Справа № 826/15952/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

10 лютого 2016 року 09:28 справа №826/15952/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до1. Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників 2. Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними та скасування рішень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі по тексту - позивач, ПАТ "Дельта Банк") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач 1, МГУ-ЦО) та Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить: 1) визнати протиправними та скасувати рішення відповідача 1 від 16 червня 2015 року №, від 16 червня 2015 року №, від 16 червня 2015 року № про застосування штрафних санкцій; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 23 липня 2015 року №15466/6/99-99-10-01-07-15 про результати розгляду скарги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/15952/15, закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 02 грудня 2012 року представники позивача позовні вимоги підтримали, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

МГУ-ЦО прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 червня 2015 року №, яким до ПАТ "Дельта Банк" застосовано штрафні санкції у розмірі 4 354,50 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) від 16 червня 2015 року №, яким до ПАТ "Дельта Банк" застосовано штрафні санкції у розмірі 190 106,13 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 16 червня 2015 року №, яким до ПАТ "Дельта Банк" застосовано штрафні санкції у розмірі 1 901 061,25 грн.

Зазначені рішення прийняті на підставі акта від 28 травня 2015 року №577/28-10-43-10/34047020 "Про результати виїзної планової документальної перевірки АТ "Дельта Банк" (, код банку - 380236), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2014 року" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем наступних норм законодавства:

- пункту 1 частини другої статті 6 та частини 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 36,8 %) у звітах 2011 року за (лютий, березень, квітень, серпень, жовтень, листопад) на загальну суму 7 932,93 грн. Порушення виявлено банком самостійно у звіті за листопад 2012 року;

- частини сьомої статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 3,6 %) у звітах 2011 року за (лютий, березень, квітень, серпень, жовтень, листопад) на загальну суму 776,06 грн. Порушення виявлено банком самостійно у звіті за листопад 2012 року;

- абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині неповної сплати єдиного внеску (авансових платежів) та порушення порядку сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) та пункту 2 статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок за період з січня 2011 року по червень 2014 року в сумі 1 901 061,25 грн.

Відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 23 липня 2015 року №15466/6/99-99-10-01-07-15 про результати розгляду скарги рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не надарованого єдиного внеску від 16 червня 2015 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) від 16 червня 2015 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених статтею 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 16 червня 2015 року № залишено без змін, а скаргу позивача від 26 червня 2015 року №4206 - без задоволення.

Позивач вважає зазначені рішення протиправним, необґрунтованим та таким, що порушують права та законні інтереси позивача, оскільки сплата єдиного внеску здійснювалась позивачем своєчасно, у встановлених законом розмірах. Крім того, позивачем зазначено про протиправність оскаржуваних рішень як таким, що прийняті супереч частині п'ятій статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідач 1 у письмовому запереченні проти позову зазначив про правомірність оскаржуваних рішень, та звернув увагу, що перевірка проведена за період до моменту введення тимчасової адміністрації у банку. Відповідач 2 письмового заперечення проти позову до суду не надав.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до підпункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частиною третьою статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 7 частини першої статті 13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску; за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

Відповідно до часини дванадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" органи доходів і зборів застосовують до банків такі фінансові санкції за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 цього Закону, накладається штраф у розмірі суми єдиного внеску, яка підлягає сплаті платниками.

Досліджуючи питання правомірності застосування штрафних санкцій, суд керується наступними мотивами.

Контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено порушення позивачем абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині неповної сплати єдиного внеску (авансових платежів) та порушення порядку сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) та пункту 2 статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок за період з січня 2011 року по червень 2014 року в сумі 1 901 061,25 грн.

Згідно частини другої статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Механізм прийняття банками грошових чеків, платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок регулюється Порядком прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №453 (далі по тексту - Порядок), а також Порядком прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-3 (що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункт 2 Порядку передбачає, що суми, сплачені за документами на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується ЄСВ, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Як зазначає позивач, перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску здійснювалось банком у відповідності до пункту 4 Порядку під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, та проводилась сплата нарахованого на ці виплати єдиного внеску у встановленому розмірі для таких платежів (36,8%; 33,2%, 8,41%, 34,7%, 3,6%, 2,6%, 2%) а саме: у разі подання до банку одночасно із грошовим чеком та/або платіжним дорученням, та/або іншими розрахунковими документами на виплату заробітної плати за відповідний період документального підтвердження раніше сплаченого єдиного внеску або оригіналу довідки-розрахунку, погодженого з органом доходів і зборів, банк має видати суму, зазначену в грошовому чеку, та/або виконати платіжне доручення або інший розрахунковий документ.

Документальним підтвердженням раніше сплаченого єдиного внеску є розрахункові документи (документи на переказ готівки) про перерахування єдиного внеску (у тому числі з поточного рахунку, відкритого в іншому банку), в яких у реквізиті "Призначення платежу" платник зазначив період, за який заробітна плата нарахована, а банк платника заповнив реквізит "Дата виконання".

Абзац другий пункту 2 Порядку передбачає, якщо в розрахункових документах або документах на переказ готівки сума ЄСВ менша, ніж 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки та/або платіжні доручення, та/або інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати разом з оригіналом довідки-розрахунку, погодженим з органом доходів і зборів за місцем взяття на облік платника єдиного внеску.

Так, з акта перевірки вбачається, що особами, які проводили перевірку, для визначення бази нарахування єдиного соціального внеску взято суму чистого доходу, при множенні на 1/3 якої було отримано суму єдиного соціального внеску до сплати; в той час як згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що останнім проводилось нарахування єдиного внеску в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої пунктом 3 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та з врахуванням видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року №1170.

У свою чергу, в матеріалах справи наявні акти звірення особового рахунку за платежами, які сплачені до управління Пенсійного фонду України за 2011-2013 роки, акт від 15 січня 2015 року №8553-20, та виписки банку, якими підтверджується факт перерахування позивачем до бюджету сум єдиного внеску.

З огляду на викладене, висновки акта перевірки про порушення позивачем абзацу другого частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині неповної сплати єдиного внеску (авансових платежів) та порушення порядку сплати єдиного внеску, в тому числі при отриманні коштів на виплату заробітної плати (авансових внесків) та пункту 2 статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" в частині прийняття банком платіжних доручень та інших розрахункових документів на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок за період з січня 2011 року по червень 2014 року в сумі 1 901 061,25 грн. є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Щодо встановлених контролюючим органом порушень в частині заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 36,8 %) у звітах 2011 року за (лютий, березень, квітень, серпень, жовтень, листопад) на загальну суму 7 932,93 грн. та заниження нарахованого єдиного внеску (у розмірі 3,6 %) у звітах 2011 року за (лютий, березень, квітень, серпень, жовтень, листопад) на загальну суму 776,06 грн., суд зазначає наступне.

МГУ-ЦО під час проведення перевірки встановлено заниження позивачем нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати (у розмірі 36,8%) на загальну суму 7 932,93 грн. у звітах за 2011 рік по наступним працівникам: ОСОБА_1 за лютий на 380,88 грн.; ОСОБА_2 за березень на 4 837,39 грн.; ОСОБА_3 за квітень на суму 466,18 грн.; ОСОБА_4 за квітень на суму 17,31 грн.; ОСОБА_5 за серпень на суму 669,88 грн.; ОСОБА_6 за жовтень на суму 1 135,93 грн.; ОСОБА_7 за листопад на суму 130,95 грн.; ОСОБА_8 за листопад на суму 294,41 грн. та як наслідок встановлено заниження утримання єдиного внеску (у розмірі 3,6%) із сум заробітних плат нарахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), а саме: ОСОБА_1 за лютий на 37,26 грн.; ОСОБА_2 за березень на 473,22 грн.; ОСОБА_3 за квітень на суму 45,60 грн.; ОСОБА_4 за квітень на суму 1,69 грн.; ОСОБА_5 за серпень на суму 65,53 грн.; ОСОБА_6 за жовтень на суму 111,15 грн.; ОСОБА_7 за листопад на суму 12,81 грн.; ОСОБА_8 за листопад на суму 28,80 грн.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачами, ПАТ "Дельта Банк" самостійно виявивши недоліки у поданих звітах за 2011 рік, в листопаді 2012 року здійснив коригування сум заробітної плати - стосовно окладу (відпустки) та відповідно нарахування листка непрацездатності таких співробітників: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Вказані коригування проведені банком відповідно до пункту 5.2 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №454 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), який передбачає, що у разі виявлення страхувальником самостійно недостовірних відомостей, які подані після закінчення звітного періоду та/або накопичені в електронних базах даних персоніфікованого обліку, страхувальник подає до відповідного територіального органу доходів і зборів необхідні скасовуючи документи щодо виявлених недостовірних відомостей про застраховану особу та одночасно початкові документи із зазначеними вірними відомостями на одну застраховану особу разом з пояснювальною запискою щодо зміни відомостей.

З наданих позивачем доказів сплати єдиного внеску, вбачається, що вказані коригування не призвели до недоїмки або несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску, а відтак, у відповідача 1 були відсутні правові підстави для застосування до ПАТ "Дельта Банк" штрафних санкцій, згідно оскаржуваних рішень.

Крім того, під час судового розгляду встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на три місяці з 03 березня 2015 року по 02 червня 2015 року включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 08 квітня 2015 року №71 "Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" тимчасову адміністрацію в ПАТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно.

Спеціальним Законом для правовідносин, які виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, відповідно до пункту 8 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до норм статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Згідно з частиною п'ятою статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

За таких підстав суд зазначає, що протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

З моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів фінансові санкції у вигляді пені та штрафів, які передбачені Податковим кодексом України за невиконання чи неналежне виконання банком зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) нараховуються на суми заборгованостей, які обліковуються на дату закінчення дії мораторію.

Судом встановлено, що оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №, рішення про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) № та рішення про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № прийняті відповідачем 16 червня 2015 року, тобто в період здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Враховуючи, що Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" норми якого для правовідносин тимчасової адміністрації є пріоритетними по відношенню до норм інших нормативно-правових актів, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, суд приходить до висновку, що застосування штрафних санкцій до позивача є протиправним, а оскаржувані рішення МГУ-ЦО підлягають скасуванню.

Утім, щодо позовних вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 23 липня 2015 року №15466/6/99-99-10-01-07-15 про результати розгляду скарги, колегія суддів зазначає про необхідність відмовити у їх задоволенні, оскільки таке рішення самі по собі не є юридично значеними для позивача та не порушує його права та інтереси

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, МГУ-ЦО не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України; у свою чергу позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги до відповідача 2, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПАТ "Дельта Банк" підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16 червня 2015 року №.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про застосування штрафних санкцій за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів) від 16 червня 2015 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про застосування штрафних санкцій за порушення вимог, передбачених частиною другою статті 24 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 16 червня 2015 року №.

5. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов