Справа № 750/487/16-а
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/487/16-а
Провадження № 2-а/750/79/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року м.Чернігова

Деснянський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Карапута Л.В.

при секретарі Руденок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

встановив:

19.01.2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.12.2015 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яку вона отримала 16.01.2015 року. Посилається, що в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про те, що неможливо виконати рішення суду без участі боржника. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження. Просить визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 01.12.2015 року.

Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заперечення та заяву про розгляд справи без його участі у задоволенні позову просив відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно частини 1 статті 41 КАС України справа розглянута без застосування технічної фіксації.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області знаходився виконавчий лист № 750/2892/15-а, виданий 24.06.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова про зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її розміру як дитині війни згідно ч.1 ст.6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 22 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

01.12.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» з примусового виконання виконавчого листа № 750/2892/15-а виданого 24.06.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова. У вказаній постанові зазначено, що державним виконавцем на боржника було накладено штрафні санкції передбачені ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» та винесено подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.(а.с. 32).

Згідно змісту вказаної постанови про закінчення виконавчого провадження встановлено, що постанову Деснянського районного суду м. Чернігова, на підставі якої було видано виконавчий лист № 750/2892/15-а, неможливо виконати без участі боржника.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу положень п.11 ч.1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч.3 ст. 75 цього Закону, яка передбачає, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно ч. 1 статті 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 47 Закону та п 3.15 Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, підставою для повернення виконавчого документа є встановлення безпосередньо у Законі заборони звертати стягнення на окреме майно чи кошти боржника.

Таким чином, державний виконавець мав встановити, що безпосередньо у законі встановлена заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника у виконавчому провадженні і у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також що в законі наявна заборона щодо проведення інших виконавчих дій стосовно цього боржника, що виключає можливість виконання виконавчого листа.

Крім того, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що державний виконавець взагалі не зазначив підстав для закінчення виконавчого провадження, зазначив лише ст. 75 та 89 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. При цьому в силу приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, пункт 68).

З огляду на вищезазначене, суд вважає в даному випадку у відповідача були відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа саме з підстав, передбачених п.11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, позовні вимоги в частині визнання підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне субєктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобовязаний надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Згідно ч. 1 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні адміністративної справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Суд вважає, що при винесенні постанови головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 не було дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", а отже вона є незаконною.

Керуючись ст.ст. 1, 87-99, 158-163, 181 КАС України, ст. 124 Конституції України, Законом України "Про виконавче провадження", суд,

постановив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження № 47986602 від 01.12.2015 року - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження № 47986602 від 01.12.2015 року з виконання виконавчого листа № 750/2892/15-а виданого 24.06.2015 року Деснянським районним судом м. Чернігова.

Постанову може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.В. Карапута