Справа № 819/1158/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. Справа № 876/6379/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року в справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2015 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» про стягнення з відповідача на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарських санкцій в розмірі 33535,18 грн. та пені в розмірі 301,86 грн. на рахунок: р/р № 002, ГУДКС України в Тернопільській області, МФО 838012, код одержувача 37977726.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач у 2014 році не виконав у повному обсязі нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим порушив вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Крім цього, ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» не інформувало відповідний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» (46010, місто Тернопіль, вулиця Текстильна, будинок 32, ) в користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (46021, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, будинок 8, ) адміністративно-господарські санкції у розмірі 33535,18 грн. та пеню у розмірі 301,86 грн., всього 33837,04 грн., які перерахувати на р/р № 0002 в ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, код одержувача 37977726.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що на підприємстві були створені два робочі місця для працевлаштування інвалідів, а також того, що відповідач вживав заходи для працевлаштування інвалідів та інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць саме для інвалідів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка», подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що протягом 2014 року на підприємство не звертались особи з інвалідністю для їх працевлаштування, не направлялись такі особи ні позивачем, ні центром зайнятості, відтак, норматив для працевлаштування інвалідів в кількості двох осіб не виконаний не з вини відповідача.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 16 лютого 2015 року ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» подало до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 рік, за даними якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік у відповідача становила 216 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 7 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», становить 9 осіб. Середньорічна заробітна плата штатного працівника у 2014 році склала 16768,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» перед Тернопільським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів сума адміністративно-господарських санкцій становить 33535,18 грн., виходячи з середньорічної заробітної плати штатного працівника у 2014 році 16767,59 грн. та кількості робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами - 2; за період з 16 квітня 2015 року по 24 квітня 2015 року за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню, виходячи із розміру 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України, у розмірі 301,86 грн. Загальна сума заборгованості склала 33837,04 грн.

Крім того, судом встановлено, що ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»), що підтверджується листами Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 22 квітня 2015 року № 04/50/1729, від 21 травня 2015 року № 07/2128.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»» від 31.01.2007 року № 70 (далі - постанова КМ України № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності та інструкція щодо її заповнення затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності N 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», згідно з вимогою пункту 2.1 якого така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пунктах 3, 4 вказуються кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму № 3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою № 3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слід прийти до висновку, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. А тому законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у 2014 році за нормативом робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів повинен був створити 9 робочих місць та повідомити у випадку не зайняття їх інвалідами Тернопільський міськрайонний центр зайнятості про наявність таких вакантних місць для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями. У ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» протягом 2014 року фактично згідно з даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів працювало 7 інвалідів, норматив в кількості двох робочих місць виконано не було.

При цьому, як вбачається з інформації Тернопільського міськрайонного центру зайнятості від 22 квітня 2015 року № 04/50/1729, наданої на запит Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 20 квітня 2015 року № 06-211/855, ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало міськрайонний центр зайнятості про наявність ще двох вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»).

Згідно з інформацією Тернопільського міськрайонного центру зайнятості, наданою листом від 21 травня 2015 року № 07/2128, ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» у 2014 році не інформувало міськрайонний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»).

Таким чином, відповідач жодного разу не повідомляв місцевий центр зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що подання звітності про наявність вакансій може бути належним доказом створення робочого місця і наявність вакансії саме для інваліда лише за умови, якщо будуть зазначені такі відомості у відповідних пунктах 3, 4 інформації про попит на робочу силу № 3-ПН, в яких наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) саме інвалідів, враховуючи характеристику вакансії та вимоги до претендента.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ТзОВ завод «Ремпобуттехніка» не виконало покладений на нього чинним законодавством обов'язок по створенню двох робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування відповідних органів, які займаються працевлаштуванням, що позбавило можливості прийняти міри по направленню для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними особами на підприємство.

Вказана правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 09 липня 2013 року (справа № 21-200а13), 19 листопада 2013 року (справа № 21-397а13), 28 січня 2014 року (справа № 21-476а13), яка в силу вимог частини першої статті 244-2 КАС України є обов'язковою для всіх судів України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю завод «Ремпобуттехніка» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 травня 2015 року в справі № 819/1158/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

ОСОБА_1

Ухвалу складено в повному обсязі 15 лютого 2016 року.