Справа № 814/3767/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/3767/15

Категорія: 9.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Сівєлькіній С.Є.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

02.10.2015р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Миколаївській області, в якому просив суд скасувати рішення від 04.09.2015р. №000083/11-21 про застосування до нього фінансових санкцій в сумі 6800 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що гр.ОСОБА_3, яка реалізувала неповнолітній особі 2 пляшки пива, не є його працівником, а тому, з урахуванням того, що у відношенні останньої постановою Баштанського районного суду від 03.08.2015р. (справа №468/1144/15п) було закрито провадження по притягненню її до адміністративної відповідальності, до нього не повинні застосуватися спірні фінансові санкції.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 04.09.2015р. №000083/11-21.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ ДФС у Миколаївській області 04.12.2015р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.11.2015р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, платником єдиного податку та має ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями АЕ №463170 від 22.07.2014р. Позивач здійснює свою господарську діяльність разом із ФОП ОСОБА_4 в магазині «Зустріч», який розташований на вул.Шкільній,27а с. Марьївка Баштанського району.

17.07.2015р. ст.о/у КМСД Баштанського РВ УМВС капітаном ОСОБА_5 складено протоколом №012071 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що гр.ОСОБА_3 17.07.2015р. о 17:50 в приміщені магазину «Зустріч» продала неповнолітній ОСОБА_6 (07.09.1998р.н.) 2 (дві) пляшки алкогольного пива «Балтика» 0,5л по 11,70 грн. за кожну, чим порушила правила торгівлі, передбачені ч.2 ст.156 КУпАП.

В подальшому, на підставі вказаного вище протоколу та доданих до нього матеріалів 04.09.2015р. 1-м заступником начальника ГУ ДФС України в Миколаївській області, на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР, було прийнято рішення №000083/11-21 про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій в сумі 6800 грн. за продаж алкогольних напоїв особі, що не досягла 18 років.

Не погоджуюсь з зазначеними вище рішенням органу фіскальної служби, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно з протиправності дій та оскаржуваного рішення відповідача.

ОСОБА_2, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини регулюються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995р., який, в свою чергу, визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

Як слідує зі змісту вимог ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР, контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

А згідно із п.5 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є: матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб'єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Згідно абзацу 2 ч.1 ст.15-3 вказаного вище Закону України №481/95-ВР, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років. При цьому, продавець алкогольних напоїв або тютюнових виробів має право вимагати у покупця, який купує алкогольні напої або тютюнові вироби, документ, що засвідчує його вік, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 17.05.2015р. о 17.50 продавцем магазину «Зустріч» (де здійснює свою господарську діяльність позивач) ОСОБА_3 було здійснено реалізацію 2-х пляшок пива «Балтика-7» по 0,5л особі, яка не досягла 18 років, а саме ОСОБА_6 (07.09.1998р.н.).

Даний факт повністю підтверджується наявними в матеріалах справи складеним ст.о/у КМСД Баштанського РВ УМВС капітаном ОСОБА_5 протоколом №012071 від 17.05.2015р. про адміністративне правопорушення, а також власноручними письмовими поясненнями ОСОБА_3 та неповнолітньої ОСОБА_6

При цьому, як вбачається зі змісту власноручних письмових пояснень ОСОБА_3 від 17.05.2015р., остання, знаходячись на своєму робочому місті в магазині «Зустріч», о 17.50 продала неповнолітній ОСОБА_6 дві пляшки пива «Балтика-7» по 0,5л за ціною 11,70 грн. за кожну та не видала їй ф/чек. Про те, що покупець була неповнолітньою ОСОБА_3 знала достовірно. Даний випадок фактично стався у присутності працівника міліції ОСОБА_5, який зробив їй за це зауваження та склав протокол.

Одночасно, необхідно звернути увагу й на той факт, що у протоколі №012071 від 17.05.2015р. про адміністративне правопорушення мається власноручний запис ОСОБА_3: «з протоколом згодна та зобовязуюсь в майбутньому не повторювати таких випадків».

Окрім того, судовою колегією з матеріалів справи також встановлено, що на підставі зазначеного протоколу №012071 від 17.05.2015р. та доданих до нього матеріалів, постановою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Марївської сільради від 10.08.2015р. ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні адм. правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладено штраф в розмірі 510 грн.

Як видно з матеріалів справи та цієї постанови від 10.08.2015р., ОСОБА_3 отримала її копію особисто в той же день (т.б. 10.08.2015р.), що підтверджується її власноручною розпискою, і до цього часу у будь-який спосіб не оскаржила. Доказів зворотного в матеріалах справи не міститься.

Згідно положень абз.9 ч.2 ст.17 Закону України №481/95-ВР, у разі порушення вимог ст.15-3 цього ж Закону, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, саме за вказане вище порушення вимог ст.15-3 Закону №481/95 (т.б. за продаж пива особі, яка не досягла 18 років), відповідачем, у відповідності із абз.9 ч.2 ст.17 вказаного Закону, і було винесено рішення від 04.09.2015р. №000083/11-21 про застосування до позивача (як суб'єкта господарювання) фінансових санкцій в сумі 6800 грн.

Отже, за таких обставин та з урахування вищевикладених норм діючого у цій сфері законодавства, судова колегія приходить до висновку про правомірність оскаржуваного рішення органу фіскальної служби та вважає, що до позивача, в даному випадку, було цілком законно застосовано спірні фінансові санкції.

Що ж стосується постанови Баштанського районного суду від 03.08.2015 року (по справі №468/1144/15п), на яку помилково посилався суд 1-ї інстанції, то як вбачається зі змісту останньої, відносно ОСОБА_3 дійсно було закрито провадження у справі про притягнення її до адміністративної відповідальності, але виключно у звязку із відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.156 КУпАП (т.б. продаж алкогольних напоїв (пива) без ліцензії, копії яких позивач, в свою чергу, надав останній для долучення їх до матеріалів адм. справи №468/1144/15п), а не за у звязку із відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП (т.б. продаж пива особі, яка не досягла 18 років), за скоєння якого ОСОБА_3, як вже зазначалося вище, 10.08.2015р. була визнана винною Адміністративною комісією при виконкомі Марївської сільради.

Стосовно ж пояснень позивача про те, що гр.ОСОБА_3 нібито не є його найманим працівником та наданих останнім наказу №8 від 16.07.2015р. «Про вихідні дні з 17.07.2015р. по 19.07.2015р.», звіту та книги обліку розрахункових операцій, то судова колегія, з урахуванням встановлених фактичних обставин, а також положень ст.24 КЗпП України і постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992р., ці докази та твердження розцінює критично, як заявлені з метою уникнути відповідальності та до уваги їх не приймає.

Також не заслуговують на увагу та розцінюються критично і непослідовні пояснення ОСОБА_3 про те, що вона ні де (в т.ч. і у позивача 17.05.2015р.) не працює, надані нею в суді 1-ї інстанції при допиті в якості свідка, оскільки останні повністю спростовуються протоколом №012071 від 17.05.2015р. про адміністративне правопорушення, її власноручними письмовими поясненнями від 17.05.2015р., письмовими поясненнями неповнолітньої ОСОБА_7, постановою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Марївської сільради від 10.08.2015р. та постановою Баштанського районного суду від 03.08.2015р.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Отже, за вказаних обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в звязку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає за необхідне скасувати постанову окружного суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальна служби у Миколаївській області задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2015 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_8