Справа № 817/3131/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3131/15

21 січня 2016 року 16год. 00хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4І.М."
до Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4І.М." звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 15.04.2015 року повністю та № від 15.04.2015 року в частині нарахування 76586,00 грн. основного платежу та 38293,00 грн. штрафної санкції.

Позовні вимоги в повному обсязі підтримані представником позивача в судовому засіданні та обґрунтовані тим, що оспорювані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2015 року в тій частині, яка є неузгодженою після досягнутого в іншій частині податкового компромісу, є протиправними. Так, вказані податкові повідомлення-рішення у цій частині ґрунтуються на висновках податкового органу щодо безтоварності операцій позивача з ТОВ "Тіамеро-ІД" та ТОВ "Азовекогруп". Разом з тим такі висновки є голослівними і безпідставними. Представник позивача доводив, що до перевірки були надані всі належні первинні документи, які підтверджують реальність господарської операції, правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту. Зауважував, що відсутність контрагента за місцезнаходженням на момент перевірки не визнається Податковим кодексом України як підстава для не включення до складу валових витрат вартості отриманих від такого контрагента товарів, використаних в господарській діяльності. Вказав, що ТОВ "ОСОБА_4І.М." не може відповідати за дії своїх контрагентів і такі обставини жодним чином не можуть впливати на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплачених коштів та податку на додану вартість в ціні товарів. Також вказав, що отриманий від вказаних контрагентів товар, був використаний в межах господарської діяльності позивача. Видаткові та податкові накладні оформлені належним чином та виписані субєктами господарювання, які були і є зареєстрованими платниками податку на додану вартість. Відтак, жодних правових підстав для зменшення позивачу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість по взаємовідносинах із вищевказаними контрагентами, у податкового органу не було. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач подав письмове заперечення на позов (а.с.236-239 том 1).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала суду пояснила, що одним із постачальників ТОВ "ОСОБА_4І.М." в охопленому перевіркою періоді було ТОВ "Тіамеро-ІД", податковим органом за місцезнаходженням якого Харківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській області, констатовано відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, в результаті чого податкові зобовязання з ПДВ даного контрагента виключені із бази даних системи співставлення. Іншим постачальником ТОВ "ОСОБА_4І.М." в охопленому перевіркою періоді було ТОВ "Азовекогруп", податковим органом за місцезнаходженням якого Жовтнева ОДПІ у м.Маріуполь ГУ Міндоходів у Донецькій області, констатовано безтоварність операцій з огляду на те, що уточнюючі розрахунки податкових зобовязань з ПДВ його постачальника ТОВ "Конвалія Технолоджи" не визнані податковою звітністю. Як наслідок, господарські операції по ланцюгу постачання не підтвердились. Враховуючи вищенаведене, податковий орган констатував проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру. За таких обставин, представник відповідача доводила, що позивач не мав підстав відображати у податковій звітності з ПДВ податкові накладні, виписані вказаними постачальниками, як і відносити на витрати суми сплачених таким контрагентам коштів. З наведених підстав в задоволенні позову просила відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх у сукупності, відповідно до вимог закону, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав.

Матеріалами справи стверджено, що державна реєстрація ТОВ "ОСОБА_4І.М.", , проведена 01.02.2001 року, а відомості про вказану юридичну особу включені в Єдиний державний реєстр 26.11.2004 року. Основним видом діяльності ТОВ "ОСОБА_4І.М." є виробництво фарб, лаків і подібної продукції, друкарської фарби та мастик (а.с.8-10 том 1).

Судом встановлено, що на підставі наказу начальника ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області №79 від 27.03.2015 року та направлень на перевірку №101/22-138 та №100/22-138 від 30.03.2015 року уповноваженими особами ДПІ у Рівненському районі на підставі пп.78.1.4 п.78.1, п.78.4 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ "ОСОБА_4І.М." з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року (а.с.248-249 том1, а.с.1 том 2).

Результати перевірки оформлено актом №18/22-141/31299514 від 09.04.2015 року з додатками (а.с.14-75,246-247 том 1, а.с.2-5 том 2).

У висновках акту перевірки констатовано, зокрема, такі порушення:

п.44.1 ст.44, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 198853,00 грн., в тому числі: III квартал 2012 року 15200,00 грн., IV квартал 2012 року 3732,00 грн., IV квартал 2013 року 179921,00 грн., та зменшено збитки за 2014 рік в сумі 595502,00 грн.,

п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено ПДВ на 214540,00 грн., в тому числі: за грудень 2013 року 137954,00 грн., за липень 2014 року 8677,00 грн., серпень 2014 року 14850,00 грн., вересень 2014 року 17923,00 грн., жовтень 2014 року 16803,00 грн., листопад 2014 року 18333,00 грн., та залишок від'ємного значення ПДВ, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду в рядку 24 декларації за грудень 2014 року зменшується в сумі 45506,00 грн.

Вказані висновки, в свою чергу, ґрунтуються на аналізі наступних господарських операцій позивача, описаних у розділах 3.1.2. та 3.2.2. акту перевірки:

1. у розділі 3.1.2. констатовано завищення валових витрат у загальній сумі 1632605,00 грн., в тому числі:

1.1. по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ "Грант-Тайм" - 689771,00 грн. (IV квартал 2013 року),

1.2. по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ "Тіамеро-ІД" - 330,00 грн. (IV квартал 2014 року),

1.3. по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ "Азовекогруп" 201970,00 грн.(III квартал 2014 року) та 393202,00 грн. - (IV квартал 2014 року),

1.4. по операціях з оренди приміщення у ФОП ОСОБА_5 72380,00 грн. - (III квартал 2012 року) та 17770,00 грн. (IV квартал 2012 року),

1.5. по оперативним витратам 257182,00 грн. (IV квартал 2013 року).

2. у розділі 3.2.2. констатовано завищення податкового кредиту з ПДВ у загальній сумі 260046,00 грн., в тому числі:

2.1. по податкових накладних, виписаних ТОВ "Грант-Тайм" 137954,00 грн. (грудень 2013 року),

2.2. по податкових накладних, виписаних ТОВ "Тіамеро-ІД" 1056,00 грн. (вересень 2014 року),

2.3. по податкових накладних, виписаних ТОВ "Азовекогруп" 121036,00 грн. (липень-грудень 2014 року).

З урахуванням охопленого перевіркою періоду та даних податкової звітності платника податків, зокрема декларування ним відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік та відємного значення рядка 18 або 19 декларації з ПДВ за грудень 2014 року, такі висновки зумовили, як збільшення платнику податків сум грошових зобовязань (III квартал 2012 року - IV квартал 2013 року, відповідно, операції з ТОВ "Грант-Тайм", ФОП ОСОБА_5 та по обліку оперативних витрат, а по ПДВ - по податкових накладних, виписаних ТОВ "Грант-Тайм"), так і зменшення відємного значення таких зобовязань (III квартал 2014 року - IV квартал 2014 року, відповідно, операції з ТОВ "Тіамеро-ІД" та ТОВ "Азовекогруп" і по виписаних ТОВ "Азовекогруп" в грудні 2014 року податкових накладних).

На підставі вказаних висновків 15.04.2015 року Державною податковою інспекцією у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 298280,00 грн., у тому числі 198853 грн. - за основним платежем та 99427,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

№, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 595502,00 грн. (а.с.11 том 1),

№, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 321812,00 грн., у тому числі 214540,00 грн. - за основним платежем та 107272,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.13 том 1);

№, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за грудень 2014 року на 45506,00 грн. (а.с.12 том 1).

15.04.2015 року ТОВ "ОСОБА_4І.М." подало начальнику ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області заяву про застосування податкового компромісу (за результатами перевірки), в якій виявило бажання скористатися процедурою податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 198853 грн. - за основним платежем та 99427,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями в повному обсязі зі сплатою 5% узгодженої в такий спосіб суми грошового зобовязання, що складає 9942,65 грн., а по податковому повідомленню-рішенню №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 214540,00 грн. - за основним платежем та 107272,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями в частині, яка стосується податкового кредиту, сформованого у грудні 2013 року за рахунок контрагента ТОВ "Грант-Тайм" в розмірі 137954,20 грн. зі сплатою 5% узгодженої в такий спосіб суми грошового зобовязання, що складає 6897,70 грн. (а.с.14 том 2).

24.04.2015 року начальником ДПІ у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області прийнято рішення про застосування процедури податкового компромісу №2799/22-120, згідно з яким ТОВ "ОСОБА_4І.М." погоджено застосування процедури податкового компромісу на податкові повідомлення-рішення: № від 15.04.2015 року в частині суми грошового зобовязання за платежем "податок на додану вартість" (внаслідок завищення податкового кредиту) 137954,00 грн. (основного платежу) та 68977 грн. (штрафної санкції); № від 15.04.2015 року в частині суми грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток" (у звязку із завищенням витрат, що враховуються при визначені обєкта оподаткування) в розмірі 198853 грн. (основного платежу) та 99427,00 грн. (штрафної санкції) (а.с.241-245 том 1,а.с.15-17 том 2).

Платіжними дорученнями №867 та №868 від 24.04.2015 року ТОВ "ОСОБА_4І.М." сплатило до бюджету 9942,65 грн. податку на прибуток та 6897,70 грн. ПДВ по узгодженому внаслідок застосування процедури податкового компромісу податковому зобовязанню (а.с.17 том 2 на звороті).

Позивач, скориставшись процедурою адміністративного оскарження, 27.04.2015 року подав скаргу на податкові повідомлення-рішення №, № та № від 15.04.2015 року до керівника ГУ ДФС у Рівненській області (а.с.49-50 том 2), рішенням якого від 24.06.2015 року №213/10с/17-00-10-04-04/81, скарга в частині застосованого податкового компромісу по податковому повідомленню-рішенню № від 15.04.2015 року в частині суми грошового зобовязання за платежем "податок на додану вартість" 137954,00 грн. (основного платежу) та 68977,00 грн. (штрафної санкції) залишена без розгляду, а в решті без задоволення, як і скарги в частині інших податкових повідомлень-рішень (а.с.51-55 том 2). Аналогічна скарга була подана позивачем до керівника ДФС України 02.07.2015 року (а.с.56-58 том 2), рішенням якого від 31.08.2015 року №1850216/99-99-10-01-01-25 скарга платника залишена без задоволення (а.с.59-61 том 2).

Таким чином, після застосування процедури податкового компромісу та адміністративного оскарження, залишилися неузгодженими:

податкове повідомлення-рішення форми "П" № від 15.04.2015 року, яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 595502,00 грн. - в повній мірі,

податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 15.04.2015 року, яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ за грудень 2014 року на 45506,00 грн. в повній мірі,

податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 15.04.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 214540,00 грн. - за основним платежем та 107272,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині нарахування 76586,00 грн. основного платежу 54 =76586) та 38293,00 грн. штрафної санкції (107272 -68977=38295), і саме вони є предметом даного адміністративно-правового спору.

Як встановлено судом з пояснень представників сторін та з акту перевірки, висновки податкового органу в частині, яка стосується неузгоджених податкових зобовязань, зводяться до порушення позивачем приписів Податкового кодексу України при формуванні витрат та податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ "Тіамеро-ІД" та ТОВ "Азовекогруп".

При цьому, такі висновки ґрунтуються на тому, що обумовлені господарські операції носять безтоварний характер, документально не підтверджені, так як договори та інші документи складені з порушенням цивільної правосубєктності, а тому не створюють відповідних правових наслідків.

При вирішенні даного адміністративного спору суд виходить з того, що згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-ХІV від 16.07.1999 року визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі статтею 1 того ж Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", - є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України №71-VIII від 28.12.2014 року, яка діяла впродовж охопленого перевіркою періоду) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України №71-VIII від 28.12.2014 року) витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.8 ст.138 Податкового кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України №71-VIII від 28.12.2014 року) визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а зокрема, амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України №71-VIII від 28.12.2014 року, яка діяла впродовж охопленого перевіркою періоду) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього кодексу, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Перевіряючи фактичність здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Тіамеро-ІД" суд встановив, що у вересні 2014 року вказаним субєктом господарювання поставлено позивачу товар: напівавтоматичний зварювальний апарат, вартістю 6336,00 грн. в тому числі ПДВ 1056,00 грн. Поставка оформлена видатковою накладною №РН-0118 від 09.09.2014 року. Товар отримано під підпис уповноваженою особою позивача ОСОБА_6 на підставі довіреності №877 від 17.09.2014, про що зазначено безпосередньо у видатковій накладній (а.с.128 том 1).

На підставі рахунку-фактури №СФ0000095 від 09.09.2014 року ТОВ "ОСОБА_4І.М." 18.09.2014 року проведено оплату товару постачальнику в сумі 6336,00 грн. в тому числі ПДВ 1056,00 грн., що знайшло відображення в акті податкової перевірки (а.с.30 том 1).

Постачальником виписано позивачу податкову накладну №19 від 18.09.2014 року на суму ПДВ 1056,00 грн. (а.с.129 том 1), яка відображена в реєстрі отриманих податкових накладних, а податок на додану вартість за якою позивачем віднесено до податкового кредиту з ПДВ за вересень 2014 року (а.с.156-160 том 1).

Придбаний у ТОВ "Тіамеро-ІД" напівавтоматичний зварювальний апарат позивачем був введений в експлуатацію і з жовтня 2014 року на даний основний засіб товариством нараховувалась амортизація в сумі 330 грн., яка включена до рядка 05.1 СВ Податкової декларації за 2014 рік, що підтверджено звітом по основним засобам (а.с.33 том 2) та знайшло відображення в акті податкової перевірки (а.с.30 том 1).

На підтвердження отримання та використання напівавтоматичного зварювального апарату в якості основного засобу позивачем надано акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (а.с.70 том 2).

Досліджені судом документи є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV від 16.07.1999 року, а з інших даних вбачається, що фактичний рух активів та зміни у власному капіталі платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Крім того, позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано і факт використання позивачем придбаного у ТОВ "Тіамеро-ІД" напівавтоматичного зварювального апарату у власній господарській діяльності в якості основного засобу. Не спростовано також і господарський сенс відповідної операції.

Що стосується зауважень відповідача про відсутність у позивача товарно-транспортної накладної, то слід зауважити, що вказане є порушенням автомобільного, а не податкового законодавства.

Що стосується зауважень відповідача про відсутність у позивача документів про приймання продукції, порядок яких оформлення передбачено Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої Постановою Держарбітражу при ОСОБА_7 СРСР №П-6 від 15.06.1965 року та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженою Постановою Держарбітражу при раді Міністрів СРСР №П-7 від 25.04.1966 року, то слді зауважити, що документи, які передбачені постановами Державного арбітражного СРСР від 15.06.1965 року та від 25.04.1966 року, можуть оформлятися за домовленістю сторін, але вони не є обовязковими первинними документами, на підставі яких здійснюється податковий облік.

Належним доказом передачі товару є якраз видаткова накладна, яка, за умови належного оформлення підписами і печатками продавця і покупця відповідних граф: «здав»/«прийняв», є належним первинним документом, що підтверджує передачу товару.

Нормою пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України, встановлено презумпцію правомірності рішень платника податку в тому разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків. Це поширюється також і на кваліфікацію господарських операцій з метою формування платником податків витрат для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту для визначення обєкта оподаткування з податку на додану вартість, і за її змістом, відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно. Однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

В ході податкової перевірки, результати якої оскаржуються, відповідачем не зібрано, а в ході судового розгляду - не надано, жодного доказу на підтвердження факту нереальності вчинення господарських операцій між ТОВ "ОСОБА_4І.М." та ТОВ "Тіамеро-ІД".

При цьому суд критично оцінює висновки акту перевірки відповідача про те, що у ТОВ "Тіамеро-ІД" відсутні трудові ресурси та виробничі потужності, економічно необхідні для здійснення господарської діяльності, оскільки вказані обставини не можуть бути доказом неспроможності виконання тих чи інших господарських операцій з огляду на відсутність законодавчого обмеження щодо використання у господарській діяльності лише власних основних та оборотних засобів, як і найманої праці шляхом укладення трудових, а не цивільно-правових договорів.

Податковий орган не надав будь-яких належних доказів щодо фіктивності господарських операцій, за наслідками яких позивачем було сформовано витрати, та не навів жодних фактичних даних, які б викликали сумнів у реальності виконання операцій з поставки товару позивачу.

Посилання відповідача на акт перевірки ТОВ "Тіамеро-ІД" судом до уваги не беруться, позаяк такий акт суду не наданий, а витяг з нього, наведений в акті перевірки позивача жодним чином не спростовує реальність відповідної господарської операції. Крім того, посилання в такому акті на розбіжності, встановлені за даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, між задекларованим позивачем податковим кредитом і задекларованими ТОВ "Тіамеро-ІД" податковим зобовязанням за вересень 2014 року, не спроможні підтвердити той факт, що ТОВ "Тіамеро-ІД" не задекларувало відповідну суму ПДВ у складі своїх податкових зобовязань, оскільки причиною розбіжностей є виключення задекларованих таким платником ПДВ зобовязань податковим органом за місцем його реєстрації (а.с.27-28 том 1).

Відповідно, суд вважає висновки відповідача про завищення позивачем витрат на 300,00 грн. по операціях з нарахування амортизації на придбані у ТОВ "Тіамеро-ІД" основні засоби, які кореспондуються з висновками про необхідність зменшення позивачу суми податкового кредиту за вересень 2014 року на 1056,00 грн. неправомірними та безпідставними. Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Перевіряючи фактичність здійснення позивачем господарських операцій з ТОВ "Азовекогруп" суд встановив, що 03.01.2014 року між ТОВ "Азовекогруп" (постачальник) та ТОВ "ОСОБА_4І.М." (покупець) укладено договір №AEG 03/01 (а.с.92 том 1). Відповідно до умов даного договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар: ПЕТФ-пластівці, сортовану по кольорам, упаковану в мішки, що отримана в результаті його виробничої діяльності.

На виконання умов договору ТОВ "Азовекогруп" впродовж січня-грудня 2014 року поставляло позивачу вказаний товар. Поставка оформлялася видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи і досліджено судом (а.с.93,96,99,102,105,108,111,114,117,120,124,126,197,200,204,208,212,215,220 том 1, а.с.18 на звороті том 2).

Товар отримувався під підпис уповноваженою особою позивача ОСОБА_8 на підставі довіреностей, про що зазначалося безпосередньо у таких видаткових накладних.

Доставка товару від постачальника до покупця підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.94,97,100,103,106,109,112,115,118,121,125,198,201-202, 205-206,209-210,213-214,217-218 том 1, а.с.19 том 2).

Транспортні засоби наймалися ТОВ "ОСОБА_4І.М.", який виступив вантажо-одержувачем у взаємовідносинах з перевізниками, підтвердженням чого є відповідні акти здачі-приймання робіт (а.с.223-231 том 1).

При цьому, слід зауважити, що відповідачем за результатами перевірки позивача виключено з витрат лише видатки по вказаних господарських операціях за 2-е півріччя 2014 року (201970,00 грн. за III квартал 2014 року та 393202,00 грн. за IV квартал 2014 року)(а.с.11 том 1). До аналогічної документації, якою оформлені ці ж операції у 1-му півріччі 2014 року фіскальний орган жодних зауважень під час перевірки не мав, і відповідну суму з витрат позивача не виключав.

ТОВ "ОСОБА_4І.М." проведено попередню оплату товару постачальнику ТОВ "Азовекогруп" в повній мірі, що підтверджено і випискою по рахунку (а.с.130-131 том 1), журналом-ордером і відомістю по рахунку 631 (а.с.18 том 2) та актом відповідача (а.с.33 том 1).

Постачальником виписано позивачу податкові накладні (а.с. 95,98,101,104,107, 110,113,116,119,122,123,126,127 том 1), які відображені в реєстрах отриманих податкових накладних, а податок на додану вартість за якими в загальній сумі 121036,00 грн. позивачем віднесено до податкового кредиту з податку на додану вартість за липень-грудень 2014 року (а.с.132-190 том 1).

Придбаний у ТОВ "Азовекогруп" у 2-му півріччі 2014 року товар: ПЕТФ-пластівці оприбутковано ТОВ "ОСОБА_4І.М." по рахунку Дт201 Кт631 та віднесено на витрати, про що стверджено документально (а.с.2022 том 2) та актом перевірки (а.с.33 том 1).

ПЕТФ-пластівці використані позивачем в господарській діяльності відповідно до основного реєстраційного виду, а саме при виготовленні лако-фарбової продукції, що підтверджується калькуляціями вартості виробництва продукції (а.с.23-25 том 2), журналом проводок 237,801 (а.с.26-32 том 2).

Всі проаналізовані вище документи бухгалтерського обліку ТОВ "ОСОБА_4І.М.", якими оформлені спірні господарські операції, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", розкривають зміст господарських операцій, підтверджують реальність руху активів позивача та використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, а саме у виробництві продукції. Таким чином, вказані документи є первинними документами в розумінні закону, які належить складати для даного виду господарських операцій, а відтак є належними та допустимими доказами відповідно до приписів статті 70 КАС України, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що придбання позивачем товарів за досліджуваними господарськими операціями відповідає основному реєстраційному виду господарської діяльності ТОВ "ОСОБА_4І.М." та спрямоване на одержання прибутку в результаті реалізації виробленої продукції кінцевому споживачу, а їх реальність підтверджена належними та допустимими доказами.

Податкові накладні містять всі, передбачені статтею 201 Податкового кодексу України, реквізити, відповідають вимогам наказу ОСОБА_7 доходів і зборів України №10 від 14.01.2014 року та містяться в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.4748 том 2). І на момент виписування податкової накладної і на даний час контрагент позивача ТОВ "Азовекогруп" є зареєстрованим платником ПДВ (а.с.37 том 2).

Відповідно, податковий кредит, сформований позивачем на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "Азовекогруп" вважається підтвердженим.

Окремо слід зауважити, що розбіжності, встановлені за даними Системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів, між задекларованим позивачем податковим кредитом і задекларованими ТОВ "Азовекогруп" податковими зобовязаннями не спроможні підтвердити той факт, що контрагент позивача не задекларував відповідні суму ПДВ у складі своїх податкових зобовязань, оскільки причиною розбіжностей є виключення задекларованих таким платником ПДВ зобовязань податковим органом за місцем його реєстрації (а.с.33 том 1). Більше того, податковою інформацією стосовно ТОВ "Азовекогруп" підтверджено, що даний платник податків включав до складу своїх податкових зобовязань відповідні суми ПДВ, сплачені ТОВ "ОСОБА_4І.М." (а.с.37-40 том 2).

Фактично, підставою для виключення зі складу податкового кредиту позивача сплаченої у 2-му півріччі 2014 року ТОВ "Азовекогруп" в ціні товару ПДВ слугувало те, що постачальник ТОВ "Азовекогруп" ТОВ "Конвалія Технолоджи" не зареєструвало податкові накладні, виписані для ТОВ "Азовекогруп", а подані ним декларації не визнані податковою звітністю (а.с.34 том 1, а.с.39-40 том 2).

Разом з тим, ТОВ "ОСОБА_4І.М." жодних правовідносин з ТОВ "Конвалія Технолоджи" не мало і не може відповідати за дії контрагента свого контрагента.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Відповідно до статті 83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

В силу приписів ст.ст.44,83 Податкового кодексу України посадові особи податкового органу під час проведення перевірки були зобовязані врахувати надані ТОВ "ОСОБА_4І.М." первинні документи. У разі, якщо первинні документи, надані платником податків під час проведення перевірки, викликали сумніви у їх достовірності, акт документальної перевірки повинен був містити посилання на докази, що доводять складання таких документів без реального здійснення господарських операцій. Однак, в дослідженому судом акті перевірки належно підтверджені висновки щодо складання бухгалтерських документів без реального здійснення господарських операцій - відсутні.

Відповідно, суд вважає висновки відповідача про завищення позивачем витрат на 201970,00 грн.(III квартал 2014 року) та 393202,00 грн. - (IV квартал 2014 року) по операціях з придбання сировини у ТОВ "Азовекогруп", які кореспондуються з висновками про необхідність зменшення позивачу суми податкового кредиту за цей період на загальну суму 121036,00 грн. неправомірними та безпідставними. Як наслідок, спірні податкові повідомлення-рішення у відповідній частині підлягають визнанню протиправними і скасуванню.

Згідно з положеннями частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду даної адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідач не подав жодних доказів на підтвердження того, що позивач у справі діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які, можливо, допускали його контрагенти, або що його діяльність спрямована на здійснення операцій, повязаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобовязань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

З огляду на наведене, за результатами судового розгляду справи суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області № та № від 15.04.2015 року - повністю та № від 15.04.2015 року - в частині нарахування 76586,00 грн. основного платежу та 38293,00 грн., не відповідають критеріям правомірності, встановленим в статті 2 КАС України, порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області від 15.04.2015 №000242251 та №000232251.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області від 15.04.2015 №000212251 на суму 76586,00 грн. - за основним платежем та на суму 38293,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_4І.М." за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у Рівненському районі ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.