Справа № 2а-11959/11/2070
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року м. Київ К/800/1190/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу

Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м. Харкова Харківської області Державної податкової служби

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012

у справі №2а-11959/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Грань»

до Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі м. Харкова

про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 позов задоволено.

Скасовано податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Комінтернівському районі міста Харкова від 29.08.2011 № про накладення на ТОВ «Грань» грошового зобов'язання на загальну суму 194241,72 грн.

У справі відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача, у якій ставиться питання про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняття нового про відмову у задоволенні позову, з підстав невірного застосування норм матеріального права.

Перевіривши під час попереднього судового засідання повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в судових рішеннях, в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Грань», за результатами якої складено акт №1314/15-210/23762505 від 08.08.2011.

За висновками акта перевірки встановлено, що позивачем порушено п.198.2 ст. 198, п.201.8 ст. 201 розділу V Податкового кодексу України, п.18 Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 №41, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за №233/2037, а саме: позивачем допущено арифметичну помилку, що вплинула на розрахунки з бюджетом.

Дані порушення, на думку податкового органу відбулися через те, що контрагенти позивача ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 не є платниками податку на додану вартість .

На підставі акта перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 29.08.2011.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, та вважає, що судом повно встановлено обставини у справі, яким надана правильна правова оцінка на підставі законодавства, яке врегульовує спірні відносини.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст.198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п.201.10 ст.201 цього Кодексу, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, для підтвердження наявності підстав для включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбані товари до складу податкового кредиту, необхідні первинні документи (платіжні доручення, податкові накладні, акти виконаних робіт тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач подав до ДПІ у Комінтернівському районі м. Харкова податкову декларацію з ПДВ за червень 2011 року №, в якій задекларовані податкові зобов'язання в сумі 1544959,00 грн. та податковий кредит в сумі 297473,00 грн. Надані позивачем податкові накладні, відповідають вимогам п. 7.2.1 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», який діяв на момент їх підписання, та Порядку заповнення податкової накладної, затвердженому наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997 р. та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 23.06.1997 р. № 233/2037, тобто відсутні підстави вважати зазначені податкові документи недійсними, а тому включення їх до податкового кредиту є правомірним.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2011 залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2011, поновлено реєстрацію як платника ПДВ ФОП ОСОБА_3 з дати анулювання свідоцтва платника ПДВ.

Відповідно ч. 5 ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Статтею 255 ч. 1 КАС України встановлено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, на день укладення правочину між ТОВ «Грань» і ФОП ОСОБА_3, та на день проведення перевірки, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ ФОП ОСОБА_3 №100030387 було чинним, тобто він був платником ПДВ.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що твердження відповідача про анулювання свідоцтва про реєстрації платника ПДВ контрагента позивача ФОП ОСОБА_2 не знайшло свого підтвердження, спростовується нотаріально завіреною копією свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ФОП ОСОБА_2 №100120550 від 09.06.2008, відомостями, які містяться на офіційному сайті ДПС України .

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої та апеляційної інстанції, виконавши всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили справу у відповідності з нормами матеріального права та постановили обґрунтоване рішення, підстав для їх скасування, з мотивів викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Основ'янської міжрайонної державної податкової інспекції м.Харкова Харківської області Державної податкової служби відхилити, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2012 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2012 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-239№ КАС України безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Л.В.Ланченко

Судді Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун