Справа № 215/3412/15-а (2-а/215/95/15)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"20" січня 2016 р. справа № 215/34121/15-а (2-а/215/95/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 26.11.2015 р. у справі №215/34121/15-а (2-а/215/95/15)

за позовом ОСОБА_2

до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ОСОБА_3 ради,

третя особа - ОСОБА_4,

про визнання незаконними та скасування рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив :

- визнати причину пропуску звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення виконавчого комітету Тернівської районної ради у м. Кривому Розі від 15.10.2014 року № 408 "Про визначення способу участі гр.. ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5О." поважною;

- визнати незаконним (протиправним) повністю та скасувати рішення виконавчого комітету Тернівської районної ради у м. Кривому Розі від 15.04.2015 року № 133 "Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Тернівської районної ради у м. Кривому Розі від 15.10.2014 року № 408 "Про визначення способу участі гр.. ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5О." ;

- визнати незаконним (протиправним) повністю та скасувати рішення виконавчого комітету Тернівської районної ради у м. Кривому Розі від 15.10.2014 року № 408 "Про визначення способу участі гр.. ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5О.".

Ухвалою суду першої інстанції від 26.11.2015 року закрито провадження в справі за цим позовом з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, оскільки, за висновком суду, предмет даного спору регулюється нормами сімейного права, між сторонами відсутні адміністративно-правові відносини. Розяснено позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку, встановленому ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, та

зазначає наступне. Відповідач є субєктом владних повноважень, спірні рішення прийняті ним при здійсненні управлінських функцій як органу опіки та піклування, оскарження таких рішень віднесено до юрисдикції адміністративних судів. Суд першої інстанції прийняв до уваги ухвалу апеляційного суду в цій справі від 13.10.2015 року, висновки якої, з точки зору позивача, є помилковими. Крім того, позивач зазначає, що апеляційний суд втрутився у здійснення правосуддя судом першої інстанції, хоча мав право самостійно прийняти рішення про закриття провадження в справі.

Також, зазначає, що між ним та відповідачем немає правовідносин, які регулюються сімейним правом. Посилається на постанову Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, якою, на його думку, підтверджуються його доводи щодо дотримання юрисдикції. Вважає, що своїм приписом про належність позивачу звернутись з даним позовом в порядку ЦПК призведе до прийняття незаконного рішення з порушенням предметної підсудності.

Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними рішення органу опіки та піклування щодо визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 Позивач наводить обставин, які стосуються стосунків третьої особи ОСОБА_4 колишнього чоловіка позивача та їх малолітньої дитини. Вважає, що внаслідок спілкування з батьком дитина почала хворіти, перебуває після зустрічей в нервовому, пригніченому, психічно нестабільному стані. Зазначає, що батько порушує встановлені відповідачем умови спілкування з дитиною. Зазначає, що відповідач своїм спірним рішенням залишив без уваги доводи позивача та вимоги щодо заборони вивезення дитини до помешкання нової сімї третьої особи, завдання останнім шкоди здоровю дитини. Наводить обставини, яки свідчать про неприязні стосунки між позивачем та третьою особою.

Отже, вбачається, що підставою для визнання незаконними спірних рішень відповідача є неврахування останнім заяви позивача від 05.02.2015 року щодо внесення змін до рішення № 408 від 15.10.2014 року виконкому Тернівської районної у м. Кривому Розі ради, в якій повідомляється про негативний вплив спілкування дитини з батьком та його новою сімєю та інші порушення третьою особою положень Сімейного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 4 пункту "б" частини 1 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, зокрема, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З наведеного в позовній заяві вбачається, що між батьками існує спір про право на участь батька у вихованні малолітнього сина, який повинен розглядатись в порядку, визначеному ст. 158 Сімейного кодексу України, яка встановлює, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Отже, розглядаючи спір щодо незгоди з рішенням органу опіки та піклування стосовно права особи, що витікає з сімейних правовідносин, суд має перевіряти, чи належним чином враховані таким органом стосунки, яки виникли між батьками та дитиною, та інші обставини, що мають істотне значення, які є предметом регулювання Сімейного кодексу України, а тому є приватно-правовими відносинами, а не публічними.

Таким чином, вказані рішення відповідача в даному випадку є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері сімейних відносин, тому спір підлягає вирішенню в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Щодо інших доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів не приймає до уваги заперечення позивача на ухвалу апеляційного суду в цій справі від 13.10.2015 року, оскільки вона не може бути предметом розгляду в цьому апеляційному провадженні. Крім того, нормами Кодексу адміністративного судочинства України не встановлена обовязковість висновків суду апеляційної інстанції для суду першої інстанції. Інші доводи заявника апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому, як на думку колегії суддів, розумінні процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 200, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 26.11.2015 р. у справі №215/34121/15-а (2-а/215/95/15) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко