Справа № 815/4701/15
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4701/15

Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1, Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року у справі за позовною заявою Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

17 серпня 2015 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулася до суду з позовом до ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо відмови в задоволенні запиту на інформацію про вищій навчальний заклад (далі ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу; стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6350грн. повязаної з підготовкою позовної заяви відповідно до договору про надання юридичних послуг від 11 березня 2015 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року позовну заяву задоволено частково, визнано протиправними дії ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1 щодо відмови в задоволенні запиту на інформацію від 02 лютого 2015 року № 174/1-15. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, позивач просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а відповідач просить скасувати постанову суду в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання, належним чином повідомлені про розгляд справи, не прибули сторони, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 лютого 2015 року ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулася до ректора Одеського державного аграрного університету із запитом на інформацію за № 174/1-15 з проханням надати належним чином засвідчені копії статуту вищого навчального закладу; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікат про акредитацію освітньої програми ВНЗ; витяг ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адресу, телефонів, прізвищ керівників; правила прийому до ВНЗ у 2015 році; наказ про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році; перелік та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; плани роботи ВНЗ у сферах наукової, наукової-технічної та інноваційної діяльності.

13 лютого 2015 року на адресу позивача надійшов лист Одеського державного аграрного університету від 13 лютого 2015 року за № 67/1-15 з пропозицією конкретизувати, яку саме публічну інформацію про ВНЗ, що є предметом суспільного інтересу та відображена у наведених в запиті документах, слід надати. Також вказано, що запит на інформацію містить прохання про надання належним чином засвідчених копій документів ВНЗ, що суперечить вимогам п.2 ч.5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Відповідно до ст.13 Закону університет являється розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а ректор університету інформації, повязаної із виконанням ним своїх обовязків. Закон України «Про доступ до публічної інформації» та типова інструкція з діловодства в органах виконавчої влади не зобовязують розпорядників інформації засвідчувати копії документів, які надаються у відповідь на запит, а передбачає максимально спрощений спосіб їх надання. Запит містить вимогу надати документи, які містять конфіденційну інформацію, у зв'язку із чим запитувачу слід уточнити, яка інформація, що може міститись в документах, що створені або перебувають у володінні університету, є необхідною. /а.с.94-95/

Разом з тим, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлено Законом України «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).

Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 3 Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: обовязком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних субєктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

За змістом п.2 ч.1 ст.5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Стаття 5 цього Закону передбачає, що доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, виконання розпорядником інформації обов'язку щодо оприлюднення публічної інформації не звільняє його від обов'язку надати таку інформацію на запит.

Відповідно до положень ч.1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

За змістом ст.12 Закону цього закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у ст.13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Як встановлено матеріалами справи, Одеський державний аграрний університет є вищим навчальним закладом державної форми власності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про вищу освіту», вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність.

За змістом ч.2 ст.21 та ч.1 ст.32 Закону України «Про вищу освіту» власник (власники) здійснює (здійснюють) права щодо управління вищим навчальним закладом безпосередньо або через уповноважений ним орган (особу); безпосереднє ж управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор, тощо.

Положення ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» визначає вищий навчальний заклад державної форми власності як вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади.

Будучи юридичною особою у формі громадської організації, відповідно до п.3 ч.1 ст.21 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22 березня 2012 року № 4572-VI для здійснення своєї мети (цілей) наділений правом у порядку, визначеному законом, одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто бути запитувачем інформації.

Згідно із п.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

У відповідності до ч.3 та 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Обовязки розпорядників інформації визначені в ст.14 Закону. Так, розпорядники інформації зобовязані: оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації.

Згідно із частинами 1, 2, 5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту; запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 4 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту, а у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Таким чином, Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади (суб'єкт владних повноважень), що реалізує державну політику у сфері освіти, надаючи Одеському державному аграрному університету ліцензію на освітню діяльність, делегував останньому повноваження на надання освітніх послуг, пов'язаних із здобуттям вищої освіти та кваліфікації, відповідно до вимог стандартів вищої освіти, а тому, в даному випадку, вказаний навчальний заклад є розпорядником, в розумінні вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у володінні такого навчального закладу, зокрема, щодо виконанням ним своїх обов'язків із надання освітніх послуг на підставі ліцензії на освітню діяльність.

Відповідно до викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у відповідача підстав ненадання позивачу запитуваної публічної інформації, а тому бездіяльність відповідача з цього приводу є протиправною.

Також, доводи відповідача щодо потреби уточнення запиту є неправомірними, оскільки відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит позивача містить всю необхідну інформацію. При цьому посилання відповідача на п.2 ч.5 ст.19 Закону щодо незазначення запитувачем реквізитів, опису та змісту запитуваних документів на увагу не заслуговують, оскільки такі відомості можуть зазначатися лише у разі, якщо запитувачу останні відомі.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У рішенні № 6-рп/2013 від 11 липня 2013 року по справі № 1-4/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що правовою допомогою, яка включається в судові витрати, є допомога, яка надана безпосередньо в суді.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що компенсація судових витрат здійснюється саме за участю особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги залишенню без задоволення.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат відповідно до ч. 6 ст.94 КАС України не здійснюється.

Керуючись, ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ректора Одеського державного аграрного університету ОСОБА_1, Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія