Справа № 826/14843/15
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
09 лютого 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого Василенка Я.М.,
суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,
при секретарі Зубрицькому Д.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, скасування наказу, -
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог, просив: визнати протиправною особисту бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 за фактами неприйняття рішення за рапортом (вих. №222/6/176 від 09.07.2015) і ненадання позивачу з 13.07.2015 основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій; - зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 негайно надати позивачу основну частину чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2015 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , полковник юстиції, проходить військову службу у Збройних Силах України з серпня 1986 р.; має 28 повних календарних років військової служби.
З 31.08.2009 ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника юридичного управління військової частини НОМЕР_1 , згідно наказу Міністра оборони України №085Р від 31.08.2009.
З 14.04.2000 ОСОБА_1 має статус ветерана війни учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Головним управлінням кадрів Міністерства оборони України.
09.07.2015 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 з рапортом (вих. №222/6/176 від 09.07.2015), у якому просив відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надати йому основну частину щорічної відпустки за 2015 рік терміном 35 діб з 13.07.2015 у зручний для нього час у відповідності з графіком відпусток військової частини НОМЕР_1 у 2015 р. Рапорт направлено поштою, отримано представником військової частини 13.07.2015, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення.
Листом від 22.07.2015 №222/5/89 позивачу надано відповідь на попередньо поданий рапорт, згідно якого у задоволенні рапорту відмовлено з посиланням на той факт, що з 13.07.2015 по 15.07.2015 позивач був звільнений від виконання службових обов`язків, а тому не міг звертатися з рапортом про надання відпустки; надання щорічної основної відпустки за 2015 р. з 13.07.2015 не відповідає графіку щорічних основних відпусток за 2015 р.; для надання щорічної основної відпустки за 2015 р. у інші терміни позивачу необхідно звернутися до командира військової частини НОМЕР_1 .
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що під час вирішення питання про надання відпустки позивача та формування графіку відпусток на 2015 р. відповідачем дотримано вимоги ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскільки ним рапорт подано в порядку ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно яких, учасникам бойових дій обов`язково надається така пільга як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, то відповідачем протиправно відмовлено у наданні відпустки.
Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно частин 1, 2, 5, 17 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів. Час для проїзду до місця проведення зазначеної відпустки і назад не надається. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу прямого начальника, уповноваженого Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, керівниками правоохоронних органів та керівниками розвідувальних органів України, щорічна основна відпустка за минулий рік надається в першому кварталі наступного року, якщо раніше її не було надано.
Військовослужбовцям, які захворіли під час щорічної основної або щорічної додаткової відпустки, зазначена відпустка продовжується після одужання на кількість невикористаних днів цієї відпустки.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються, зокрема, такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до пп. 186-188 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, щорічна основна відпустка надається згідно з графіком відпусток на наступний рік, що до 1 грудня затверджується командиром (начальником), який має право надавати відпустки військовослужбовцям, і доводиться під підпис до відома кожного військовослужбовця.
Щорічна основна відпустка надається військовослужбовцю з урахуванням необхідності підтримання постійної бойової готовності та проведення заходів з підготовки військових частин, часу використання відпусток у попередньому році, побажань і сімейних обставин військовослужбовця, висновку (постанови) військово-лікарської комісії.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію щорічна основна відпустка військовослужбовцям надається за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності певної категорії військовослужбовців відповідного підрозділу.
Щорічна основна відпустка переноситься на інший період або продовжується командиром військової частини зокрема в разі: захворювання військовослужбовця, на підставі довідки закладу охорони здоров`я, завіреної міським (районним) військовим комісаром, - на кількість діб хвороби військовослужбовця.
Облік відпусток, що надаються військовослужбовцям, та постійний контроль за наданням відпусток згідно із затвердженими графіками відпусток здійснюються штабами військових частин.
Накази командирів (начальників) військових частин про надання щорічних основних відпусток видаються не пізніше ніж за два тижні до встановленого графіком відпусток строку на підставі рапорту військовослужбовця, розглянутого його прямим начальником.
Згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, під час планування щорічних чергових відпусток передбачається рівномірне їх надання військовослужбовцям протягом календарного року. Під час складання графіка відпусток повинно бути враховано надання відпусток у зручний час для: ветеранів війни та осіб, на яких поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Як вбачається з матеріалів справи в даному випадку спір виник у зв`язку з незадоволенням рапорту позивача (вих. №222/6/176 від 09.07.2015) та ненаданням йому з 13.07.2015 основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій.
Позивач як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі посилається на п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та вважає, що його право (пільга) як учасника бойових дій з використання чергової щорічної відпустки у зручний для нього час, є безумовним і має бути задоволене по факту подання ним відповідного рапорту.
Однак, колегія суддів зазначає, що передбачена у п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільга з використання відпустки у зручний час має розумітися з врахуванням інших положень законодавства щодо надання відпусток військовослужбовцям, зокрема, вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України щодо складання графіку відпусток на наступний рік.
Надання позивачу пільги з надання відпустки у зручний для нього час реалізовується на стадії складання та погодження відповідного графіку, коли згідно п. 8.8 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України враховуються, в тому числі, пільги згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно матеріалів справи 10.11.2014 було затверджено пропозиції до графіку чергових відпусток, а 25.11.2014 графік щорічних відпусток осіб офіцерського складу, прапорщиків (мічманів) військової частини НОМЕР_1 та командирів підпорядкованих військових частин на 2015 рік, згідно якого, у ОСОБА_1 передбачена відпустка з 08 червня по 07 липня та з 14 по 28 вересня 2015 року.
Як встановлено судом першої інстанції позивач жодного разу не висловлював зауважень щодо термінів відпустки.
Також, обізнаність позивача з графіком відпусток на 2015 р. підтверджується поясненнями представника військової частини ОСОБА_3 , який стверджує про те, що він особисто 12.01.2015 довів графік до відома позивача у присутності особового складу юридичного управління військової частини; також позивачу була надана ксерокопія витягу з графіка, розміщена ним на стіні біля металевого сейфу у своєму робочому кабінеті.
У зв`язку з вказаним, доводи апелянта про необізнаність з графіком відпусток та його складання без врахування його побажань є безпідставними. При цьому, відсутність підпису позивача про ознайомлення з графіком не може бути безумовним підтвердженням його необізнаності з графіком та неврахування його побажань щодо терміну відпустки.
При цьому, право позивача на отримання чергової щорічної відпустки згідно п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» може бути реалізовано шляхом явки останнього до військової частини та погодження терміну відпустки з врахуванням існуючого графіку відпусток, як йому і було рекомендовано у листі від 22.07.2015 за №222/5/89.
Позивачем не було вчинено жодних дій щодо погодження з військовою частиною питання терміну надання йому відпустки, рапортів на надання відпустки на інший термін він не подавав.
Рапорти від 09.09.2015 та 06.10.2015 не можуть вважатися виконанням роз`яснення про можливість повторного звернення з цього приводу до командира військової частини, оскільки в них позивач просить надати йому відпустку з 28.09.2015 в зручний для нього час та з 21.10.2015 в зручний для нього час (без визначення конкретного терміну), що не може вважатися належною реалізацією права на відпустку.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для визнання протиправною особистої бездіяльності командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_2 за фактами неприйняття рішення за рапортом (вих. №222/6/176 від 09.07.2015) і ненадання позивачу з 13.07.2015 основної частини чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб як ветерану війни учаснику бойових дій, оскільки військовою частиною отримано рапорт позивача 13.07.2015 і відпустка не могла бути надана йому в цей же день, враховуючи визначення терміну відпустки поза графіком.
Крім того, згідно Указу Президента України від 28.07.2015 №454/2015 ОСОБА_2 було звільнено з посади начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України, і з 28.07.2015 він не несе відповідальності за забезпечення права позивача на відпустку.
Стосовно вимоги позивача в частині зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 негайно надати позивачу основну частину чергової відпустки за 2015 рік тривалістю 35 діб, як ветерану війни учаснику бойових дій, колегія суддів також не вбачає підстав для її задоволення, оскільки відповідач позбавлений можливості надати позивачу відпустку за відсутності погодження з боку позивача її терміну.
Надавати відпустку позивачу з конкретної дати без визначання її конкретного терміну (в зручний для позивача час) відповідач не зобов`язаний згідно вищевикладених положень законодавства.
При цьому, вина за ненадання позивачу відпустки не може в даному випадку бути покладена на відповідача, оскільки позивач своїми діями унеможливлює належне погодження та оформлення власної відпустки.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2015 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.