням об’єктів оподаткування та/або податкових зобов’язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов’язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5 ст.11 КАС України судом під час офіційного з’ясування обставин справи досліджувалось питання щодо товарності угод за якими позивач формував податковий кредит з ПДВ у звітних податкових періодах.

Так, судом встановлено, що між TOB «АВТО-СІТІ-БАС» та ПП «ОЗЕРНЕ-5» укладено договори від 03.12.2012 року № 3/12 та від 29.04.2013 року № 29/04, згідно яких ПП “ОЗЕРНЕ-5” зобов'язується поставити пісок річний, а позивач зобов'язується прийняти пісок річний та оплатити його вартість (а.с.45-47, 51-54 т.1).

Також на підтвердження отримання товару представником позивача надано податкові та видаткові накладні по господарським операціям (а.с.56-58, 69-77 т.1).

Додатково між позивачем та ПП «ОЗЕРНЕ-5» укладено договір відповідального зберігання від 30.04.2013 року № 30/04, згідно якого ПП “ОЗЕРНЕ-5” зобов'язується прийняти та зберігати пісок річний кількості вказаних у видаткових накладних (а.с.54-55 т.1).

При цьому вищевказаним договором не передбачено місце та умови зберігання. Як зазначено представником позивача в судовому засіданні вказаний в договорах товар не переміщувався для зберігання до складів, на місце знаходження зазначеного в договорах товару (піску річного) виїздила засновник товариства, після чого первинну документацію підписав директор.

В декларації з податку на додану вартість за січень 2013 року позивачем задекларовано податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП “ОЗЕРНЕ-5” в сумі 433450,00 грн. (а.с.163-165 т.1).

Згідно податкової декларації з податку на додану вартість (додатку 5 до декларації з розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) за 2013 року позивачем включено до складу податкового кредиту суму 433450,00 грн. взаємовідносинам з ПП “ОЗЕРНЕ-5” (а.с.166 т.1).

Згідно податкової декларації з податку на додану вартість (додатку 5 до декларації з розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів) за 2013 року позивачем включено до складу податкового кредиту суму 121286,00 грн. взаємовідносинам з ПП “ОЗЕРНЕ-5” (а.с.171-172 т.1).

Вартість придбаного піску була сплачена позивачем на користь продавця в повному обсязі, в тому числі ПДВ, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Фактичне отримання піску та оплата його позивачем, у тому числі ПДВ надавало позивачу право сформувати податковий кредит відповідних податкових періодів на підставі положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає зазначені вище докази недостатніми для підтвердженням фактичного виконання договорів поставки товарів від контрагентів позивача.

Але такий висновок посадових осіб органу ДПС України є помилкових з наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо же неможливо – безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (надалі – Положення) під первинними документами розуміються документи, створені у письмовій або електронній формах, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов’язкові реквізити: найменування підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральній та /або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ повинен бути підписаний особисто та підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідає критеріям належного доказу, визначеного ст.70 КАС України.

Відповідно до вказівок Вищого адміністративного суду України, що містяться в ухвалі від 15.07.2015 року по цій справі (а.с.51-55), суд першої інстанції під час нового розгляду справи витребував податкову звітність ПП «ОЗЕРНЕ-5» з ДПІ у м.Чернігові за місцем його реєстрації.

Відповідно до даних податкових декорацій з ПДВ за січень 2013 року та квітень 2013 року (а.с.132-141 т.2) ПП «ОЗЕРНЕ-5» задекларувало податкові зобов’язання у ці податкові періоди щодо сплати ПДВ по взаємовідносин з позивачем на суми 433450,00 грн. за січень 2013 року та 121030,00 грн. за квітень 2014 року, що відповідає вищенаведеним даним документам первинного податкового та бухгалтерського обліку позивача по цім операціям та його звітності з ПДВ за ті саме податкові періоди.

Окрім того, судом витребувано та представником позивача надані документи щодо подальшої реалізації придбаного піску від ПП «ОЗЕРНЕ-5».

Так, в підтвердження цієї обставини наданий договір купівлі-продажу товару від 26.06.2014 року №04/П (а.с.88-90 т.2), згідно якого придбаний пісок був проданий позивачем ТОВ «ММК-2014».

Фактичне виконання цієї вимоги підтверджується видатковими накладними на відпуск товарно-матеріальних цінностей від 27.06.2014 року (а.с.91-94 т.2).

Під час офіційного з’ясування обставин справи представником відповідача не надано додаткових доказів, які б спростовували або ставили під сумнів надані представником позивача первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в зв’язку із чим, суд погоджується з позицією представника позивача про те, що надані ним письмові докази є достатніми для доведення факту постачання товарів з боку його контрагента, а тому висновок податкового органу про безтоварність таких угод та безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ податкових періодів (січень, квітень 2014 року) є помилковим, в зв’язку із чим, прийняте ним податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.