Справа № 177/2466/14-а
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
"27" січня 2016 р. справа № 177/2466/14-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Чередниченко В.Є., Коршуна А.О.,
при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області
на постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 р. у справі №177/2466/14-а
до Управління Пенсійного фонду в Криворізькому районі Дніпропетровської області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
У серпні 2014 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:
- визнати дії відповідача щодо відмови в нарахуванні пенсії за зменшеним пенсійним віком у відповідності до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" протиправними;
- зобов`язати відповідача призначити та нарахувати позивачу з 21.08.2012 року пенсію з віком, як особі, яка працювала у зоні відчуження в період з 27.07.1986 року по 12.08.1986 року, із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.
Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 р. позов задоволено, а саме:
- поновлено позивачу строк позовної давності для звернення до суду з позовом до відповідача;
- визнано протиправною відмову відповідача № 1071 від 20.11.2012 року у призначенні позивачу пенсії на віком, зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язано відповідача з 21.08.2012 року призначити та нарахувати позивачу пенсію за віком, із зменшенням пенсійного віку на 10 років, згідно п.1 ч.1 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Постанова мотивована тим, що надані позивачем докази в їх сукупності свідчать про право позивача на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, згідно п.1 ч.1 ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян. Натомість будь-яких доказів того, що спростовують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні

відчуження більше 5 днів, що дає позивачу право на отримання пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідач не надав.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач, зокрема, зазначив, що для призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії із зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" необхідною умовою є не лише статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС а і праця у зоні відчуження (дні виїзду у зону відчуження) не менше 5 календарних днів в 1986 році.

В довідках наданих Центрального архіву Міністерства оборони України від 12.09.1994 №51/4953 та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17.05.2012 №80997 дні виїздів в зону відчуження відсутні. Тож визначити скільки ОСОБА_1 пропрацював у зоні відчуження не можливо.

Позивач у період з 26.07.1986 по 12.08.1986 рік приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася в с. Оране.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 322 від 08.09.1997, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.1997 №457/2261 зазначена військова частина знаходилась в с. Оране з 05.05.1986 по 26.12.1990 роки, що є зоною гарантованого добровільного відселення.

Статтею 2 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" територія радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на такі зони: 1) зона відчуження; 2) зона безумовного (обов`язкового відселення); 3) зона гарантованого добровільного відселення; 4) зона посиленого радіоекологічного контролю. Тобто зона відчуження та зона гарантованого добровільного відселення не є тотожним поняттям, а є різними зонами.

Згідно листа управління соціального захисту населення Дніпропетровської облдержадміністрації від 20.10.1997р. №09/623 з переліком військових частин, які під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС дислокувались у зоні відчуження, військова частина НОМЕР_1 перебувала у зоні відчуження лише з 29.04.1986 по 04.05.1986 (м. Чорнобиль) та з 10.05.1986 по 18.05.1986 рік (с. Городище).

В період коли ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії ЧАЕС в складі військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася в с.Оране, з 26.07.1986 по 12.08.1986 у зоні відчуження дана військова частина не перебувала.

Окірм того, майже в усіх документах наданих позивачем прізвище написано ОСОБА_1 що не співпадає з написанням прізвища в паспорті ОСОБА_1 .

Твердження суду, що в документах, начебто, прізвище написано російською мовою не відповідає даним зазначеним в паспорті Позивача, в якому на російській мові прізвище написано " ОСОБА_2 " (стор.2).

В довідці від 21.12.1995р. за № 172, виданої радгоспом "Красний Забойщик" за 1986 рік на підставі особового рахунку №739 вказана доплата за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в сумі 164,80 крб. В даній довідці як і в інших документах невірно вказано прізвище а саме " ОСОБА_2 "

Після проведеної у Криворізькому районному трудовому архіві перевірки первинних документів, на підставі яких видана довідка, управлінням встановлено, що у розрахунково- платіжній відомості за грудень 1986 року прослідковується сума 164,80 крб., але іншими чорнилами зазначено - "Доплата за роботу на ЧАЕС 4,12х10=41.20x4". Також в цій відомості мають місце виправлення підсумкової суми нарахування заробітної плати за грудень 1986 року (копія акту є в матеріалах справи).

Нарахувань за роботу в ЧАЕС з серпня по листопад 1986 року не має.

Таким чином довідка від 21.12.1995 за № 172, видана радгоспом "Красний Забойшик" за 1986 рік не є належним доказом перебування позивача у зоні відчуження, так як містить недостовірну та помилкову інформацію.

Також відповідач зазначив, що про порушення своїх прав позивач дізнався ще 25.12.2012 року (дата отримання позивачем протоколу №10714 від 20.11.2012 про відмову у призначенні пенсії), а звернувся до суду лише 21.08.2014 року, тобто позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досяг 50-ти річного віку (а.с.4) та 31.10.2012 року звернувся до УПФУ в Криворізькому районі з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як учаснику ліквідації ЧАЕС 2 категорії, що підтверджується заявою (а.с. 22).

Разом з заявою позивач надав необхідні для призначення пільгової пенсії документи, а саме посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, довідки Центрального архіву Міноборони № 51/4953 від 12.09.1994 року та Галузевого архіву Міноборони України № 80997 від 17.05.2012 року (а.с.5, 6, 7).

Протоколом № 1071 від 20.11.2012 року відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, мотивуючи своє рішення недостатністю документів, що підтверджують роботу в зоні відчуження, а саме відсутністю підтвердження місця проведення робіт, днів виїзду в зону відчуження та дози опромінення, а також тим, що військова частина НОМЕР_1 не вказана у переліку військових частин, які дислокувалися у зоні відчуження у період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 27).

Суд першої інстанції дійшов до висновку про неправомірність відмови відповідача та задоволення позовних вимог позивача у зв`язку з тим, що:

- статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 наданий та підтверджений компетентним органам та відповідно до порядку встановленого Кбінетом Міністрів України (а.с. 113). Видане посвідчення є дійсним, ніким не оскаржене та не скасоване, є основним документом, що підтверджує статус ОСОБА_1 , як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- розбіжності в написанні прізвища позивача ("Очередний", " ОСОБА_2 ") в документах, на які посилається заявник, зумовлені записами на різних мовах, а саме українською та російською мовою;

- надані позивачем докази (військовий квиток, довідки архіву, посвідчення учасника ліквідації наслідків ЧАЕС), в своїй сукупності, за відсутності подання відповідачем, в порушення ч.2 ст. 71 КАС України, будь-яких доказів в спростування вказаного факту, підтверджують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження у вказаний період, що складає більше 5 днів, а отже позивач має право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірність відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років та задоволення позовних вимог позивача, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед яких: учасники ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які працювали у зоні відчуження з 01.07.1986 року по 31.12.1986 року - не менше 5 календарних днів.

Умови надання пенсій за віком, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення із зниженням пенсійного віку в залежності від кількості днів роботи або проживання на цих територіях визначає ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме:

1) на 10 років - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів;

2) на 8 років - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році.

Згідно пункту 7 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України 25.11.2005 року N 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи:

- посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.88 N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Відповідно до ст. 2 Закону УРСР "Про правовий режим території, що зазнала радіаційного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" територія, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, поділяється на зони:

- зона відчуження,

- зона безумовного (обов`язкового) відселення,

- гарантованого добровільного відселення,

- посиленого радіоекологічного контролю. При цьому зоною відчуження є територія, що з 26 квітня 1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 25.10.2000 року за № 12-рп/2000 зоною відчуження є територія, що з 26.04.1986 року охоплює ту частину радіаційно небезпечних земель, рівень забруднення яких зумовив необхідність евакуації населення у 1986 році на підставі відповідних актів органів державної влади, незалежно від часу прийняття цих актів та проведення евакуації.

Відповідно до ч.5 ст. 2 Закону УРСР "Про правовий режим території, що зазнала радіаційного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" межі цих зон встановлюються та переглядаються Радою Міністрів Української РСР на основі експертних висновків Національної комісії радіаційного захисту населення України, Академії наук Української РСР, Міністерства охорони здоров`я Української РСР, Державного комітету Української РСР по захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, Українського республіканського управління по гідрометеорології, Державного агропромислового комітету Української РСР, Державного комітету Української РСР по екології і раціональному природокористуванню за поданням обласних Рад народних депутатів.

В межах зони відчуження створювалися зони небезпеки -3, -2, -1 та зона особливого контролю, оплата праці на роботах в яких здійснювалася, згідно Постанови Ради Міністрів УРСР № 207/-7 від 10.06.1986 року, відповідно в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, поверх середньомісячної заробітної плати, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановленої за основним місцем роботи, що свідчить про вищий рівень небезпеки саме в зоні небезпеки № 3 зони відчуження. Вказаний факт підтверджується п. 1 листа Міністерства праці та соціальної політики України № 03-3/1652-018-2 від 13.04.2001 року, а також листом Міністерства надзвичайних ситуацій щодо визначення зон небезпеки та оплати праці в них (а.с. 130-152).

При зверненні ОСОБА_1 до УПФУ в Криворізькому районі, ним разом з заявою про призначення пенсії, було надано довідки Центрального архіву Міністерства оборони України № 51/4953 від 12.09.1994 року (а.с. 23, 118) та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 80997 від 17.05.2012 року, згідно яких ОСОБА_1 (російською мовою " ОСОБА_2 ") приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі військової частини № НОМЕР_1 , у період з 26.07.1986 року по 12.08.1986 року (а.с. 6, 23).

З вказаних довідок вбачається, що доза опромінення ОСОБА_1 не відображена, у зв`язку з тим, що журнали обліку доз опромінення знищені з причини зараження, а дні виїзду в зону відчуження не відображені, оскільки накази командування в/ч НОМЕР_1 по виїздам почали вестися лише з 21.08.1986 року (а.с. 6).

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 27.07.1986 року по 12.08.1986 року, саме на території зони відчуження, підтверджується витягом з військового квитка ОСОБА_1 та самим квитком (а.с. 116-117), в яких зафіксовано факт участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 27.07.1986 року по 12.08.1986 року в зоні № 3. Доза опромінення ОСОБА_1 - 20p., визначена в довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 № 77 від 05.07.2013 року (а.с. 7) та книзі обліку військовослужбовців, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС Криворізького РВК, де під № 69 значиться ОСОБА_1 (російською "Очередной"), з дозою опромінення 20р. (а.с. 108-110), що еквівалетно 20 бер.

Посилання відповідача в апеляційній сказі на те, що військова частина № НОМЕР_1 , згідно наказу Міноборони № 322 від 08.09.1997 року "Про затвердження Переліку військових частин, установ, організацій і підприємств Міноборони України, дислокованих (які дислокувалися) у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення" дислокувалася в с. Оране, яке відноситься до зони гарантованого - добровільного відселення (а.с. 60-80), колегія суддів не приймає до уваги, оскільки факт дислокації військової частини не спростовує перебування у зоні відчуження під час виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Посилання відповідача на лист Управління соціального захисту населення № 09/623 від 20.10.1997 року, в частині того, що в/ч НОМЕР_1 дислокувалася в зоні відчуження лише в період з 29.04.1986 року по 04.05.1986 року та з 10.05.1986 року по 18.05.1986 року, також є помилковим, оскільки вказаний лист не містить вичерпної інформації, адже є доповнення до листа 1994 року, про що вказано на ньому (а.с. 101-103). Окрім того, ст. 55 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пов`язує право особи на пільгову пенсію з місцем праці чи проживання, а не з місцем дислокації військової частини.

Отже, така підстава для відмови в призначення пенсії ОСОБА_1 , як дислокація військової частини № НОМЕР_1 не в зоні відчуження, не може бути визнана обгрунтовано.

Ще одним доказом участі позивача в роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме в III зоні небезпеки зони відчуження, є проведення йому доплати до заробітку в 4-х кратному розмірі, як того вимагала постанова Ради Міністрів УРСР № 2071-1 від 10.06.1986 року, що відповідав розміру доплати за роботу в III зоні небезпеки зони відчуження. Вказаний факт підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 за 1986 рік та відомістю про нарахування заробітної плати, з яких вбачається проведення 4-х кратної доплати за роботу в ЧАЕС (а.с. 24-25).

На думку відповідача, вказані документи містять виправлення та суперечності, що підтверджуються актом перевірки достовірності довідки про заробітну плату для нарахування пенсії від 19.11.2012р., а отже не можуть бути допустимими доказами.

Проте, на думку колегії суддів, вказані відповідачем допущення помилок та виправлень в первинних документах посадовими особами, за відсутності вини з боку позивача, не можуть бути підставою для позбавлення його права на пільги визначені законом.

Крім того, на спростування відображених в зазначених документах відомостей щодо нарахування позивачу доплати за роботу в зоні відчуження відповідач будь-яких доказів, окрім акту від 19.11.2012р., відповідач суду не надав.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" є документом, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

01.07.1996 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії, серія НОМЕР_2 (а.с. 5, 113-120). Правомірність видачі вказаного посвідчення підтверджується витягом з протоколу засідання комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи Дніпропетровської обласної державної адміністрації № 50 від 05.08.1997 року (а.с.119). Вказане посвідчення було перереєстроване, з заміною посвідченням серія НОМЕР_3 від 03.07.2015 року, в якому виправлено допущену помилку в написанні прізвища, а саме вказано " ОСОБА_2 " (а.с. 127), що було однією з перешкод в отриманні пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Таким чином, статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії ОСОБА_1 наданий та підтверджений компетентним органам та відповідно до порядку встановленого КМ України (а.с. 113). Видане посвідчення є дійсним, ніким не оскаржене та не скасоване, є основним документом, що підтверджує статус ОСОБА_1 , як громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що неточності в написанні прізвища позивача у наданих довідках та первинних документах ("Очередной" замість "Очередний") зумовлені записами на різних мовах або описками.

Посилання відповідача на написання прізвища позивача в паспорті російською мовою " ОСОБА_2 " також не є підставою вважати, що надані позивачем документи, які підтверджують його право на отримання пенсії відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" належать іншій особі. До вказано висновку можна дійти шляхом порівняння записів та фотографій паспорту (а.с.4), посвідчень учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1985 р. (5, 127) та військового квитка позивача (а.с.117).

Отже, надані позивачем докази у своїй сукупності підтверджують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження більше 5 днів, що дає йому право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність відмови відповідача № 1071 від 20.11.2012 року у призначенні позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Пункт "а" ч.1 стаття 83 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначає, що пенсії за віком призначаються з дня досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком 31.10.2012 року, тобто до спливу 3 місячного строку, а отже він має право на призначення пенсії саме з 21.08.2012 року.

Згідно доводів відповідача, про порушення своїх прав позивач дізнався ще з моменту отримання протоколу №10714 від 20.11.2012р. про відмову у призначенні пенсії - 25.12.2012 року, а звернувся до суду лише 21.08.2014 року, тобто позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 р. задоволено клопотання позивача та поновлено йому строк звернення до суду з позовом.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення клопотання позивача у зв`язку з тим, що позивач після отримання відмови в призначені пенсії самостійно вжив заходів для захисту свого права, а саме:

- вживав заходів для збирання первинних документів (а.с.8), на відсутність яких вказав відповідач у відмові, вживав заходів для усунення недоліків цих документів, які були допущені певними посадовими особами при оформленні,

- здійснював запити (а.с. 42),

- вживав заходів для позасудового врегулювання спору (а.с. 9-10, 37-41).

На думку колегії суддів, зазначені причини пропуску строку для звернення до суду з позовом є поважними, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про поновлення позивачу строку для звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.88 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2015 року задоволено клопотання відповідача та відстрочено йому сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду від 25.11.2015 р. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до матеріалів справи, на час розгляду апеляційної скарги відповідачем не було сплачено судовий збір в сумі 80 грн. 39 коп. (1218 грн.*0,06*1,1).

Отже, судовий збір сумі 80 грн. 39 коп. підлягає стягненню до спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.195, 196, 199, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Криворізькому районі Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.11.2015 р. у справі № 177/2466/14-а залишити без змін.

Стягнути на користь спеціального фонду Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області; рахунок отримувача: 1004; код класифікації доходів бюджету: 22030001; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37989274; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області; код банку отримувача (МФО): 805012) судовий збір в сумі 80 грн. 39 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду в Криворізькому районі Дніпропетровської області.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун