Справа № 826/21300/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежко В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова головного управління ДФС у Львівській області, Управління державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області, за участю третьої особи - Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників про визнання бездіяльності протиправною та стягнення надмірно сплаченого податку,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Підприємство з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» (далі - позивач) з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач 1), Управління державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області (далі - відповідач 2), в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача 1, що полягає у невчиненні дій, направлених на повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886 грн. та стягнути з Державного бюджету України на користь позивача через Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області суму надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у нього є надмірна сплата податку на прибуток підприємств. Зокрема, за філією позивача (без статусу окремої юридичної особи) в м. Львові така надмірна сплата складає суму в розмірі 1 671 886 грн.

В свою чергу, позивач звернувся до контролюючого органу за місцезнаходженням філії позивача у м. Львові – відповідача 1 із заявою про повернення на рахунок позивача у банку вищенаведеної суми надмірної сплати з податку на прибуток підприємств.

Однак, станом на дату подачі позовної заяви, в порушення встановлених законом строків, зазначена вище сума надмірної сплати податку не повернена позивачу. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача 1 з неповернення зазначеної суми надмірної сплати податку є протиправною, а відповідна сума коштів підлягає стягненню із державного бюджету.

Представники відповідачів 1 та 3 в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Від відповідача 2 надійшли заперечення проти позову, в яких управління зазначило, зокрема, про те, що органи Державної казначейської служби України не приймають рішення щодо повернення помилково та/або надмірно сплачених податків, зборів, а лише виконують прийняте органом стягнення або судом, у зв’язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала.

З урахуванням положень частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У підприємства з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» виникла надмірна сплата податку на прибуток підприємств. Зокрема, за філією позивача (без статусу окремої юридичної особи) в м. Львові така надмірна сплата складає суму в розмірі 1 671 886 грн.

Листом від 27.04.2015 вих. № 838/05-ЕВЕ позивач звернувся до контролюючого органу за місцезнаходженням філії позивача у м. Львові – відповідача 1 із заявою про повернення на рахунок позивача у банку вищенаведеної суми надмірної сплати з податку на прибуток підприємств.

Однак, в порушення встановлених законом строків, зазначена вище сума надмірної сплати податку позивачу не повернена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п.14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, під надміру сплаченими грошовими зобов’язаннями слід розуміти суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Тобто, якщо до бюджету зараховано за певний період більше ніж узгоджено сум податку, то таке перевищення слід вважати надмірною сплатою грошових зобов’язань.

Як вбачається з матеріалів справи, у період виникнення спірних правовідносин (2013-2014 роки), філії позивача вважались окремими платниками податку на прибуток (п.133.1.5 п.133.1 ст.133 Податкового кодексу України), а позивач перебував на консолідованій сплаті такого податку. Тобто, відповідно до п.152.4 ст.154 Податкового кодексу України, позивач був зобов’язаний декларувати та сплачувати податок як за своїм місцезнаходженням, так і окремо за місцезнаходженням філій. У матеріалах справи наявні копії розрахунків податку за місцезнаходженням філії у м. Львові та за місцезнаходженням центрального офісу позивача.

Відповідно до положень п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України, у 2013-2014 роках позивач (його філія) сплачував податок на прибуток підприємств авансовими внесками протягом року та, із закінченням року, відображав відповідні суми їх в річній податковій декларації (розрахунку).

Судом встановлено, що відповідно до показників рядка 04 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік, наявного у матеріалах справи, філією позивача у м. Львові за 2014 рік самостійно узгоджено (нараховано) податку на прибуток в розмірі 521 596 грн.

Протягом 2014 року, філією позивача у м. Львові сплачено до бюджету авансових внесків з податку на прибуток в розмірі 2 193 482 грн., що відображено (узгоджено) в рядку 05 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік.

При цьому, протягом 2014 року, філією позивача у м. Львів сплачено до бюджету суму коштів, що на 1 671 886 грн. перевищує нараховану суму податку за такий період. Вказане перевищення відображене в спеціальному рядку 06 Розрахунку податкових зобов’язань щодо сплати консолідованого податку на прибуток за 2014 рік (в рядку відображена сума податку на прибуток, зменшена на суму авансового внеску, що складає показник «-1 671 886 грн.»).

Як вбачається з матеріалів справи частина вказаних вище авансових внесків з податку на прибуток підприємств (816 492 грн.) сплачена позивачем протягом 2014 року за рахунок переплати позивача з такого платежу, яка, в свою чергу сформувалась протягом 2013 року.

Сплата авансових внесків за рахунок переплати з цього ж платежу здійснювалась без окремої заяви позивача (оскільки йдеться про один платіж – авансові внески з податку на прибуток), що прямо дозволено відповідно до п. 87.1 Податкового кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що сплата авансів за рахунок переплати не заперечувалась відповідачем 1. Виникнення переплати в розмірі 816 492 грн. відбулось аналогічно такому виникненню протягом 2014 року (тобто, внаслідок перевищення авансових внесків, сплачених позивачем протягом 2013 року над сумою нарахованого податку за 2013 рік).

Відповідно до п.п.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання встановлено ст.43 Податкового кодексу України, пунктом 3 якого визначено, що обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються органом державної податкової служби на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Таким чином, виходячи з аналізу пунктів 43.1, 43.4., для повернення надміру сплачених коштів платником податків має бути виконано дві вимоги: відсутність у платника податків податкового боргу та подання таким платником заяви, оформленої в довільній формі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у позивача є надмірна сплата з податку на прибуток підприємств, яка виникла в межах 1095 днів. Така обставина підтверджується даними платіжних доручень про сплату податку, а також показниками податкових декларацій за 2013-2014 роки; у позивача відсутній податковий борг, позивач подав відповідачу 1 письмову заяву довільної форми про повернення коштів.

Більш того, відповідач 1 не заперечував проти наведених вище обставин та, зокрема, проти права позивача на повернення переплати, яка є предметом спору. До того ж, відповідач 1, клопотанням від 05.11.2015 підтвердив наявність у позивача переплати в розмірі 1 671 886 грн. та обов’язок відповідача 1 з її повернення.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачем дотримано встановлені законодавством вимоги для одержання наявної переплати з податку на прибуток, проте контролюючий орган в порушення норм статті 43 Податкового кодексу України, не вчинено дій направлених на повернення позивачу надміру сплаченого податку на прибуток шляхом подання відповідного висновку органам Державного казначейства України у встановлені законодавством строки, тим самим допустив протиправну бездіяльність.

Таким чином, вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача 1, що полягає у невчиненні дій, направлених на повернення позивачу суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується стягнення з Державного бюджету України на користь позивача через Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області суму надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886 грн. суд зазначає наступне.

Пунктом 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до п. 43.6 Податкового кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані.

Пунктом 3 розділу 1 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

За змістом пункту 1 розділу 2 названого Порядку органи казначейства здійснюють повернення помилково сплаченого до місцевого бюджету податку з доходу фізичних осіб за наявності відповідної заяви платника та подання органу податкової служби.

В силу пунктів 5, 10 розділу 1 цього ж Порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання в довільній формі подається платником до органу казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Заява та/або подання подається до відповідного органу казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету. Органи казначейства приймають подання від органів, які контролюють справляння надходжень бюджету або які здійснюють облік заборгованості в розрізі позичальників, у строки, визначені нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів.

Викладені норми дають підстави для висновку про те, що питання формування податковим органом подання та направлення його до органу казначейства є виключним повноваженням такого органу, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган та вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Вказане також узгоджується із думкою колегії суддів Судової палати в адміністративний справах Верховного суду України, що викладена у постанові від 16.09.2015 по справі №21-1465а15 щодо вирішення питання про усунення розбіжностей у застосуванні, зокрема положень статті 43 Податкового кодексу України. Так, колегія суддів вказала, що повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів. Вказане також стосується й повернення надмірно сплачених сум податкових зобов'язань, оскільки умови такого повернення врегульовані статтею 43 Податкового кодексу України.

Разом з тим рішення суду про визнання протиправною бездіяльності ДПІ щодо неподання до органу ДКСУ висновку про суми відшкодування ПДВ має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Тому в цьому випадку правильним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки повернення суми надміру сплачених грошових зобов’язань є виключними повноваженнями контролюючого органу, які останній здійснює шляхом формування висновку та направлення його до органу казначейства, а суд, в свою чергу, не може підміняти державний орган та стягувати із відповідача вказані суми коштів, то вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача через Управління Державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області суму надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886 грн. не підлягає задоволенню.

Водночас, у зв'язку із обранням позивачем невірного способу захисту порушених прав, з метою захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов'язання відповідача 1 до виконання покладеного на нього Законом обов'язку щодо надання органу казначейської служби висновку про повернення надміру сплачених коштів із відповідного бюджету.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В свою чергу, відповідач у своєму клопотанні від 05.11.2015 зазначив, що ним направлено висновок щодо повернення суми сплаченого позивачем податку на прибуток до Управління державного казначейства України, проте не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження зазначеного, відтак, не довів правомірність оскаржуваної бездіяльності у спірних правовідносинах.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи те, що за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги майнового характеру та беручи до уваги, що позивачем при зверненні з позовом сплачено лише 560,28 грн., суд зазначає, що відповідно до положень абз. 2 п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 87 КАС України (в редакції цих актів, що діяли на момент звернення позивача до суду) з позивача підлягає стягненню решта суми судового збору. Так, враховуючи розмір вимоги про стягнення коштів у сумі 1 671 886 грн. та виходячи з положень закону, розмір судового збору, що підлягає сплаті складає 4 872 грн.

Таким чином, враховуючи сплачену позивачем суму та у зв’язку з відмовою у задоволенні позову в частині майнової вимоги, з урахуванням задоволення вимоги немайнового характеру, підлягає стягненню з позивача решта суми судового збору у розмірі 4311,72 грн., який на підставі ст.9 вказаного Закону підлягає зарахуванню до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов підприємства з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова головного управління ДФС у Львівській області, що полягає у не вчиненні дій, направлених на повернення Підприємству з Іноземними Інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» суми надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886,00 гривень на підставі заяви підприємства з Іноземними Інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» від 27 квітня 2015 року № вих. № 838/05-ЕВЕ.

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Франківському районі м. Львова головного управління ДФС у Львівській області подати Управлінню державної казначейської служби України у Франківському районі м. Львова Львівської області висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов’язань в розмірі 1 671 886,00 гривень на підставі заяви підприємства з іноземними інвестиціями «Макдональдз Юкрейн ЛТД» від 27 квітня 2015 року № вих. № 838/05-ЕВЕ.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко