Справа № 816/3512/15
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року 17:07м. ПолтаваСправа № 816/3512/15

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Петренко О.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-2000" до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-2000" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Карлівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (надалі по тексту також відповідач, Карлівська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16 червня 2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 20153941,50 грн, у тому числі за основним платежем 13435961 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3717980,50 грн, № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку прибуток приватних підприємств у розмірі 19397872,50 грн, у тому числі за основним платежем 12931915 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6465957,50 грн (з урахуванням заяви про уточнення /зміну/ позовних вимог від 21 січня 2016 року вх. № 782/16).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що вказані податкові повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом на підставі висновків перевірки про порушення позивачем підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 ст.135; пунктів 137.1, 137.4 статті 137; п. 138.1 ст. 138; п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пункту 187.1 статті 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4 статті 201 Податкового кодексу України під час господарських правовідносин із ТОВ «Різалт-Нафтопродукти», ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт». Позивач вважає такі висновки необґрунтованими з огляду на те, що вказані контрагенти на момент здійснення господарських операцій були зареєстровані як суб'єкт підприємницької діяльності, перебували на податковому обліку, позивачем було отримано відповідні нафтопродукти та послуги від вказаних контрагентів та використовувалися ним в подальшій господарській діяльності. Правомірність формування податкового зобов`язання з податку на додану вартість та правомірність формування валових витрат за наслідками господарських операцій підтверджено належними документами. Позивачем проведено повну оплату вартості товарів, отриманих від спірних контрагентів, тому висновки відповідача про безоплатне отримання товарів є безпідставними та необґрунтованими.

Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У письмових запереченнях в обґрунтування правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначав, що перевіркою встановлено порушення підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 ст.135; пунктів 137.1, 137.4 статті 137; п. 138.1 ст. 138; п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пункту 187.1 статті 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4 статті 201 Податкового кодексу України під час господарських правовідносин із ТОВ «Різалт-Нафтопродукти», ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт». Вказував, що надані позивачем в ході проведення перевірки документи не підтверджують реальності здійснення господарських операцій.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ТОВ Союз 2000 зареєстроване як юридична особа 25.05.1999 у встановленому законом порядку та перебуває на податковому обліку в Карлівськый ОДПІ з 25.05.1999.

В період з 12.03.2015 по 23.04.2015 фахівцями Карлівської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт від 30.04.2015 № 88/22/30131474, в якому зафіксовано порушення позивачем:

- підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 ст.135; пунктів 137.1, 137.4 статті 137; п. 138.1 ст. 138; п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства на загальну суму 12931915,00 грн, в тому числі: за 2012 рік у сумі 1877591 грн, за 2013 рік в сумі 10855129 грн, за 2014 рік в сумі 199195 грн;

- пункту 187.1 статті 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 13435961,00 грн, в тому числі за рахунок заниження податкового зобовязання в сумі 1693725 грн в тому числі за жовтень 2013 року на суму 635202 грн, за листопад 2013 року на суму 1058523 грн; за рахунок завищення податкового кредиту в сумі 11742236 грн в тому числі за листопад 2012 року в сумі 1352311 грн, за грудень 2012 року в сумі 436965 грн, за січень 2013 року в сумі 918128 грн, за лютий 2013 року в сумі 360935 грн, за квітень 2013 року в сумі 204547 грн, за червень 2013 року в сумі 550000 грн, за серпень 2013 року в сумі 791299 грн, за вересень 2013 в сумі 28880 грн, за жовтень 2013 року в сумі 2153714 грн, за листопад 2013 року в сумі 4621590 грн, за грудень 2013 року в сумі 102539 грн, за січень 2014 року в сумі 221328 грн (а.с.57-250, т.1; 1-35, т.2).

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем винесено, крім іншого, наступні податкові повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року:

- № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 20153941,50 грн, у тому числі за основним платежем 13435961 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3717980,50 грн;

- № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку прибуток приватних підприємств у розмірі 19397872,50 грн, у тому числі за основним платежем 12931915 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6465957,50 грн (а.с. 36-41, т.2).

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, у зв'язку з чим оскаржив їх до суду.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку податкову повідомленню-рішенню від 16 червня 2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 20153941,50 грн, у тому числі за основним платежем 13435961 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3717980,50 грн, суд виходив з наступного.

Як слідує із ОСОБА_1 перевірки висновок про порушення позивачем вимог пункту 187.1 статті 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4 статті 201 Податкового кодексу, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 13435961,00 грн, в тому числі за рахунок заниження податкового зобовязання в сумі 1693725 грн в тому числі за жовтень 2013 року на суму 635202 грн, за листопад 2013 року на суму 1058523 грн; за рахунок завищення податкового кредиту в сумі 11742236 грн в тому числі за листопад 2012 року в сумі 1352311 грн, за грудень 2012 року в сумі 436965 грн, за січень 2013 року в сумі 918128 грн, за лютий 2013 року в сумі 360935 грн, за квітень 2013 року в сумі 204547 грн, за червень 2013 року в сумі 550000 грн, за серпень 2013 року в сумі 791299 грн, за вересень 2013 в сумі 28880 грн, за жовтень 2013 року в сумі 2153714 грн, за листопад 2013 року в сумі 4621590 грн, за грудень 2013 року в сумі 102539 грн, за січень 2014 року в сумі 221328 грн, ґрунтується на тому, що ТОВ "Союз-2000" неправомірно включено до податкового кредиту по взаємовідносинах з постачання нафтопродуктів з ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт», а також по взаємовідносинах з ТОВ «Різалт-Нафтопродукт» із відповідального зберігання нафтопродуктів.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції, чинній у період, що перевірявся) податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Повнота наданої документації чи правильність її оформлення перевіряючими в акті перевірки під сумнів не ставиться.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З огляду на викладене, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, визначенні вказаною нормою.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 182 цього Кодексу.

Статтею першою Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, юридичний аспект вчинених господарських дій або подій не входять до складу поняття "господарська операція" (бухгалтерський чи економічний ефект).

Згідно з вимогами статті 4 Закону № 996-XIV одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до акту перевірки від 30.04.2015 № 88/22/30131474 зафіксовано, що протягом періоду, що перевірявся, позивачем не відображено в податковому обліку по бухгалтерському рахунку 361 «Розрахунки з покупцями», на думку відповідача, реалізацію товару (дизельне паливо) на ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» на загальну суму 10162346,881 грн, у тому числі ПДВ 1693724,47 грн.

Натомість позивачем зауважено, що фахівці Карлівської ОДПІ прийшли помилкових висновків, оскільки між ТОВ «Союз-2000» та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» у період, що ними перевірявся провадились відносини відповідального зберігання. Попередньо ж позивач здійснював операції з постачання ПММ з МКП «Різалт», що було припинено та шляхом перетворення на його базі створено нову юридичну особу - ТОВ «Різалт-Нафтопродукти». Останнє відповідачем в ході перевірки та судового розгляду не заперечувалось.

Так, 01 жовтня 2012 року між позивачем (по тексту договору Постачальник) та МПП «Різалт» (по тексту договору Покупець) було укладено договір № 12/1/б, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується у відповідності із замовленням передавати партіями у власність Покупцю нафтопродукти (далі по тексту Товар), а Покупець зобовязується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього. Пункт відвантаження: Полтавська область, Машівський район, с. Селещина, якщо інакше не передбачено додатковою угодою (а.с. 153-156, т. 7).

Також, 11 жовтня 2012 року між МКП «Різалт» (по тексту договору Постачальник) та позивачем (по тексту договору Покупець) було укладено договір № 56, відповідно до умов якого Постачальник зобовязується у відповідності із замовленням передавати партіями у власність Покупцю нафтопродукти (далі по тексту Товар), а Покупець зобовязується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату на умовах даного договору та додаткових угод до нього. Пункт відвантаження: Полтавська область, Лохвицький район, с. Яхники, якщо інакше не передбачено додатковою угодою (а.с. 158-161, т.7).

При цьому, Карлівською ОДПІ операції позивача з ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» розцінені саме як реалізація з підстав відсутності у відповідача відомостей про оренду даним спірним контрагентом у ПП «Компанія «Надежда» нафтобази за адресою вул. Залізнична станція, 8, смт. Низи, Сумський район, Сумська область, а тому й відповідальне зберігання вказаним субєктом господарювання, на думку контролюючого органу, не здійснювалось.

Надаючи правову оцінку спірних взаємовідносинам ТОВ «Союз-2000» та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти», суд виходив з наступного.

В період перевірявся, між позивачем (по тексту договору Зберігач) та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» (по тексту договору Поклажодавець), також, укладено договір відповідального зберігання від 10.10.2013 № 10/10-13, відповідно до умов якого Зберігач зобовязується прийняти від Поклажодавця дизельне паливо євро строком з моменту передачі Товару до 31 грудня 2013 року. Приймання на відповідальне зберігання Товару в кількості (масі) та асортименті відповідно до актів приймання-передачі. Зберігання здійснюється за адресою: нафтобаза Полтавська область, Машівський район, с. Селещина, вул. Кірова, 90а (а.с. 249-251, т.6).

За наслідками господарських операцій за вказаним договором складені податкові накладні, видані ТОВ «Союз-2000»: від 31 грудня 2013 року № 885 та розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до таких податкових накладних від 31 грудня 2013 року № 886 (а.с. 9-10, т.8).

На підтвердження виконання такого договору надано акти приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 30 жовтня 2013 року № 1 та №2, а також акти приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31 грудня 2013 року № 1 та №2 (а.с.254-255, т.6).

При цьому, судом враховується, що відповідно до листа вказаного контрагента від 04 січня 2014 року № 2 зауважено відповідно до пункту 1.2 даного Договору зберігання здійснюється за адресою: нафтобаза Полтавська область, Машівський район, с. Селещина, вул. Кірова, 90а. В актах про повернення Товару було невірно зазначено адреса зберігання: нафтобаза - Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Залізнична станція, 8, у вязку з чим просив уточнити адресу такого повернення.

У відповідь на такий лист позивачем 05 січня 2014 року листом за вих. № 7 підтверджено виявлену контрагентом помилку та зазначено вважати адресою повернення - Полтавська область, Машівський район, с. Селещина, вул. Кірова, 90а (а.с. 5-6, т.8).

Зауважень до оформлення вказаних господарських операцій в акті перевірки перевіряючи ми не зазначено.

Крім того, в період, що перевірявся, між позивачем (по тексту договору Поклажодавець) та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» (по тексту договору Зберігач) укладено договір відповідального зберігання від 10.10.2013 № 10/10-13, відповідно до умов якого Зберігач зобовязується прийняти від Поклажодавця дизельне паливо євро строком з моменту передачі Товару до 31 грудня 2013 року. Приймання на відповідальне зберігання Товару в кількості (масі) та асортименті відповідно до актів приймання-передачі. Зберігання здійснюється за адресою: нафтобаза Сумська область, Сумський район, смт. Низи, вул. Залізнична станція, 8 (а.с. 163-165, т.7).

За наслідками господарських операцій за вказаним договором складені податкові накладні, видані ТОВ «Різалт-Нафтопродукти»: від 31 грудня 2013 року № 254 та розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до таких податкових накладних від 31 грудня 2013 року № 255 (а.с. 11-12, т.8).

На підтвердження виконання такого договору надано акти приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання від 30 жовтня 2013 року № 1 та №2, а також акти приймання-передачі нафтопродуктів зі зберігання від 31 грудня 2013 року № 1 та №2 (а.с. 166-169, т.7).

Надані послуги зі зберігання сторонами вказаних вище договорів фактично не оплачувались, оскільки було проведено взаємозалік однорідних зустрічних вимог, що підтверджується актом від 31 грудня 2013 року, належним чином завірена копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 13, т.8).

Відповідачем помилково зазначено в акті перевірки про наявність акту № 3 від 30 жовтня 2013 року стосовно передачі ПММ обємом 940 т, оскільки в ході судового розгляду останнім не було надано належним чином завіреної копії такого акту (а.с. 113, т.1), а представником відповідача надано пояснення про помилкове зазначення в акті перевірки про акт № 3 від 30 жовтня 2013 року стосовно передачі ПММ обємом 940 т.

Також, суд зауважує, що ревізорами зроблено хибні висновки ніби про факт поставки ПММ в ході правовідносин з ТОВ «Різалт-Нафтопродукти», а не зберігання, оскільки зберігання позивачем та його контрагентом ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» хоч і відбувалося в спільний період часу, однак послуги по зберіганню надавалися за різними адресами. Зокрема, позивач надавав послуги по зберіганню в Полтавській області, а його контрагент надавав послуги в Сумській області.

З пояснень представників позивача вказані послуги повязанні із специфікою роботи підприємств, основним видом діяльності яких є оптова торгівля ПММ. Зокрема, при закупівлі партій товару в обсязі десятків вагоно-цистерн виникає необхідність тимчасового зберігання ПММ, яке знаходиться в таких вагоно-цистернах на залізничних станціях прибуття, найбільш наближених до орендованих чи власних нафтобаз, до часу необхідного для пошуку подальших покупців та документальної підготовки операцій. З метою ефективного логістичного забезпечення поставок таких оптових партій товару позивач та його контрагенти в тому числі ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» вимушені замовляти послуги по тимчасовому зберіганню товару на станціях прибуття з метою здешевлення вартості послуг по доставці вказаного товару при подальшій його оптовій та роздрібній реалізації в межах господарської діяльності.

Висновки відповідача про те, що фактично між позивачем та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» фактично відбулися операції по поставці товару, а не його зберігання також ґрунтуються на копіях видаткових накладних, які, за твердженнями представників відповідача, ними отриманні від Охтирської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області при перевірці останньою ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» та інформації про не встановлення взаємовідносин ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» з позивачем на суму ПДВ 1693724,47 грн з відповідним відображенням проведених операцій реалізації ПММ позивачем з покупцем ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» за даними системи автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України за 2013 рік.

Однак, суд звертає увагу, що вказані твердження відповідача є необґрунтованими з огляду на не врахування відповідачем фактичних обставин та всіх документів, повязаних із даними правовідносинами, а саме:

- додатковому договору №1 від 25 листопада 2013 року до Договору №12/1/б постачання нафтопродуктів від 01.10.2012;

- додатковому договору №1 від 30 жовтня 2013 року до договору відповідального зберігання №10/10-13 від 10.10.2013;

- актам надання послуг, якими підтверджується виконання вимог вказаних договорів відповідального зберігання, укладених між позивачем та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» (а.с. 7-9, т.8).

Як зазначалося вище між позивачем та МПП «Різалт» (по тексту договору Покупець), правонаступником якого є ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» було укладено договір поставки № 12/1/б. Відносини по вказаному договору були як до спірного періоду так і після. Однак, товар, який зазначений в видаткових накладних, копії яких позивач отримав від Охтирської ОДПІ при перевірці ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» складені на виконання умов договору відповідального зберігання, а не договору поставки, відповідно і в системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту відсутня інформація про відображення проведеної операції по поставці на суму ПДВ 1693724,47 грн. Товар був переданий позивачем на відповідальне зберігання ТОВ «Різалт-Нафтопродукти», відповідно позивач не виписував податкові накладні на суму вартості товару передланого на зберігання і не відносив вказану суму ПДВ до податкових зобовязань, а ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» відповідно не міг відносити вказану суму ПДВ до податкового кредиту.

Необхідність відображення вказаної операції в системі автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту за фактичної відсутності операції по поставці товару та, відповідно, відсутності виписаних та отриманих податкових накладних, ґрунтується лише на припущеннях відповідача та не може бути підставою для висновку про донарахування для позивача суми податкових зобовязань по ПДВ на суму 1693724,47 грн.

Видаткові накладні, копії яких надані відповідачем, виписувалися позивачем, як бухгалтерський документ з метою належного супроводження товару під час його переміщення від позивача (Полтавська область) на відповідальне зберігання ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» (Сумська область) як додаток до кожної товарно-транспортної накладної, згідно яких товар було переміщено на відповідальне зберігання.

Між позивачем (по договору - замовник) та ПП «Компанія «Надежда» (по договору - виконавець) укладено договір №78/1/б про надання транспортних послуг від 01.07.2013 року (а.с. 217-218 т. 7). Згідно п. 1.1. вказаного договору, в порядку та на умовах, визначених у ньому, виконавець зобовязується за завданням замовника протягом визначеного в договорі строку надавати за плату послуги з вантажних перевезень вантажним транспортом, що належить на праві власності виконавцю, по території України, а Замовник зобовязаний приймати надані послуги та оплачувати вартість наданих виконавцем послуг.

На виконання умов вказаного договору виконавець надав послуги для позивача по перевезенню на відповідальне зберігання товару ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» з Полтавської області с. Селещина в Сумську область смт. Низи, що підтверджується наданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями товарно-транспортних накладних із загальним обсягом товару 940,61т. (а.с. 219-245 т.7).

Крім того, між позивачем та ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» було укладено зазначені вище додаткові договори, зокрема:

- додатковий договір №1 від 25 листопада 2013 року до Договору №12/1/б постачання нафтопродуктів від 01.10.2012, у відповідності до положень якого сторонами погоджено припинення зобовязань до Договору № 12/1/б постачання нафтопродуктів від 01 жовтня 2012 року, а також погоджено, що товар (дизельне пальне Євро в кількості 940,61 т) прийнятий на відповідальне зберігання на виконання умов Договору відповідального зберігання № 10/10-13 від 10.10.2013 року та весь товар прийнятий згідно видаткових накладних № 9854 від 21 жовтня 2013 року, № 9855 від 22 жовтня 2013 року, № 9856 від 23 жовтня 2013року, № 9857 від 24 жовтня 2013 року, № 9858 від 25 жовтня 2013 року, № 9859 від 26 жовтня 2013 року, № 9861 від 27 жовтня 2013 року, № 9860 від 28 жовтня 2013 року, № 9862 від 29 жовтня 2013 року, № 9863 від 30 жовтня 2013 року, № 9864 від 01 листопада 2013 року, № 9865 від 02 листопада 2013 року, № 9866 від 04 листопада 2013 року, № 9867 від 05 листопада 2013 року, № 9868 від 06 листопада 2013 року, № 9869 від 07 листопада2013 року, № 9870 від 08 листопада 2013 року, № 9871 від 08 листопада 2013 року, № 9872 від 11 листопада 2013 року, № 9873 від 12 листопада 2013 року, № 9874 від 14 листопада 2013 року, № 9875 від 15 листопада 2013 року, № 9876 від 16 листопада 2013 року, № 9877 від 18 листопада 2013 року, № 9878 від 19 листопада 2013 року, № 9879 від 20 листопада 2013 року, № 9880 від 22 листопада 2013 року - вважати переданим на зберігання;

- додатковий договір №1 від 30 жовтня 2013 року до договору відповідального зберігання №10/10-13 від 10.10.2013 у відповідності до положень якого сторонами погоджено змінити пункт 1.1. розділу 1. «Предмет Договору» Договору відповідального зберігання № 10/10-13 від 10.10.2013 року і викласти його в наступній редакції: «У відповідності до даного Договору Зберігач зобовязується прийняти від Поклажодавця Дизельне пальне євро в кількості 940,61 тони строком з моменту передачі Товару до 31 грудня 2013 року»; а також змінити пункт 2.1. розділу 2. «Порядок приймання, зберігання та відпуску Товару» Договору відповідального зберігання № 10/10-13 від 10.10.2013 року і викласти його в наступній редакції: «Приймання - передача Товару на зберігання оформлюється ОСОБА_1 приймання - передачі Товару по кількості на відповідальне зберігання (Додаток № 1 до даного Договору), що складається Поклажодавцем та підписується уповноваженими представниками Сторін. Відмова від підписання ОСОБА_1 не допускається» (а.с. 3-4, т.8).

Згодом, вказаний товар було реалізовано позивачем в межах своєї господарської діяльності іншим контрагентам, які знаходяться в Сумській області, на підтвердження чого ТОВ «Союз-2000» долучено належним чином завірені договори постачання нафтопродуктів та інших первинних документів стосовно реалізації підприємством спірних ПММ обємом 940,61т. та бухгалтерську довідку про обсяги реалізації по нафтобазі «Низи» за січень 2014 року (а.с. 14, т.7, 14-45, т.8).

Щодо зауважень відповідача про відсутність можливості контрагентом позивача надавати послуги по зберіганню, оскільки у відповідача відсутні відомості про оренду даним спірним контрагентом у ПП «Компанія «Надежда» нафтобази за адресою вул. Залізнична станція, 8, смт. Низи, Сумський район, Сумська область, то суд визнає їх необґрунтованими та такими, що базуються на припущеннях відповідача.

Відсутність відомостей у відповідача про оренду ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» нафтобази саме у ПП «Компанія «Надежда» не може бути доказом відсутності можливості надавати послуги по зберіганню, оскільки ТОВ «Різалт-Нафтопродукти» не перевірявся відповідачем і як ним зазначено у нього відсутні відомості про оренду. Також, відповідач не заперечує про можливу оренду та/або суборенду нафтобази та/або резервуарів та/або залізничної гілки у будь-якого іншого субєкта господарювання. Також, згідно пояснень представників відповідача, перевіряючи ми під час проведення перевірки не вивчалося питання про обсяги майна, яким володіє ПП «Компанія «Надежда» за адресою вул. Залізнична станція, 8, смт. Низи, Сумський район, Сумська область, а також про обсяги майна, яке нею передавалося в оренду та суборенду в порівняні з обсягами товару, необхідного для зберігання.

Також, протягом періоду, що перевірявся, позивачем задекларовано правовідносини з ТОВ «Газукраїна-2020», ТОВ «Торговий дім «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт», що підтверджується долученими до матеріалів справи належним чином завіреними копіями податкової звітності (а.с. 28-221, т.6).

Судом встановлено, що позивач (по тексту договору - Покупець) перебував у правовідносинах з ТОВ «Торговий дім «Ветек» (по тексту договору Постачальник, надалі ТОВ «ТД «Ветек»), з яким укладено Договір поставки нафтопродуктів від 26 вересня 2013 року № 14-26/09/13, умовами якого встановлено наступне. На умовах, передбачених даним Договором, Постачальник зобовязується передати в погоджені строки, а Покупець оплатити та прийняти нафтопродукти, що узгоджені Сторонами до постачання відповідно до Специфікацій до даного Договору. Для здійснення поставки Товару за даним Договором Сторони перед кожною поставкою узгоджують в порядку, передбаченим п. 3.2-3.6 даного Договору, наступні істотні умови: найменування, кількість, якість товару, вид транспорту, яким повинно бути здійснене відвантаження, ціну Товару. Сторони мають право домовитись про інші істотні умови поставки Товару. Поставка Товару виконується партіями. Сторони дійшли згоди, що одноразово поставлена Покупцю кількість Товару в рамках відповідної Специфікації являється такою партією. Покупець проводить оплату вартості Товару, а також послуг по відвантаженню і транспортуванню Товару (якщо такі послуги не входять в ціну Товару) на умовах 100% передоплати загальної вартості кожної партії Товару і відповідних додаткових послуг протягом 2-х банківських днів від дати рахунку-фактури Постачальника. Постачання Товару залізничним транспортом здійснюється на умовах FCA франко-перевізник ст. Одеса-Застава І Одеської з/д (згідно Інкотермс 2010), якщо інші умови поставки не були погоджені Сторонами в Специфікації на постачання певної партії товару або Додатковій угоді до даного Договору. При відвантаженні залізничним транспортом вантажовідправник за даним договором є ПАТ «Одеський НПЗ» та/або Постачальник. Зобовязання Постачальника з поставки Товару у рамках цього Договору виникає після підписання Сторонами відповідної Специфікації та здійснення Покупцем оплати згідно з умовами цього Договору (а.с. 192-196, т.2).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ТОВ «ТД «Ветек»: від 15.10.2013 № 223, від 18.10.2013 № 299, від 30.10.2013 № 688, від 31.10.2013 № 732, від 01.11.2013 № 46, від 02.11.2013 № 56, від 14.11.2013 № 506, від 19.11.2013 № 742 та № 744, від 20.11.2013 № 805, № 806, № 807, № 808 та № 809, від 21.11.2013 № 810, № 811, № 812 та № 813, від 22.11.2013 № 814 та № 815, від 26.11.2013 № 1155, від 21.12.2013 № 545, від 22.01.2014 № 360 (а.с.172-197, т.3).

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів:

- видаткових накладних від 18.10.2013 № 502, № 503, № 504, від 22.10.2013 № 645, від 25.10.2013 № 769, від 22.10.2013 № 646, від 30.10.2013 № 1004, від 01.11.2013 № 1247, № 1248, від 02.11.2013 № 1253, № 1254, від 18.11.2013 № 2164, № 2165, від 19.11.2013 № 2251, № 2252, від 20.11.2013 № 2343, № 2539, від 21.11.2013 № 2341, № 2420, № 2421, № 2422, № 2423, № 2424, від 22.11.2013 № 2524, № 2525, від 05.12.2013 № 3285, від 05.12.2013 № 3286, № 3287, від 07.12.2013 № 3324, № 3325, № 3326, від 21.12.2013 № 3924, від 22.12.2013 № 376;

- актів прийому/приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю форми 5-НП від 22.10.2013 № 100/И, від 23.10.2013 № 201, від 28.10.2013 № 207, № 257, від 29.10.2013, від 02.11.2013 № 212, від 06.11.2013 № 3, № 214, № 266, від 20.11.2013, від 21.11.2013 № 231, від 22.11.2013,від 23.11.2013 № 232, № 233,№ 236, від 24.11.2013, від 26.11.2013 № 294, № 295, від 25.11.2013 № 237/1, від 09.12.2013 № 247, від 10.12.2013 № 248, № 322, № 323, від 25.12.2013, від 26.01.2014;

- актів прийому передачі вагоно-цистерн з нафтопродуктами для охорони та супроводу від 17.10.2013 № ОД 45-10, №ОД 46-10, від 28.10.2013, від 01.11.2013 № ОД 07/11, від 02.11.2013 № ОД 12/11, № 17/11, від 20.11.2013 № ОД 209/11, № ОД 211-11, № 212/11, від 21.11.2013 № ОД 219/11, № ОД 220/11; скріплені представниками охоронних підприємств ПКЦ ТОВ «КРоК» та ТОВ «Райзинг»;

- паспортів якості та сертифікатів відповідності (а.с. 223, 225-228, 231-235,239-242, 246-249, т.2; 3-6, 10-12, 15-17, 20-22, 25-29, 31-35, 38-42, 45-49, 53-55, 58-61, 63-66, 68-74, 77-82, 84-89, 94-97, 101-105, 108-112, 114-116, 118-120, 123-125, 127-130, 134-136, 138-140, 142-145, 148-151, 153-155, 157-160, 162-166, 169-171, т.3).

Отриманий товар був оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень з відмітками банківської установи, що долучені до матеріалів справи: від 15.10.2013 № 1166, від 18.10.2013 № 1198, № 2601, від 30.10.2013 № 1252, від 31.10.2013 № 1257, від 01.11.2013 № 1261, від 07.11.2013 № 1288, від 14.11.2013 № 1328, від 19.11.2013 № 1343, № 2635, від 20.11.2013 № 1354, № 2636, № 1355, № 1356,№ 1361, від 21.11.2013 № 1368, № 1369, № 2641, від 25.11.2013 № 1372, № 1374, від 26.11.2013 № 1377, № 1527, від 24.12.2013 № 1515, від 23.01.2014 № 17, № 59, від 27.01.2014 № 82, (а.с. 197-222, т.2).

На підтвердження факту перевезення придбаних паливно-мастильних матеріалів позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних залізничних накладних: від 18.10.2013 №40983942, від 22.10.2013 № 40986747, № 40986762, від 23.10.2013 № 41086893, № 41086919, від 25.10.2013 № 41152208, від 30.10.2013 № 41247909, від 01.11.2013 № 41312950, № 41312943, від 02.11.2013 № 41319310, № 41327867, від 18.11.2013 № 43985969, № 43985944, від 19.11.2013 № 44001006, № 44001030, від 20.11.2013 № 41752510, № 41762741, № 41762733, від 21.11.2013 № 44037331, № 44037349, від 22.11.2013 № 41792292, № 41792268, № 44048254, № 44050276, від 24.11.2013 № 41792235, від 06.12.2013 № 44197697, № 44197663, № 44197655, від 07.12.2013 № 44207330, № 44207348, № 44207314, № 44207332, від 21.12.2013 № 42453365, від 22.01.2014 № 40109522 (а.с. 224, 229-230, 236-238, 243-245, 250, т.2, 1-2, 7-8, 13-14, 18-19, 23-24, 30, 36-37, 43-44, 50-52, 56-57, 62, 67, 75-76, 83, 90-91, 98-100, 106-107, 113, 117, 121-122, 126, 131-133, 137, 141, 146-147, 152, 156, 161, 167-168, т.3).

Придбані паливно-мастильні матеріали в подальшому використані у власній господарській діяльності, а саме реалізовано контрагентам згідно бухгалтерської довідки про обсяги реалізації за період з жовтня 2013 року по січень 2014 року, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи бухгалтерську довідку (а.с. 95-102, т.8) стосовно всього обсягу отриманого товару та належним чином завірені копії первинної бухгалтерської документації щодо господарських операцій по подальшій реалізації отриманого товару частині контрагентів, зазначених в такій бухгалтерській довідці, зокрема: договорів постачання нафтопродуктів від 01.09.2012 № 13/С, від 01.10.2013 № 1/б, від 30.10.2012 № 33/Із, від 08.02.2013 № 9/Із, від 20.02.2013 № 41/1/б (а.с.103-106, 109-112, 116-119, 123-126, 130-131, т.8); видаткових накладних від 29.10.2013 № 887, від 04.11.2013 № 924, від 18.11.2013 № 8268, від 02.12.2013 № 8926, № 8940, від 03.12.2013 № 8960, № 8985, від 11.12.2013 № 9262, № 9265, від 13.12.2013 № 9335 (а.с. 107, 113, 120, 127, 132, 134, 136, 138, 140, 142, т.8); товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів від 29.10.2013 № Р887, від 04.11.2013 № Р 924, від 18.11.2013 № Р 8268, від 02.12.2013 № Р8926, № Р8940, від 03.12.2013 № Р8960, № Р8985, від 11.12.2013 № Р9262, № Р9265, від 13.12.2013 № Р9335 (а.с.108, 114, 121, 128, 133, 135, 137, 139, 141, 143, т.8); довіреностей від 28.10.2013 № 250, від 04.11.2013 № 69, від 18.11.2013 № 30750 (а.с. 115, 122, 129, т.8).

Також, судом встановлено, що позивач (по тексту договору - Покупець) перебував у правовідносинах з ТОВ Бізнес-Бенефіт (по тексту договору Постачальник), з яким укладено Договір постачання нафтопродуктів від 26 квітня 2013 року № 2604/13-ГСМ-1, умовами якого встановлено наступне. Постачальник зобовязується передати у власність Покупця нафтопродукти, надалі «Товар», а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору. Асортимент, ціна, кількість та умови і строки постачання Товару обговорюються в специфікаціях, що є невідємною частиною даного Договору. Якість повинна відповідати діючим ГОСТам, технічним умовам, та (паспортам) заводу-виробника. На підтвердження відповідності якості Товару, що передається по даному Договору, Постачальник зобовязаний надати Покупцю копії паспорту якості та сертифікати відповідності. Поставка Товару може виконуватись на наступних базових умовах (правила Інкотермс 2010): при відвантаженні залізничним транспортом «СРТ станція призначення»; при відвантаженні автотранспортом «FCA склад постачальника». Покупець зобовязаний сплатити вартість Товару на умовах 100% передоплати протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку-фактури Постачальника. (а.с. 199-200, т.3).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стала податкова накладна, видана ТОВ «Бізнес-Бенефіт», від 26.04.2013 № 22 (а.с.204, т.3).

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів: видаткової накладної від 26.04.2013 № 28, акту прийому нафтопродуктів від 29.04.2013 № 73 (а.с. 203, 207-208, т.3).

Отриманий товар був оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується належним чином завіреними копією платіжного доручення з відміткою банківської установи від 30.04.2013 № 336, що долучена до матеріалів справи (а.с. 202, т.3).

На підтвердження факту перевезення придбаних паливно-мастильних матеріалів позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступної залізничної накладної від 26.04.2013 №43574268, а також листа заводу-виробника ТОВ «Торговий дім «Укртатнафта» від 04.07.2013 № 1000-352, відповідно до якого повідомлено, що 26.04.2013 при відвантаженні зі станції Кагамлицька Південної залізниці на станцію Миргород Південної залізниці на адресу ТОВ «Союз-2000» вагоно-цистерни № 75079905 по залізничній накладній від 26.04.2013 №43574268, вантаж Бензин А-95-Євро, вагою 53300кг у перевізних документах в графі 7 залізничної накладної внесено відмітку «відвантажено ТОВ «Газукраїна-2020» у власність ТОВ «Союз-2000»» відповідно договору № 1705 від 17.05.2013. Замість вказаної правильної просимо вважати відмітку «відвантажено ТОВ «Бізнес-Бенефіт» у власність ТОВ «Союз-2000»» (а.с. 205-206, т.3).

Придбані паливно-мастильні матеріали в подальшому використані у власній господарській діяльності, а саме реалізовано наступним контрагентам: СТОВ «Дружба-Нова», ПАТ ЛОЗ «Миргородкурорт», ТОВ «НадеждаРитейл», СТОВ «Красенівське», ПП «Грант», ПОСП «Батьківщина», ТОВ «Білагро», ДП «Декабристів» та ПА «Подоляка», на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи бухгалтерську довідку (а.с. 48, т.8) відносно всього обсягу отриманого товару та належним чином завірені копії первинної бухгалтерської документації щодо господарських операцій по подальшій реалізації отриманого товару частині контрагентів зазначених в такій бухгалтерській довідці, договорів постачання нафтопродуктів від 16.01.2013 № 4/ми, від 20.02.2013 № 41/1/б, від 22.03.2013 № 35/ми(а.с.73-76, 83-86, 91-92, т.8); видаткових накладних від 07.05.2013 № 1745, від 08.05.2013 № 1774, № 1787, № 1792, №1800, від 10.05.2013 № 1842, від 14.05.2013 № 1920, № 1924, від 15.05.2013 № 1961, від 17.05.2013 № 2029 (а.с. 49, 53, 57, 61, 65, 69, 77, 80, 87, 89, т.8); товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів від 07.05.2013 № Р 1745, від 08.05.2013 № Р1774, № Р1787, № Р1792, № Р1800, від 10.05.2013 № Р1842, від 14.05.2013 № Р 1920, № Р1924, від 15.05.2013 № Р1961, від 17.05.2013 № Р2029 (а.с. 50, 54, 58, 62, 66, 70, 78, 81, 88, 90, т.8); довіреностей від 07.05.2013 № 73, від 08.05.2013 № 25, № 110, № 185, №414, від 10.05.2013 № 1699, від 14.05.2013 № 27, від 17.05.2013 № 1783 (а.с. 51-52, 55-56, 59-60, 63-64, 67-68, 71-72, 79, 82, т.8).

Крім того, судом встановлено, що позивач (по тексту договору - Покупець) перебував у правовідносинах з ТОВ «Газукраїна-2020» (по тексту договору Постачальник), з яким укладено Договір постачання нафтопродуктів від 17 травня 2012 року № 1705и, умовами якого встановлено наступне. Постачальник зобовязується передати у власність Покупця нафтопродукти, надалі «Товар», а Покупець прийняти та оплатити Товар на умовах даного Договору. Асортимент, ціна, кількість та умови і строки постачання Товару обговорюються в специфікаціях, що є невідємною частиною даного Договору. Якість повинна відповідати діючим ГОСТам, технічним умовам, та (паспортам) заводу-виробника. На підтвердження відповідності якості Товару, що передається по даному Договору, Постачальник зобовязаний надати Покупцю копії паспорту якості та сертифікати відповідності. Поставка Товару може виконуватись на наступних базових умовах (правила Інкотермс 2010): при відвантаженні залізничним транспортом «СРТ станція призначення»; при відвантаженні автотранспортом «FCA склад постачальника». Покупець зобовязаний сплатити вартість Товару на умовах 100% передоплати протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання рахунку-фактури Постачальника (а.с. 227-228, т.3).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для формування позивачем податкового кредиту стали податкові накладні, видані ТОВ «Газукраїна-2020»: від 10.10.2012 № 418, від 11.10.2012№ 477, від 12.11.2012 № 291, № 292, № 293, від 23.11.2012 № 851, № 852, від 04.12.2012 № 71, № 72, від 17.12.2012 № 607, від 30.12.2012 № 1363, від 06.01.2013 № 139, № 140, від 18.01.2013 № 662, від 27.01.2013 № 1158, від 30.01.2013 №1371, № 1372, № 1373, від 14.02.2013 № 603, № 604, № 605, від 18.04.2013 № 985, від 19.04.2013 № 907, від 26.04.2013 № 1626, від 29.04.2013 № 1937, від 21.06.2013 № 1145, від 17.07.2013 № 600, від 07.08.2013 № 88, від 08.08.2013 № 176, від 13.08.2013 № 284, від 19.08.2013 № 339, від 20.08.2013 № 349, від 10.09.2013 № 217, від 12.09.2013 № 205, від 07.10.2013 № 153, № 154,від 09.10.2013 №177 та розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, видані ТОВ «Газукраїна-2020»: від 31.12.2012 № 1415, № 1416, № 1417, від 31.01.2013 № 1088, № 1089, № 1090 (а.с.22-70, т.4).

На підтвердження виконання вимог вказаного договору поставки позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії наступних документів:

- видаткових накладних від 10.10.2012 № РН-0006217, від 11.10.12012 № РН-0006224, від 12.11.2012 № РН-0007286, від 12.11.2012 № РН-0007287, № РН-0007288, від 23.11.2012 № РН-0007794, № РН-0007795, від 04.12.2012 № РН-0008635, № РН-0008636, від 17.12.2012 № РН-0008802, від 30.12.2012 № РН-0009450, від 06.01.2013 № РН-0000267, № РН-0000268, від 18.01.2013 № РН-0000863, від 27.01.2013 № РН-0001273, від 30.01.2013 № РН-0001274, № РН-0001275, № РН-0001276, від 14.02.2013 № РН-0002106, № РН-0002107, № РН-0002108, від 18.03.2013 № 5560, від 26.04.2013 № 6489, від 29.04.2013 № 6350, від 04.07.2013 №9854, № 9855, № 9856, № 9857, № 9858, від 08.07.2013 № 9859, № 9860, № 9861, № 9862, від 16.07.2013 № 10097, № 10098, від 17.07.2013 № 10173, № 10174, від 12.08.2013 № 10650, від 13.08.2013 № 10671, від 16.08.2013 № 10690, від 19.08.2013 № 10700, від 21.08.2013 № 10798, № 10799, від 22.08.2013 № 10832, № 10833, від 23.08.2013 № 10838, від 27.08.2013 № 10894, від 29.08.2013 № 10924, від 30.08.2013 № 10936, від 02.09.2013 № 10966, від 03.09.2013 № 10999, від 04.09.2013 № 11006, № 11007, від 11.09.2013 № 11117, від 07.10.2013 № 11565, від 08.10.2013 № 11568, від 09.10.2013 № 11577;

- актів прийому нафтопродуктів від 10.10.2012 № 10/10/Из, від 11.10.2012 № 16, від 14.11.2012 № 26/11/2012, № 305, від 16.11.2012 № 25, від 24.11.2012 № 3, від 26.11.2012 № 26/11/2012, від 27.11.2012 № 313, від 07.12.2012 № 319, від 09.12.2012 № 33, від 02.01.2013 № 1/И, від 08.01.2013 № 2, від 20.01.2013 № 7, від 01.02.2013 № 1, № 19, від 02.02.2013 № 15, від 16.02.2013, від 18.02.2013 № 18, № 33, від 19.04.2013 № 19/04/2013/1, від 27.04.2013 № 72, від 290.4.2013 № 29/04/2013/1, від 04.07.2013 № 04/07/Из, № 04/07/2013/1, № 04/07/2013/2, № 105, від 05.07.2013 № 115, від 08.07.2013 № 08/07/2013/1, № 08/007/2013/2, від 09.07.2013 № 106,№ 117, від 16.07.2013 № 16/07/2013/1, № 121, від 17.07.2013 № 122, від 18.07.2013 № 129, від 13.08.2013 № 138, № 13/08/2013/1, від 16.08.2013 № 16/08/2013/1, від 19.08.2013 № 19/08/2013/1, від 21.08.2013 № 21/08/2013/1, № 147, від 22.08.2013 № 148, від 23.08.2013 № 159, № 160, від 27.08.2013 № 164, від 29.08.2013 № 29/08/2013/1, від 30.08.2013 № 30/08/2013/1, від 02.09.2013 № 153, від 03.09.2013 № 03/09/2013/1, від 04.09.2013 № 04/09/2013/1, від 05.09.2013 № 183, від 10.09.2013 № 10/09/2013/1, від 07.10.2013 № 07/10/2013/1, від 08.10.2013 № 08/10/2013/1, від 16.10.2013 № 121;

- сертифікатів відповідності та паспортів якості, а також акти прийому передачі вагоно-цистерн з нафтопродуктами для охорони та супроводу (а.с. 71, 73-74, 76-80, 84-87, 91-94, 96-99, 103-108, 112-116, 120-123, 125-128, 130-133, 135-136, 138-142,143-148, 150-153, 155-157, 159-161, 163-165, 167-169, 171-174, 176-179, 181-186, 188-189, 191-195, 197-201, 203-204,206-207, 209-211, 213-216, 218-219, 221-222, 224-228, 230-232, 234-237, 239-240, 242-246, 248-250, т.4; 2-6, 8-10,12-13, 15-16, 18-19, 21-22, 24-26, 28-30, 32-35, 37-40, 42-45, 47-48, 50-51, 53-57, 59-60, 62-68,70-73, 75-77, 79-80, 82-85, 87-88, т.5).

Отриманий товар був оплачений позивачем в повному обсязі, що підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень з відмітками банківської установи, що долучені до матеріалів справи (а.с. 229-250, т.3; 1-21, т.4).

На підтвердження факту перевезення придбаних паливно-мастильних матеріалів позивачем долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії залізничних накладних від 12.11.2012 № 43847391, № 43849835, від 13.11.2012 № 43858422, від 24.11.2012 № 44002962, № 44002995, від 04.12.2012 № 44125854, від 06.12.2012 № 44125706, від18.12.2012 № 44285161, від 30.12.2012 № 44417921, від 06.01.2013 № 44476372, № 44476356, від 18.01.2013 № 44576163, від 27.01.2013 № 44653152, від 31.01.2013 № 44682896, № 44682854, № 44682847, від 14.02.2013 № 44816452, № 44816411, від 15.02.2013 № 44818334, а також товарно-транспортних накладних від 10.10.2012 № А 10102012-3, від 11.10.2012 № А 00054, від 19.04.2013 № А 19/04/2013-1, від 26.04.2013 № А 26/04/2013-2,від 29.04.2013 № А 29/04/2013-5, від 04.07.2013 № А 04/07/2013-3, № А 04/07/2013-4,№ А 04/07/2013-5, № А 04/07/2013-6, № А 04/07/2013-7, від 08.07.2013 № А 08/07/2013-3, № А 08/07/2013-4, № А 08/07/2013-7, № А 08/07/2013-8, від 16.07.2013 № А 16/07/2013-1№ А 16/07/2013-2, від 17.07.2013 № А 17/07/2013-1, від 17.07.2013 № А 17/07/2013-2, від 12.08.2013 № А 12/08/2013-3,від 13.08.2013 № А 13/08/2013-1, від 16.08.2013 № А 16/08/2013-1, від 19.08.2013 № А 19/08/2013-1, від 21.08.2013 № А 21/08/2013-1, № А 21/08/2013-2, від 220.08.2013 № А 22/08/2013-5, № А 22/08/2013-6, від 23.08.2013 № А 23/08/2013-1, від 27.08.2013 № А 27/08/2013-1,від 29.08.2013 № А 29/08/2013-1, від 30.08.2013 № А 30/08/2013-1, від 02.09.2013 № А 02/09/2013-3, від 03.09.2013 № А 03/09/2013-2, від 04.09.2013 № А 04/09/2013-2, № А 04/09/2013-3, від 10.09.2013 № А 10/09/2013-1, від 07.10.2013 № А 07/10/2013-1,від 08.10.2013 № А 08/10/2013-1, від 09.10.2013 № А 09/10/2013 (а.с. 72, 75, 81-83, 88-90, 95, 100-102, 109-111, 117-119, 124, 129, 134, 137, 143, 149,154, 158, 162, 166, 170, 175, 180, 187, 190,196, 202, 205,208, 212, 217, 220, 223, 229, 233, 238, 241, 247, т.4; 1, 7, 11, 14, 17, 20, 23, 27, 31, 36, 41, 46, 49, 52, 58, 61, 69,74, 78, 81, 86, т.5).

Крім того, відповідно до листа ТОВ «Газукраїна-2020» про виявлення помилок при оформленні залізничних накладних, про що й повідомлено позивача (а.с. 124, т.7).

Придбані паливно-мастильні матеріали в подальшому використані у власній господарській діяльності, а саме реалізовано значній кількості контрагентів згідно бухгалтерської довідки по реалізації, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи бухгалтерську довідку відносно всього обсягу отриманого товару та належним чином завірені копії первинної бухгалтерської документації щодо господарських операцій по подальшій реалізації отриманого товару частині контрагентів зазначених в такій бухгалтерській довідці (а.с. 144-182, т.8).

Паливно-мастильні матеріали, придбані у ТОВ «ТД «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт» та ТОВ «Газукраїна-2020», поставлялись та в подальшому зберігались на нафтобазах, що були передані позивачеві (по тексту договорів Орендар) на праві оренди від ПП «Компанія «Надежда» (по тексту договорів Орендодавець) на підставі наступних договорів від 01.01.2013, відповідно до умов яких:

- Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) МАЙНОВИЙ КОМПЛЕКС (далі Обєкт, Нафтобаза), що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Залізнична, 6. Перелік (склад) майна, у тому числі, споруди та обладнання, які забезпечують функціональне використання Обєкту за його цільовим призначенням, яке передається в оренду за цим Договором, описаний в акті прийомки-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Орендодавець підтверджує, що майно, яке передається в оренду, належить йому на праві власності, не перебуває під арештом, не є предметом судового розгляду та податкової застави. Обєкт знаходиться на земельній ділянці площею 20038 м.кв. з цільовим призначенням: для комерційного використання, якою Орендодавець користується на підставі Договору оренди земельної ділянки № 920 від 04.04.2007 і Додаткової угоди до цього Договору від 12.02.2013. Обєкт передається в оренду для його використання Орендарем за цільовим призначення зберігання, торгівля паливно-мастильними матеріалами (а.с. 175-178, т.5; 9, т.7);

- Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення та будівлі складу паливно-мастильних матеріалів (далі Обєкт, Нафтобаза), що знаходиться за адресою: Сумська область, Сумський район, смт. Низи, залізнична станція «Низи», будинок 8. Перелік (склад) майна, у тому числі, споруди та обладнання, які забезпечують функціональне використання Обєкту за його цільовим призначенням, яке передається в оренду за цим Договором, описаний в акті прийомки-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Орендодавець підтверджує, що майно, яке передається в оренду, належить йому на праві власності, не перебуває під арештом, не є предметом судового розгляду та податкової застави. Обєкт знаходиться на земельній ділянці площею 3,0381 га з цільовим призначенням: для обслуговування нежитлових приміщень та будівель складу паливно-мастильних матеріалів, якою Орендодавець користується на підставі Договору оренди землі від 03.11.2009. Обєкт передається в оренду для його використання Орендарем за цільовим призначення зберігання, торгівля паливно-мастильними матеріалами (а.с. 179-182, т.5; 13, т.7);

- Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) «Цілісний майновий комплекс будівлі та споруди нафтобази» (далі Обєкт), що знаходиться за адресою: Донецька область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, станція ОСОБА_4, 1-А. Перелік (склад) майна, у тому числі, споруди та обладнання, які забезпечують функціональне використання Обєкту за його цільовим призначенням, яке передається в оренду за цим Договором, описаний в акті прийомки-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Орендодавець підтверджує, що майно, яке передається в оренду, належить йому на праві власності, не перебуває під арештом, не є предметом судового розгляду та податкової застави. Обєкт знаходиться на земельній ділянці площею 2,4787га з цільовим призначенням: для обслуговування «цілісного майнового комплексу будівлі та споруди нафтобази», якою Орендодавець користується на підставі Договору оренди землі № 739 від 23.06.2010. Обєкт передається в оренду для його використання Орендарем за цільовим призначення зберігання, торгівля паливно-мастильними матеріалами (а.с. 183-186, т. 5; 10, т.7);

- Орендодавець передає, а Орендар приймає у тимчасове платне користування (оренду) нежитлові приміщення (далі Обєкт, Нафтобаза), що знаходиться за адресою: Полтавська область, Машівський район, с. Селещина, вул. Кірова, 90-а. Перелік (склад) майна, у тому числі, споруди та обладнання, які забезпечують функціональне використання Обєкту за його цільовим призначенням, яке передається в оренду за цим Договором, описаний в акті прийомки-передачі, який є невідємною частиною цього Договору. Орендодавець підтверджує, що майно, яке передається в оренду, належить йому на праві власності, не перебуває під арештом, не є предметом судового розгляду та податкової застави. Обєкт знаходиться на земельній ділянці площею 4,1563 га з цільовим призначенням: для комерційного використання оптової торгівлі та складського господарства, якою Орендодавець користується на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 036219, виданого 14.11.2002 Селещинською сільською радою Машівського району Полтавської області. Обєкт передається в оренду для його використання Орендарем за цільовим призначення зберігання, торгівля паливно-мастильними матеріалами (а.с. 187-190, т.54 12, т.7);

- а також договору суборенди від 01.01.2013 № 5/ор, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Суборендар приймає у тимчасове платне користування майновий комплекс Ізюмська нафтобаза, разом з майном описане в акті прийому передачі до дійсного Договору (далі Майно), що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Залізнична, 6. Цільове призначення використання вказаного майна для здійснення підприємницької діяльності. Майно передається в суборенду по акту приймання-передачі, який складається не пізніше одного календарного дня після підписання даного Договору і який є невідємною частиною даного Договору (а.с. 191-193, т.5; 11, т.7).

Перевезення спірних ПММ здійснювалось під охороною приватних фірм, що підтверджується листами, належним чином завірені копії яких долучені до матеріалів справи, та відмітками у залізничних накладних (а.с. 125-137, т.7).

Перелічені нафтобази також зазначені у товарно-транспортних документах, на підставі яких здійснювалось перевезення спірних паливно-мастильних матеріалів. При цьому, відповідачем не заперечується факт оренди та суборенди таких нафтобаз у ПП «Компанія «Надежда», а дійсність таких договорів не спростовувалась ані під час проведення перевірки, ані в ході судового розгляду.

На підтвердження фактичного використання таких нафтобаз представником позивача долучено до матеріалів справи належним чином завірені копії бухгалтерських довідок руху ПММ по складах останніх, актів звірки взаєморозрахунків з ПП «Компанія «Надежда» за спірний період, а також актів наданих послуг з питань орендної плати за орендовані комплекси (а.с. 14-104, т.7).

Крім того, в ході судового розгляду представником ТОВ «Союз-2000» надано пояснення з приводу зміни пункту призначення вантажовідправлень зі станції ОСОБА_4, відповідно до яких зауважено про закриття такої станції, про що ПП «Компанія «Надежда» була повідомлена листом, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 105, т.7). Також, додано до матеріалів справи належним чином завірену копію договорів про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги від 31.12.2010 № 398, від 05.11.2013 № 146, укладеного між ДП Донецька залізниця та ПП «Компанія «Надежда» стосовно надання послуг на станціях, крім іншого, «Легендарна» та «Золоті Пруди» та від 05.06.2013 № 68/71, укладеного між ДП Донецька залізниця та ТОВ «Союз-2000» стосовно надання послуг на станції «Легендарна», що додатково підтверджує факт проведеної поставки на вказану станцію, як пункт зберігання та подальшої реалізації ПММ позивачем (а.с.106-123, 141-144, т.7).

Також, позивачем надано до матеріалів справи належним чином засвідченні копії витягів із журналів обліку надходження нафтопродуктів за формою 6-НП по нафтобазах: «Селещина», «Низи», «Олександрівка», «Ізюм», «Миргород» (а.с. 49-153, т. 2).

Крім того, позивачем на підтвердження використання у власній господарській діяльності нафтопродуктів, придбаних у спірних контрагентів, надано до матеріалів справи належним чином засвідченні копії документів з державного статистичного спостереження, а саме звіти про продаж і запаси товарів (продукції) в оптовій торгівлі за 2012, 2013, 2014 роки (а.с. 173-184, т.7).

Викладене вказує на надання позивачем для перевірки та суду належних первинних бухгалтерських документів, які підтверджують фактичне отримання ПММ від вказаних спірних контрагентів, що свідчить про помилковість висновків відповідача щодо завищення ТОВ "Союз-2000" податкового кредиту за перевіряємий період за наслідками здійснення господарських відносин з ТОВ «ТД «Ветек», ТОВ «Бізнес-Бенефіт» та ТОВ «Газукраїна-2020».

Стосовно посилання Карлівської ОДПІ в акті перевірки позивача, як на підставу для встановлення завищення сум податкового кредиту ТОВ "Союз-2000" на використані відповідачем в ході перевірки ОСОБА_1 від 16.05.2014 №1394/26-55-22-13/38809821 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД «Ветек» та від 30.07.2014 № 747/26-58-22-08-17/38022078 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес-Бенефіт», висновок оперативного підрозділу ГУ Міндоходів і зборів України про результати відпрацювання ризикового платника податків, запит Відділу податкової міліції СУФР ДПІ у Печерському районі до ОУ ГУ Міндоходів у Сумській області та висновок почеркознавчого дослідження експерта №145 від 28.03.2014, суд зауважує наступне.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати чи податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару, укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з понесених витрат за придбання товару має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях. Самі по собі факти незначних помилок при заповненні деяких документів, при факті оприбуткування покупцем товару та наявності інших первинних бухгалтерських документів щодо господарської операції недостатньо для висновку про безтоварність такої операцій з придбання товару та наявність у платника податків умислу на укладення угоди з метою, суперечною інтересам держави і суспільства.

Посилання контролюючого органу на акти ДПІ у Печерському районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД «Ветек» (а.с. 151-155, т. 5) та ДПІ у Соломянськоу районі м. Києва «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Бізнес-Бенефіт» є необґрунтованим, оскільки акти про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів позивача не є належним доказом в підтвердження доводів контролюючого органу про нереальність виконання господарських операцій, адже актом про неможливість проведення зустрічної звірки фіксується лише факт наявності перешкод для здійснення податкового контролю органом ДФС щодо платника, а реальність господарських операції такого платника не є предметом такої перевірки.

На жодну зі сторін цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов'язку перевірки відповідності установчих документів контрагента та дотримання ним вимог податкового та іншого законодавства, у тому числі щодо фактичного перебування за місцезнаходженням.

Чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит та валові витрати з фактичним знаходженням підприємства-постачальника за юридичною адресою та в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів або виконуються роботи постачальником. Посилання на відсутність у постачальника позивача об'єктивної можливості для виконання поставок товарів в силу відсутності основних засобів та робочого персоналу також не можна розцінювати як доказ фіктивності спірних операцій. Укладення трудового договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а відсутність у власності нерухомого та рухомого майна не є єдиним доказом виникнення у цього платника податків витрат, повязаних зі збереженням або перевезенням товару від постачальника до покупця.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі «БУЛВЕС АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Крім цього, в акті перевірки зазначено, що згідно висновку оперативного підрозділу ГУ Міндоходів і зборів України про результати відпрацювання ризикового платника податків, ТОВ «ТД «Ветек» за податковою адресою не знаходиться, а згідно експертного висновку від 28.03.2014 підписи на реєстраційних документах ТОВ «ТД «Ветек», директором якого є ОСОБА_5, виконані різними особами.

При цьому, доводи контролюючого органу, з посиланням на висновок експерта, про те, що первинні бухгалтерські документи, зокрема, податкові накладні, підписані не ОСОБА_5 - директором ТОВ «ТД «Ветек», є необґрунтованими, оскільки зі змісту зазначеного висновку вбачається, що предметом експертного дослідження були установчі документи вказаного Товариства, в той час як первинні бухгалтерські документи стосовно спірної господарської операції експертами не досліджувались.

Що стосується посилання податкового органу на Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.09.2014 по справі № 761/23976/14-к, в якій начебто директора ТОВ «Бізнес-Бенефіт» ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину. То дану ухвалу не можна розцінювати як преюдиційну обставину для встановлення порушення, оскільки в даній ухвалі не вказано та не доведено вину директора ТОВ «Бізнес-Бенефіт». Вищевказана ухвала зазначає лише те, що директор ТОВ «Бізнес-Бенефіт» звинувачується у вчиненні кримінально-караного діяння передбаченого ч.1 ст.205 КК України.

Директор ТзОВ «Бізнес-Бенефіт» ОСОБА_6 був звільнений від кримінальної відповідальності за процесуальними обставинами на підставі ст..49 КК України (а.с. 158159, т.5).

При розгляді даної справи матеріали кримінального провадження не досліджувались та правова оцінка судом їм не надавалась, що в свою чергу виключає їх правове застосування при встановлені винуватості ТОВ «Союз-2000» у порушеннях визначених ОСОБА_6

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України тільки вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Подальша реалізація цього товару суб'єктам господарювання, якими повною мірою дотримано вимог податкового законодавства щодо оприбуткування придбаного товару, використання його у господарській діяльності та відповідне декларування у податковій звітності, не може бути підставою для позбавлення останніх права на відображення цих господарських операцій у податковій звітності за умов дотримання ними вимог чинного податкового законодавства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що первинними документами бухгалтерського обліку у повному обсязі підтверджується належне виконання сторонами умов договорів з зазначеним вище контрагентом, а також формування позивачем податкового кредиту, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування. Отриманий товар був оплачений позивачем, а на момент складання податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Стосовно посилання Карлівської ОДПІ в акті перевірки позивача, як на підставу для встановлення завищення сум податкового кредиту ТОВ "Союз-2000" на інформацію з вироку Червонозаводського суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі № 646/3810/15-к провадження № 1-кп/646/325/2015, згідно якого визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України ОСОБА_7, який значиться директором ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», яким встановлено, що останній є одним з директорів фіктивного підприємства ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020»; інколи він підписував звітність до податкових органів та деякі з договорів, у період 2012 та можливо 2013 років, однак що конкретно було в податковій звітності він не бачив та лише за вказівкою ОСОБА_2 підписував вказані документи податкової звітності; як директор ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» реалізацію нафтопродуктів на території України від імені даного підприємства я не здійснював (а.с. 156-157, т.5).

Надавши оцінку викладеному, відповідач дійшов висновку, що взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» не спричиняють реального настання правових наслідків. А той факт, що договір поставки, укладений між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та первинні документи підписані директором ОСОБА_7, який заперечує свою причетність до ведення господарської діяльності ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» свідчить про дефектність наданих до перевірки первинних документів, а тому не дає права позивачу на формування податкового кредиту з ПДВ при взаємовідносинах із зазначеним контрагентом та, відповідно бюджетного відшкодування по ним.

Крім того, зазначено, що при здійсненні перевірки не було надано паспорт та сертифікат якості виробника товару, як це передбачено договором, а також до перевірки не було надано товарно-транспортні накладні (ТТН), тому не можливо встановити факт транспортування.

Надаючи оцінку вказаним посиланням суд зауважує, що відповідачем, під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, не було надано належної оцінки первинним документам, складеним по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а була лише прийнята до уваги інформація з вироку Червонозаводського суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі № 646/3810/15-к провадження № 1-кп/646/325/2015.

Суд звертає увагу, що станом на дату складання акту перевірки 30.04.2015 року вказаний вирок ще не набрав законної сили.

Суд критично сприймає доводи відповідача, сформовані на підставі інформації наведеного кримінального провадження без наведення доказів суперечності відповідних первинних документів фіскальним інтересам держави та без встановлення факту узгодженості дій позивача з недобросовісним контрагентом з метою незаконного отримання податкових вигод або обізнаності позивача з такими діями контрагента, оскільки це суперечить вимогам діючого законодавства.

Крім того, відповідачем не подані суду докази постановлення по відповідному кримінальному провадженню вироку суду, яким би встановлювався факт фіктивності контрагента позивача або іншої його протиправної діяльності чи його посадових осіб, як і не подані докази проведення у кримінальному провадженні почеркознавчої експертизи первинної документації, виписаної ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» на адресу позивача в результаті їх взаємовідносин.

Водночас, зважаючи на те, що публічний порядок держави порушується у разі недотримання нормативних актів, у яких він закріплений, а ухилення від сплати податків, на факт якого відповідач посилається, є злочином, відповідальність за який встановлена Кримінальним кодексом України, суд вважає, що за обставин, які склалися у даній справі, визначенню правочину як такого, що порушує публічний порядок, повинен передувати вирок суду про притягнення учасника (учасників) такого правочину до кримінальної відповідальності, який би набрав законної сили. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем таких доказів надано не було. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.04.2012 у справі № К-9574/08.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Вказана правова позиція підтверджується, зокрема, постановою Вищого адміністративного суду України від 30.06.2015 № К/800/9553/15.

Також, визначальним критерієм для підтвердження права платника податку на податковий кредит та/або віднесення відповідних сум до валових витрат є реальність вчинюваної господарської операції, тобто встановлення факту зміни руху активів чи зміни стану зобов'язань платника податку внаслідок придбання ним товарів (послуг), що використовуються таким платником у своїй господарській діяльності. Підтвердження зазначеного підходу знайшло відображення в постанові Верховного суду України № 40/11 від 21.01.2011 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІБ» до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Луганська про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагента, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

Також, не приймаються судом до уваги і доводи відповідача про те, що ненадання позивачем товарно-транспортних накладних та інших супровідних документів на товар (нафтопродукти) додатково свідчить про нереальність господарських операцій позивача з контрагентом, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної.

Аналогічна позиція закріплена у листі Міністерства доході і зборів України від 19.09.2013 року № 11569/6/99-99-22-01-03-15/1128, в якому, крім іншого, зазначено, що підставами для формування податкового кредиту є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації, заяви зі скаргою на постачальника, поданої відповідно до п.201.10 ст.201 Кодексу, бухгалтерської довідки, складеної відповідно до п.198.5 ст.198 Кодексу, або інших документів, передбачених п.201.11 ст.201 Кодексу. Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Також, суд наголошує, що чинне податкове законодавство не ставить в залежність право платника податків на податковий кредит та на відображення у податковій звітності валових витрат за господарськими операціями від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, а Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, на які посилається податковий орган, не є законодавчим документом з питань оподаткування і не можуть регламентувати виключний порядок документування в податковому обліку валових витрат та податкового кредиту.

За наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відповідною транспортною документацією обов'язково мають бути підтверджені витрати з послуг по перевезенню вантажів, а не послуги з придбання товару.

За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій між ТОВ «Союз-2000» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «Бізнес-Бенефіт», ТОВ «Торговий Дім «Ветек», суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.

Судом встановлено, що податкові накладні отримані позивачем від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «Бізнес-Бенефіт», ТОВ «Торговий Дім «Ветек», оформлені у відповідності до вимог п. 201.1 Податкового кодексу України і містять необхідні реквізити, передбачені Податковим кодексом України.

У матеріалах справи відсутні докази щодо визнання недійсним в установленому порядку вищевказаних договорів та порушення законодавства України в момент складання наявних у позивача податкових накладних. Водночас зібраними у справі доказами підтверджується реальність господарських операцій позивача, а відтак спростовуються висновки акта перевірок про порушення позивачем вимог податкового законодавства.

Матеріалами справи підтверджено наявність кількох підстав для формування податкового кредиту, а саме: наявність у платника податкупокупця (позивача) належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам в сумі, визначеній в податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит, що в цьому випадку підтверджено матеріалами справи.

Наявність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, є підставою для висновків про правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат спірного періоду за результатами господарських операцій із зазначеними контрагентами. Підтвердження зазначеного підходу знайшло відображення в постанові Верховного суду України від 27.10.2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комфортзон» до державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно сформований податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «Бізнес-Бенефіт», ТОВ «Торговий Дім «Ветек».

При цьому, суд, крім вищевикладеного, звертає увагу, що відповідно до висновку судової економічної експертизи по матеріалам адміністративної справи № 816/3512/15, складеного 10 грудня 2015 року № 1011 встановлено, що у межах компетенції експерта-економіста встановлено, що висновки акту № 88/22/30131474 від 30 квітня 2015 року, у якому відображено порушення ТОВ Союз-2000 вимог підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.2, 135.4 ст.135; пунктів 137.1, 137.4 статті 137; п. 138.1 ст. 138; п.п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 138.8 ст. 138, п.п. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства на загальну суму 12931915,00 грн, документально не підтверджено;

- висновки акту Карлівської ОДПІ № 88/22/30131474 від 30 квітня 2015 року, у якому відображено порушення ТОВ Союз-2000 вимог пункту 187.1 статті 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, п. 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 13435961,00 грн, в тому числі за рахунок заниження податкового зобовязання в сумі 1693725 грн та за рахунок завищення податкового кредиту в сумі 11742236 грн, документально підтверджується частково в сумі 6434,30 грн за рахунок заниження податкового зобовязання на зазначену суму за грудень 2013 року (а.с. 7-22, т.6).

Відповідно до частини 5 статті 82 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Відтак, всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу у спірних правовідносинах базуються не на аналізі змісту договірних відносин між позивачем та його контрагентами, а на аналізі обставин, які не можуть бути самостійною підставою для нарахування (збільшення) суми грошового зобов'язання за податком на додану вартість, а саме побудовані на аналізі фінансово-господарської діяльності контрагентів позивача. Таким чином, згідно ОСОБА_7 перевірки 30.04.2015 № 88/22/30131474 відповідач покладає на позивача відповідальність, внаслідок субєктивних припущень та сумнівів у реальності поставлених товарів контрагентами позивача, обґрунтовуючи це тим, що у контрагентів позивача недостатньо трудових ресурсів, матеріальних та інших ресурсів для здійснення таких робіт і в ланцюгу постачання виявлено контрагентів з ознаками сумнівності, що є неприпустимим відповідно до статті 61 Конституції України.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень.

В той же час, відповідачем не надано суду належних доказів, як і не зазначено будь-яких інших обґрунтованих обставин, які б спростували фактичне здійснення господарських відносин між позивачем та його контрагентами, як і не надано доказів повторного відображення сум податкового кредиту.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача зі спірними контрагентами у перевіряємий період мали реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджені документами первинного бухгалтерського обліку, тому формування позивачем податкового кредиту з ПДВ на підставі належним чином оформлених податкових накладних та віднесення відповідних сум до складу витрат спірного періоду за результатами господарських операцій із зазначеними контрагентами ґрунтується на вимогах Податкового кодексу України.

Окрім того, позивачем було повністю здійснено розрахунки із вищезазначеними контрагентами за отримані роботи, що підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Таким чином, в ході судового розгляду справи в повному обсязі доведено реальність господарських операцій з виконаних робіт, встановлено факт понесення позивачем витрат та сплати у ціні поставлених товарів податку на додану вартість, а також використання таких товарів у подальшій господарській діяльності позивача.

Беручи до уваги наведене, податкове повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 20153941,50 грн, у тому числі за основним платежем 13435961 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3717980,50 грн, суперечить вимогам Податкового кодексу України, винесене без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Союз-2000» в цій частині.

Надаючи правову оцінку податковому повідомленню-рішенню від 16 червня 2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 19397872,50 грн, у тому числі за основним платежем 12931915 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6465957,50 грн, суд виходив з наступного.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом № 996-XIV. Відповідно до ст. 9 розділу 3 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Господарські операції, як зазначено в п. 5 ст. 9 цього Закону, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Відповідно до ст. 11 Закону, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємства або податкового кредиту з податку на додану вартість належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудження основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону № 996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 9 даного Закону передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Однак, судом встановлено, що послуги та поставлені ПММ були отримані позивачем відповідно до умов договорів, виконання яких мало реальний характер, викликаючи зміни в структурі активів позивача, підтверджено документами первинного бухгалтерського обліку (які досліджувались вище).

Оплату останніх, позивачем проведено у повному обсязі шляхом перерахування коштів на розрахункові рахунки, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем не було доведено, що позивачем не було вчинено дії та досягнуто конкретних результатів, які визначають саме поняття господарської операції - факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на майновий стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових ресурсів, оскільки факт отримання позивачем відповідних товарів та подальше їх використання у своїй господарській діяльності, шляхом подальшій реалізації своїм контрагентам підтверджується матеріалами справи.

Зважаючи на викладене, Карлівська ОДПІ дійшла помилкового висновку про заниження позивачем податку на прибуток за перевіряємий період.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 16 червня 2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку прибуток приватних підприємств у розмірі 19397872,50 грн, у тому числі за основним платежем 12931915 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6465957,50 грн є необґрунтованим та підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Суд, проаналізувавши фактичні обставини та матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, не знайшов у діях платника податків (позивача) порушень тих норм законів, на які посилається відповідач, і прийшов до висновку, що твердження податкового органу про наявність таких порушень ґрунтуються на його припущеннях та належним чином не доведені, доводи відповідача протирічать вимогам закону та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що позивач виконав усі передбачені законом умови для включення сум коштів до складу валових витрат та щодо набуття права на податковий кредит та має документальне підтвердження їх розміру.

Суд не погоджується з позицією відповідача у справі з мотивацій, наведених вище та вважає, що відповідачем невірно застосовані норми Податкового кодексу України, відтак, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті необґрунтовано та не на підставі закону, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірних повідомлень-рішень покладено на податковий орган.

В даному випадку відповідач не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, суд перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-2000" до Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Полтавської області від 16 червня 2015 року № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 20153941,50 грн, у тому числі за основним платежем 13435961 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 3717980,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Полтавської області від 16 червня 2015 року № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку прибуток приватних підприємств у розмірі 19397872,50 грн, у тому числі за основним платежем 12931915 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 6465957,50 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Карлівської міжрайонної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Полтавської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-2000" витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2016 року.

Суддя І.Г. Ясиновський