Справа № К/9991/40843/11-С
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" лютого 2016 р. м. Київ К/9991/40843/11

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя-доповідач Кочан В.М., судді Пасічник С.С., Швець В.В., розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011р. у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа - Хорольський районний суд Полтавської області, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі - ТУ ДСА України в Полтавській області), третя особа - Хорольський районний суд Полтавської області, в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідачів щодо невиконання вимог ст. 44 Закону України "Про статус суддів" (чинного на час виникнення правовідносин; далі - Закон № 2862-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (далі - постанова № 865), рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. при нарахуванні йому заробітної плати, обчислення посадового окладу судді та щомісячної надбавки за вислугу років. Просив зобов'язати відповідачів провести перерахунок та виплатити йому, починаючи з 03.12.2007р. заробітну плату згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ з посадового окладу згідно додатку 6 до постанови № 865 в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на момент нарахування, без обмежень, встановлених пунктом 4-1 вказаної постанови № 865, провести перерахунок та виплатити, починаючи з 21.02.2006р. по 01.01.2008р. та з 22.05.2008р. по дату ухвалення судового рішення, щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі, встановленому ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2010р. позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА в Полтавській області щодо ненарахування позивачу заробітної плати з 03.12.2007р. по 15.09.2010р. згідно вимог ч. 1 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, щомісячної надбавки за вислугу років з 21.02.2006р. по 31.12.2007р. та 22.05.2008р. по 15.09.2010р. відповідно до частини 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.08.2008р. Зобов'язано ТУ ДСА в Полтавській області здійснити перерахунок з 03.12.2007р. по 15.09.2010р. та виплатити позивачу заробітну плату згідно ч. 1 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, виходячи з посадового окладу відповідно додатку 6 до постанови № 865 в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, без обмежень, встановлених пунктом 4-1 постанови № 865 та здійснити перерахунок і виплату надбавки за вислугу років у розмірі, встановленому ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, за період з 21.02.2006р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 15.09.2010р. В решті позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011р. постанову суду першої інстанції скасовано в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

У касаційній скарзі позивач з посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є суддею Хорольського районного суду Полтавської області, призначений на посаду судді згідно Указу Президента України від 31.01.2006р. № 79/2006.

Згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області від 02.02.2010р. № 02-24/143 складовими заробітної плати позивача є посадовий оклад 2490 грн., доплата за кваліфікаційний клас судді (з 26.05.2006р. по 01.07.2009р. - 4 кваліфікаційний клас, з 02.07.2009р. по 31.12.2009р. - 3 кваліфікаційний клас), надбавка за вислугу років: з 21.02.2006р. по 25.08.2006р. 15 %, з 25.08.2006р. по 31.05.2010р. 20 %.

Позивач не згоден із розмірами нарахованої та виплаченої йому заробітної плати з 03.12.2007р., яка нараховувалась та виплачувалась йому не з розміру 7,5 мінімальних заробітних плат. Крім того, позивач не згоден з розміром надбавки за вислугу років за період з 21.02.2006р. по 01.01.2008р. та з 22.05.2008р., оскільки розмір надбавки за вислугу років відповідач обчислював не від загальної суми щомісячного заробітку, як це передбачено ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-XII, а лише виходячи з розміру посадового окладу та доплати за кваліфікаційний клас.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу за період з 03.12.2007р. по 15.09.2010р. з розрахунку посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених в Законі № 2862-XII із урахуванням постанови № 865, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 19.03.2007р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2007р., визнано протиправним та скасовано пункт 4-1 постанови № 865 в зв'язку з чим, з 03.12.2007р. розмір посадового окладу судді повинен був визначатися із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про державний бюджет" на відповідний рік, а не з розміру 332 грн.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважав помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем при нарахуванні з 03.12.2007р. та виплати заробітної плати порушено право позивача на отримання заробітної плати у розмірі, встановленому чинним законодавство.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 44 Закону № 2862-XII заробітна плата судді, як складова його матеріального і соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді. Вона складалась з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. У свою чергу посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

У такий спосіб законодавець диференційовано вирішив питання про оплату праці суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів, які виконують ще й обов'язки на адміністративних посадах, з тим, щоб досягти справедливого співвідношення в оплаті праці в залежності від обсягу виконуваної роботи.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України "Про оплату праці" умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30.06.2005р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 514, згідно з абзацом 2 пункту 1 якої посадовий оклад Голови Верховного Суду України з 01.06.2005р. становив 15 розмірів мінімальної заробітної плати, та постанову № 865, якою затверджена Схема посадових окладів голови та заступника голови судової палати, голови Військової судової колегії, секретаря Пленуму та суддів Верховного Суду України, керівників та суддів вищих спеціалізованих судів, апеляційного суду України, апеляційних та місцевих судів згідно з додатками 1-6, які розраховано, виходячи з кратності до мінімальної заробітної плати. Постанова № 865 повинна була набрати чинності з 01.01.2006р.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1243 "Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів" було зафіксовано розрахункову величину для обчислення посадових окладів працівників певних установ, що фінансуються з бюджету, у тому числі й суддів, у розмірі встановленої мінімальної заробітної плати - 332 грн.

Іншою постановою від 31.12.2005р. № 1310 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865" внесені зміни до постанови № 865, зокрема, постанову доповнено пунктом 4-1, згідно з яким також встановлено, що розміри посадових окладів, передбачені постановою № 865, встановлюються виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 грн. і у подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не провадиться. Такі зміни були внесені до постанови № 865 до набрання нею чинності.

При обчисленні посадового окладу в якості сталої (розрахункової) величини Кабінет Міністрів України використав встановлений з 01.09.2005р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" розмір мінімальної заробітної плати 332 грн., що виключало можливість її збільшення у випадку підвищення розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови Кабінету Міністрів України № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2005р. № 1310 не була введена в дію, зазначені нормативні акти не суперечать вимогам Закону № 2862-XII.

Крім того, постановою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2011р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.05.2008р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2009р. скасовано, у задоволенні позову про визнання незаконними та скасування зазначених постанов Кабінету Міністрів України відмовлено. При цьому касаційним судом зазначено, що оскаржувані постанови не звужують існуючі гарантії незалежності суддів, а постанови Кабінету Міністрів України, що є предметом оскарження, не суперечать Закону У№ 2862-XII, прийняті в межах повноважень Кабінету Міністрів України.

Таким чином, судом касаційної інстанції у справі щодо оскарження нормативно-правового акту органу виконавчої влади висловлено правову позицію щодо законності пункту 4-1 постанови №865.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині перерахунку з 03.12.2007р. заробітної плати позивача, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет на відповідний рік, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком апеляційного суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про перерахунок та виплату щомісячної надбавки за вислугу років, оскільки в мотивувальній частині рішення апеляційного суду не надано належної правової оцінки вказаним позовним вимогам позивача, відсутнє посилання на норми матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, а також відсутній вмотивований висновок по суті заявлених позовних вимог.

При цьому колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про перерахунок та виплату щомісячної надбавки за вислугу років за періоди з 21.02.2006р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 15.09.2010р., виходячи з наступного.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ (у редакції, що діяла до 1 січня 2006 року) суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Статтею 113 Закону України від 20.12.2005р. № 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006 рік" (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Неконституційним Закон № 3235-IV в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

З 01.01.2007р. вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ.

Підпунктом "б" пп. 2 п. 61 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007р. № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону № 2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої слова "загальної суми щомісячного заробітку" замінено словами "посадового окладу".

Рішенням від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (далі - Рішення № 10-рп/2008) Конституційний Суд України визнав неконституційними низку положень Закону № 107-VI, у тому числі й п. 61 розділу II Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Тобто, з 01.01.2008р. до 22.05.2008р. (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008р. № 19 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865" (яка набрала чинності з 01.03.2008р.) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п'ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Таким чином, після 22.05.2008р. - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - Закон № 2862-ХІІ і постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами слід зазначити, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22.05.2008р. - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову № 865.

На підставі наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що з 01.01.2006р. по 31.12.2006р. (під час дії ст. 113 Закону № 3235-IV) та з 01.01.2008р. до 22.05.2008р. (з дати набрання чинності Законом № 107-VI до винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01.01.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 15.09.2010р. - у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014р. (справа № 21-91а14).

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові в частині нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років, апеляційний суд вказаних вимог процесуального Закону не дотримався, тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011р. скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі, встановленому частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів", виходячи із загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2011р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановлених статтями 237-244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Кочан В.М.

судді Пасічник С.С.

Швець В.В.