Справа № 800/92/16
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

01 лютого 2016 року м. Київ справа № 800/92/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Леонтович К.Г, розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Верховної Ради України, Президента України про визнання дій та бездіяльності протиправною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Верховної Ради України та Президента України, в якому просили: визнати дії Верховної Ради України щодо запровадження системи гарантування вкладів фізичних осіб Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон № 4452) та статтею 57 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року №2121-III (далі - Закон № 2121) та втілення їх норм на всій території України, та бездіяльність Верховної Ради України щодо неузгодження норм Закону №4452 та статті 57 Закону №2121 із Конституцією України та Конвенцією незаконними, протиправними, такими, що порушують принцип верховенства права, та такими, що вчинені не на підставі Конституції України; спрямованими на впровадження, встановлення та втілення дискримінаційного підходу у здійсненні та гарантуванні права власності Позивачів на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Банк Форум»; спрямованими на позбавлення визнаних невідчужуваними, непорушними, гарантованими Конвенцією та Конституцією України прав власності на майно, що виразилося у протиправному позбавленні права власності (користування та розпорядження) на частку грошових коштів, що знаходяться на рахунках ПАТ «БАНК ФОРУМ»; визнати дії Президента України щодо запровадження системи гарантування вкладів фізичних осіб Законом №4452 та стаг 57 Закону №2121 та втілення їх норм на всій території України, та бездіяльність Президента України, що виявилася у відсутності гарантій додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина, незаконними, протиправними, такими, що порушують принцип верховенства права, та такими, що вчинені не на підставі Конституції України; спрямованими на впровадження, встановлення та втілення дискримінаційного підходу у здійсненні та гарантуванні права власності Позивачів на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ПАТ «Банк Форум»; спрямованими на позбавлення визнаних невідчужуваними, непорушними, гарантованими Конвенцією та Конституцією України прав власності на майно, що виразилося у протиправному позбавленні права власності (користування та розпорядження) на частку грошових коштів, що знаходяться на рахунках ПАТ «БАНК ФОРУМ»; зобов'язати Верховну Раду України та Президента України усунути перешкоди у здійсненні Позивачами права власності грошовими коштами, що знаходяться на рахунках ПАТ «БАНК ФОРУМ».

Перевіривши матеріали позовної заяви на предмет відповідності нормам Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, виходячи з наступного

Відповідно до частини четвертої статті 18 КАС України Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначені статтею 171-1 КАС України, відповідно до частини першої якої правила цієї статті поширюються у тому числі на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України.

Частиною другою статті 4 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту першого частини 3 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Відповідно до статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Згідно статті 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Відповідно до принципу поділу державної влади в Україні (ст. 6 Конституції України) органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

Згідно статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є Парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої належить прийняття законів відповідно до пункту п'ятого статті 85 Конституції України.

Процедура набрання законом чинності, що включає стадію його підписання, передбачена статтею 94 Конституції України, відповідно до якої закон підписує Голова Верховної Ради України і невідкладно направляє його Президентові України.

Президент України протягом п'ятнадцяти днів після отримання закону підписує його, беручи до виконання, та офіційно оприлюднює його або повертає закон зі своїми вмотивованими і сформульованими пропозиціями до Верховної Ради України для повторного розгляду.

У разі якщо Президент України протягом встановленого строку не повернув закон для повторного розгляду, закон вважається схваленим Президентом України і має бути підписаний та офіційно оприлюднений.

Якщо під час повторного розгляду закон буде знову прийнятий Верховною Радою України не менш як двома третинами від її конституційного складу, Президент України зобов'язаний його підписати та офіційно оприлюднити протягом десяти днів. У разі якщо Президент України не підписав такий закон, він невідкладно офіційно оприлюднюється Головою Верховної Ради України і опубліковується за його підписом.

Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

У Рішенні Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року N17-рп/2002 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень статей 75, 82, 84, 91, 104 Конституції України (щодо повноважності Верховної Ради України) зазначено, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Як орган державної влади Верховна Рада України є колегіальним органом, який складають чотириста п'ятдесят народних депутатів України. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

При цьому, в Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що учасниками законодавчого процесу на його відповідній стадії, а отже, учасниками законотворчості, є визначені в частині першій статті 93 Конституції України суб'єкти права законодавчої ініціативи у Верховній Раді України - зокрема Президент України. Реалізація права законодавчої ініціативи і права вето означає лише участь відповідних органів у здійсненні власне парламентської функції законотворчості.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що Верховна Рада України при розгляді та прийнятті законів та Президент України при підписанні законів чи при утриманні від їх підписання не виконують владних управлінських функцій, а реалізовують свої повноваження щодо законодавчої діяльності, що дає підстави зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів, зокрема, Вищого адміністративного суду як суду першої інстанції, не поширюється на спори про визнання протиправними дій при прийнятті законів чи при утриманні від їх підписання.

Разом з тим, Конституційним Судом України може бути визнаний неконституційним правовий акт Верховної Ради України, у процесі прийняття чи схвалення якого або набрання ним чинності було порушено процедурні вимоги, що встановлюються безпосередньо Конституцією України, за умови набрання ним чинності.

Виходячи з положень, передбачених частиною першою статті 2, статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, викладених у пункті 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень, в тому числі частини третьої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Адже відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачами і саме при здійсненні ними чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Виходячи з наведеного, та з урахуванням того, що позивачі просять визнати протиправними та незаконними дії Верховної Ради України та Президента України щодо запровадження системи гарантування вкладів фізичних осіб Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI та статтею 57 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року №2121-III та втілення їх норм на всій території України та бездіяльність Верховної Ради України та Президента України, що виявилася у недотриманні гарантій додержання Конституції України та неузгодження норм Закону №4452 та статті 57 Закону №2121 із Конституцією України та Конвенцією, суд приходить до висновку, що дані вимоги не належать до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року (справа 21-577а14).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 18, 109, 160, 165, 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Верховної Ради України, Президента України про визнання дій та бездіяльності протиправною.

Суддя Вищого

адміністративного суду України К.Г. Леонтович