Справа № 1570/4666/12
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/77107/12

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Олендера І.Я., Рибченка А.О.,

при секретарі судового засідання Антипенку В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 по справі № 1570/4666/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Білгород-Дністровської об'єднаної державної податкової інспекції

про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємцем до суду заявлений позов про скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції від 23.07.2012 № , яким позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за основним платежем на суму 191 044,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 47 761,00 грн.

Постановою суду першої інстанції, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із судовим рішеннями, Підприємець подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Переглянувши матеріали справи і касаційну скаргу, заслухавши доповідь судді, Вищий адміністративний суд України зазначає наступне.

Судами першої і апеляційної інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Державною податковою інспекцією проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання Підприємцем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.12.2011, за результатами якої складено акт від 11.07.2012 № 1468/1701/НОМЕР_2 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення.

У ході вказаної перевірки працівниками Державної податкової інспекції було встановлено порушення позивачем вимог ст. 11 Закону України "Про державну підтримку малого підприємництва", ст. 1, ст. 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", пп. "е" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового Кодексу України, пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, пп. 9.12.1 п. 9.12 ст.9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", ст. 13, п. 2 п. 4 ст. 14 розділ IV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 191 044,00 грн.

Підставою для таких висновків стало те, що у 2010-2011 роках, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку, позивач отримав виручку від реалізації товарів (робіт, послуг) в сумі, що перевищує 500 тис. грн. та не сплатив з сум перевищення податок з доходів фізичних осіб. Перевищення суми виручки, на думку контролюючого органу, відбулось за рахунок того, отримане позивачем вугілля на власний залізничний код, слід вважати власністю вантажоодержувача, тобто позивача, як безоплатно отриманий товар.

У цій справі, відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених контролюючим органом під час проведення перевірки обставин, дійшли висновку про непідтвердження взаємовідносин позивача з Фізичними особами - підприємцями ОСОБА_10., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, а враховуючи, що в залізничних накладних, одержувачем вантажу є саме позивач, а не зазначені вище Фізичні особи - підприємці, то відповідно саме позивач є власником отриманого вугілля. Таким чином, позивач перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та безоплатно отримавши товар перевищив граничний розмір суми виручки в 500 тис. грн.

Проте такий висновок є передчасним з наступних підстав.

Судами встановлено, що Підприємцем на власний залізничний код отримано вугілля. Відповідно залізничних накладних вантажовідправниками вантажу є TOB "Донбаський збагачувальний комбінат", ЗАТ ГОФ "Краснолучна", TOB "Трасфера-Юз", ЗАО ТЭК "Энерготранс", ВАТ ЦОФ "Нагольчанська", TOB "Донуголь-Альянс", а вантажоодержувачем є позивач.

Пунктом 6 Постанови Кабінету міністрів України "Про затвердження Статуту залізничних доріг України" від 06.04.1998 № 457 дано визначення понять, а саме: вантаж - матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі; вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення; вантажоодержувач (одержувач вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, як за дорученням вантажовідправника отримує вантаж; накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення станції призначення.

Згідно п.п. 22-23 зазначеної Постанови, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату. Виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо), здійснюється на підставі окремих договорів. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Наказом Міністерства транспорту України № 460 від 19.11.1998 року "Про затвердження бланків перевізних документів" затверджено форму накладної, графа 4 якої містить особливі заяви відправника.

Враховуючи зазначені норми суди дійшли висновку, що якщо одержувач вантажу не є вантажовласником, тобто вантаж має бути отримано третьою особою, в залізничній накладній має бути відповідна відмітка, а оскільки в залізничних накладних відсутні будь-які відмітки стосовно того, що позивач є одержувачем вантажу для інших фізичних осіб - підприємців, то відповідно позивач і є власником отриманого товару.

Проте необхідно зазначити, що накладна (форма угоди на перевезення вантажу, яка укладається відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача) є доказом лише факту перевезення (переміщення) товару та отримання вантажу вантажоодержувачем (зазначена у документі перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж), який може як бути так і не бути власником такого товару, натомість факт набуття права власності на товар має підтверджуватись іншими первинними документами, наприклад видатковими накладними.

Таким чином зазначення в залізничній накладній одержувачем вантажу позивача не свідчить про те, що саме він є власником отриманого товару.

Окрім того, необхідно зазначити, що виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), проте судами вищезазначеного враховано не було.

Крім того, судами фактично не було досліджено і правовідносин позивача з Фізичними особами - підприємцями (ОСОБА_10., ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_9), підстави їх виникнення, не з'ясовано рух активів у процесі здійснення таких правовідносин, належно не досліджено надані документи на підтвердження вказаних правовідносин: договори, акти прийому - передачі, рахунок - фактура від 31.10.2010, з якого зокрема вбачається, що позивач є саме вантажоотримувач, а не власник, як не досліджено і правовідносини позивача з ПАТ "Українська залізниця".

Водночас, необхідно враховувати, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Суд також зазначає, що, у разі фактичного здійснення господарської операції недоліки в заповненні первинних документів не свідчать про їх неналежність та недопустимість як підстави для формування платником податків даних свого податкового обліку, а сутність (зміст), зокрема і договору, превалює над формою.

Для з'ясування зазначених обставин судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому за змістом частин 4, 5 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Дійшовши висновку, що поданих сторонами доказів недостатньо для встановлення обставин справи, суд має право вжити передбачених законом заходів для витребування належних доказів із власної ініціативи.

Принцип всебічного, повного та об'єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Таким чином, висновок суду про відповідність даних, зазначених у первинних документах, об'єктивним обставинам вчинення господарських операцій, повинен бути результатом належного аналізу зібраних у справі усіх доказів в їх сукупності.

Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору.

Згідно ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2012 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 по справі № 1570/4666/2012 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, крім як з підстав, у строк та в порядку, визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.В. Карась

Судді І.Я. Олендер

А.О. Рибченко