Справа № 490/4858/15-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 490/4858/15-а

Категорія: 5.6.2 Головуючий в 1 інстанції: Батченко О.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі ВК ММР) про визнання неправомірною бездіяльності відповідача щодо затвердження норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 вересня 2005 року № 148.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач мешкає в квартирі, яка є власністю Миколаївської міської ради, та у якій не встановлено лічильники води. МКП «Миколаївводоканал» нараховує плату за постачання 9 куб. м. холодної води та 8,85 куб. м. водовідведення на одну особу, тобто по нормам, які встановлені рішенням ВК ММР від 26 червня 1998 року № 385. У листопаді 2014 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження норм споживання води відповідно до нормативно-правових актів. Листом від 8 грудня 2014 року за № І-3912-1/л позивачу повідомлено, що назване питання може вирішуватись після прийняття бюджету на 2015 рік. Проте, станом на час звернення позивача до суду норми споживання води переглянуті не були. На думку ОСОБА_2, бездіяльність відповідача є неправомірною.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме п. 1.4 Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27 вересня 2005 року № 148, та п. 4 Порядку розроблення норм та затвердження нормативів питного водопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2004 року № 1107. Так, на думку апелянта, розмір плати за водопостачання нараховується позивачу не у спосіб, встановлений чинним законодавством. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача про залишення оскарженого судового рішення без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 мешкає в квартирі, яка є власністю Миколаївської міської ради, у якій не встановлено лічильника води.

МКП «Миколаївводоканал» нараховує плату за постачання 9 куб. м. холодної води та 8,85 куб. м. водовідведення на одну особу, тобто по нормам, які встановлені рішенням ВК ММР від 26 червня 1998 року № 385.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження норм споживання води відповідно до нормативно-правових актів.

Листом від 8 грудня 2014 року за № І-3912-1/л позивачу повідомлено, що назване питання може вирішуватись після прийняття бюджету на 2015 рік.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що твердження про те, що внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача порушені права позивача на отримання пільг та користування субсидією у визначеному законом розмірі, не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1107 затверджено Порядок розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання.

Пунктом 4 названого Порядку визначено, що нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоровя, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Методика визначення нормативів питного водопостачання населення розробляється та затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства за погодженням з центральними органами виконавчої влади з питань охорони здоровя, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27 вересня 2005 року № 148 затверджено Методику визначення нормативів питного водопостачання населення (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2005 року за № 1210/11490).

Пунктом 1.3 названої Методики встановлено, що остання є обовязковою для застосування науково-дослідними організаціями, які будуть розробляти нормативи питного водопостачання для конкретних населених пунктів.

На підставі п. 1.4. Методики нормативи водопостачання, визначені за даною методикою, використовуються також для розрахунку та встановлення норм споживання питної води населенням (далі - норми водоспоживання) в залежності від ступеня благоустрою житлових будинків.

Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, апеляційний суд приходить до висновку, що затвердженню норм споживання води та водовідведення відповідно до Методики передує розробка нормативів питного водопостачання спеціалізованими науково-дослідними організаціями, яка здійснюється на замовлення місцевих адміністрацій або органів місцевого самоврядування, а також погодження цих нормативів з місцевими органами виконавчої влади з питань охорони здоровя, охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Як встановлено матеріалами справи, у листопаді 2014 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про затвердження норм споживання води відповідно до нормативно-правових актів.

Листом від 8 грудня 2014 року за № І-3912-1/л позивача повідомлено про те, що порушене питання може вирішуватись після прийняття бюджету на 2015 рік.

З наданих стороною відповідача до суду апеляційної інстанції документів вбачається, що на момент розгляду справи судом першої інстанції Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради прийнято рішення від 13 листопада 2015 року № 1008 «Про затвердження поточних індивідуальних технологічних нормативів використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Вказаним рішенням затверджено розроблені державним підприємством «Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут міського господарства», погоджені управлінням екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації та Миколаївським регіональним управлінням водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України поточні індивідуальні технологічні нормативи використання питної води МКП «Миколаївводоканал».

Із врахуванням викладеного та наведених вище норм законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо затвердження норм споживання води та водовідведення не підлягають задоволенню, оскільки після звернення позивача відповідачем вчинено дії щодо розробки та затвердження названих норм.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог є правильним.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову районного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 8 лютого 2016 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_3