Справа № 817/3340/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3340/15

21 січня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представник позивача: ОСОБА_3,

відповідача: представник ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ОСОБА_2
до Управління ДМС України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, надання дозволу на тимчасове перебування в Україні
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення та надання дозволу на тимчасове перебування в Україні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням управління Державної міграційної служби України у Рівненській області № 15 від 27.10.2015 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_1, вирішено примусово повернути його, громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України та зобов'язано покинути територію України в термін до 25 листопада 2015 року.

Проте, на переконання позивача, при прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем не були враховані дійсні обставини справи, взагалі не вивчалась його особа. Не вислухана його позиція з приводу даної ситуації.

Зокрема, на переконання позивача, відповідачем, безпідставно не надано правової оцінки отримання ним реєстраційного номера облікової картки платника податків. Нічого не вказано стосовно його місця роботи та дозволу на застосування праці іноземців в Україні, який був виданий Рівненським обласним центром зайнятості та дійсний до 16.10.2016.

В оскаржуваному рішенні, зазначено, що «приймаюча сторона в іноземця відсутня». Дане твердження не відповідає дійсності, а тому, на переконання позивача могло вплинути на оскаржуване рішення.

Крім того, позивач вказує на те, що у нього є серйозні побоювання за своє життя у разі повернення до ОСОБА_6 у звязку із подіями які там на даний час відбуваються. Проте, жодних пояснень та доказів з цього приводу він не мав змоги надати, так як не на достатньому рівні володіє англійською мовою, на якій надавав пояснення у ДМС.

Таким чином, на переконання позивача, відповідач, при прийнятті оскаржуваного рішення діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення та без дотримання принципу верховенства права. З огляду, на викладене вважає рішення №15 від 27.10.2015 неправомірним та просить його скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечувала, та просила суд у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на доводи, які викладені в письмових заперечення, що містяться в матеріалах справи ( а.с. 84- 86).

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2, громадянин ОСОБА_6, прибув до України 03.11.2014 через УПП "Одеса" по паспорту №6010123 від 14.01.2010 та візі типу "С" №Y 05539644 (дозволений строк перебування - 60 днів, дійсна до 02.02.2015). Строк перебування на у Україні був продовжений позивачем в УДМС Черкаської області до 23.03.2015 та в ГУДМС Львівської області до 21.06.2015.

У зв'язку з тим, що з 21.06.2015 ОСОБА_1 ОСОБА_2 перебував на території держави України з порушенням міграційного законодавства, у жовтні 2015 позивач звернувся до Управління ДМС України в Рівненській області з метою вирішення питання щодо продовження дозвільних документів для подальшого перебування на території України згідно норм міграційного законодавства.

27.10.2015 відповідачем складено протокол про адміністративне правопорушення та постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» по ч.1 ст.203 КУпАП в сумі 510,00 грн.

Вказаний штраф позивач сплатив добровільно 27.10.2015, що не заперечується представниками сторін та підтверджується квитанцією ( а.с. 10 ).

Крім того, 27.10.2015 начальником УДМС України у Рівненській області прийнято рішення №15 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_2, яким вирішено: примусово повернути за межі України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати його покинути територію України у термін до 25.11.2015 ( а.с. 7).

Не погодившись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку даному рішенню суб'єкта владних повноважень суд керується наступним.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Згідно ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 1 цього Закону, іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні, вважаються такими, які перебувають на території України на законних підставах.

Згідно із пунктом 9 ч.1 статті 1 цього ж Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку, вважаються таким, які тимчасово перебувають на території України.

Іноземці або особи без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України, згідно з п. 14 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" - вважаються нелегальними мігрантами.

Згідно п. 1 ст. 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється, зокрема іноземцями та особами без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національного безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядком затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 15.02.1012 №150 (далі по тексту - Порядок) визначено процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до п. 2, 3 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:

1) протягом наданого візою дозволу в разі в'їзду з держав з візовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;

3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Як встановлено судом під час розгляду справи по суді, позивачем в порушення вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", з 21.06.2015 перебував на території держави Україна, без законних на те підстав.

Крім того, судом встановлено, що позивачу двічі продовжувався строк перебування на території України. Зокрема рішенням УДМС Черкаської області до 23.03.2015 та в ГУДМС Львівської області до 21.06.2015.

Таким чином з 22.06.2015 позивач перебував на території України без реєстрації в супереч вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, він залишився на території України з метою здійснення підприємницької діяльності. І на даний час являється директором ТОВ «Інтернешенал ВУД», що підтверджується дослідженими у справі доказами (а.с.67-83).

Водночас, на переконання суду, вказані обставини, в тому числі і наявність приймаючої сторони не спростовують обставин викладених у оскаржуваному рішенні, щодо порушення позивачем вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та наявність підстав для його примусового повернення за межі України.

Крім того, суд критично оцінює пояснення позивача та його представника, в частині що стосується неналежного володіння англійською мовою, чи іншою мовою, на рівні достатньому для спілкування з працівниками УДМС України у Рівненській області. Що згідно обставин викладених у позовній заяви спричинило непорозуміння, щодо пояснення позивачу положень статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статі 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства". Так як з наданих суду документів вбачається що позивач вже протягом тривалого час займається підприємницькою діяльністю на території України. Належним чином укладає договори з контрагентами та здійснює весь обсяг повноважень керівника ТОВ «Інтернешенал ВУД».

А також факт достатнього рівня володіння англійською мовою з боку позивача, було підтверджено показами свідка ОСОБА_8, яка була допитана в судовому засіданні і повідомила суду, що позивач прийшов в УДМС України у Рівненській області самостійно. І в повній мірі розумів всі поставлені йому запитання та давав на них чіткі відповіді.

З огляду на наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним рішення УДМС України у Рівненській області від 27.10.2015 №15 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 є безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на наведені вище обставини, безпідставними є вимоги позивача і в частині надання йому дозволу на тимчасове перебування в Україні терміном на 1 рік.

Разом з тим, відповідно до ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

1) де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

2) де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

3) де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

4) де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Таким чином, наявність однієї із вказаних підстав є достатньою підставою для унеможливлення прийняття відповідного рішення.

Враховуючи той факт, що за час розгляду справи позивач звертався до Управління ДМС у Волинській області для отримання статусу біженця. Та враховуючи те, що однією із підстав для звернення до суду із вказаним позовом, позивач вказує на реальні побоювання щодо загрози його безпеці та свободі у випадку повернення за місцем його постійного проживання в країну з якої він прибув, м Доха (Катар). Оскільки в даній країні він, у звязку із тривалим перебуванням на території України, втратив право на постійне проживання, та буде автоматично повернутий на територію ОСОБА_6, де на даний час систематично відбуваються збройні конфлікти та теракти.

Суд, враховуючи вимоги статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати рішення управління ДМС України в Рівненській області №15 від 27.10.2015 про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління ДМС України в Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.