Справа № 817/3321/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3321/15

29 січня 2016 року 10год. 45хв. м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 особи - підприємець ОСОБА_4
до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.09.2015
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 особа-підприємець ОСОБА_4 звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми «С» № від 09.09.2015, яким до позивача застосовано штрафну санкцію на суму 17000 грн. за порушення сфері обігу алкогольних напоїв.

Позивач, обґрунтовує позов тим, що вході фактичної перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязками до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, відповідачем було помилково та безпідставно сформовано висновок про зберігання алкогольних напоїв в місці, яке не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв. А саме, відповідачем помилково розцінені наявні в магазині позивача алкогольні напої, як його власні, оскільки позивач є лише орендарем приміщення де знаходиться його магазин, а виявлені алкогольні напої перебували у власності власника такого приміщення. А відтак, позивач не може нести відповідальність за незаконне зберігання підакцизних товарів, які не йому не належать.

В судовому засіданні, представник позивача позов підтримав, додатково пояснив, що висновки податкового органу про можливість притягнення позивача до відповідальності за зберігання алкогольних напоїв у місці, яке не внесене до Єдиного реєстру, є помилковими, оскільки позивач в розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року N 481/95-ВP не є належним субєктом відповідальності за названим порушенням, оскільки у позивача відсутня ліцензія на право торгівлі алкогольними напоями, а тому й притягувати до відповідальності в такому разі можливо лише за торгівлю алкогольними напоями без наявної на те ліцензії. З наведених у позові підстав просив позов задовольнити.

Представник відповідача Костопільської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у письмових запереченнях на адміністративний позов. Зокрема, зазначила, що працівниками відповідача в ході фактичної перевірки магазину «Тандем», належного позивачеві, було виявлено факт зберігання в холодильних установках торгового залу алкогольних напоїв, а саме пива в кількості 25 пляшок в асортименті. Крім того, пояснила, що оскільки в ході перевірки, позивач відмовився здійснити реалізацію названих алкогольних напоїв в присутності ревізорів відповідача, то останніми було прийнято рішення про можливість складання акту лише щодо факту незаконного зберігання алкогольних напоїв у місці, яке не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв. З наведених підстав, просила в позові відмовити.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що працівниками Костопільської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області було проведено фактичну перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязками до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами магазину «Тандем» належного ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1).

За результатами перевірки, складено відповідний акт №139/21/НОМЕР_1 від 20.08.2015 та прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» № від 09.09.2015 відповідальності ФОП ОСОБА_4В за наведеними в акті перевірки порушеннями не притягувалась, що підтверджено довідкою Березнівського районного суду від 28.01.2016.

У відповідності до податкового повідомлення-рішення форми «С» № від 09.09.2015, відповідачем встановлено зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання не внесених до Єдиного реєстру, що є порушенням ч. 35 ст. 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВP та згідно із абзацом 11 ч.2 ст. 17 вказаного Закону України № 481/95-ВP застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Згідно висновків акту перевірки, що містяться у ньому, було встановлено, що 20.08.2015 в приміщеннях магазину «Тандем», належного позивачеві, проводилося зберігання алкогольних напоїв, а саме пива в кількості 25 пляшок по 0,5 л. кожна в асортименті з цінником, на загальну суму 328,50 грн. При цьому, у акті перевірки зазначено, що зберігання пива, як алкогольного напою, у місцях не внесених до Єдиного державного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв є порушенням ч. 35 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в редакції чинній на момент проведення перевірки, оскільки приміщення магазину позивача не внесене до переліку місць зберігання алкогольних напоїв, який міститься у вищевказаному реєстрі.

Як вбачається із матеріалів справи, магазин «Тандем», в якому провадить свою діяльність позивач (знаходиться за адресою Рівненська обл. м. Березне, вул. Грушевського, буд. 33), є частиною житлового будинку належного ОСОБА_5. Згідно договору оренди приміщення від 01.06.2015 р., позивачем здійснюється оренда частини нежитлової площі будинку, а саме приміщень найменованих згідно технічного паспорту: №1-9 «магазин закусочна», №1-10 «кухня», №1-12 «коридор» загальною площею 75 кв. м.

В ході судового розгляду, допитані за клопотанням позивача свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, пояснили, що є власниками орендованого позивачем приміщення, а виявлені в ході перевірки алкогольні напої належали їм та були придбані ними на передодні для власного споживання. Однак, суд критично оцінює пояснення вказаних осіб, оскільки як встановлено під час їхнього допиту, зазначені особи перебувають в тісних родинних стосунках із особою позивача, а тому їх пояснення можуть бути спрямовані на захист власних інтересів та інтересів позивача.

Водночас, допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_7, який, будучи ревізором Головного управління ДФС у Рівнеській області, здійснював перевірку магазину позивача, пояснив, що в ході перевірки, в холодильних установках відкритого типу, які знаходились в приміщенні торгового залу магазину належного позивачеві, було виявлено 25 пляшок алкогольних напоїв, а саме пива в різному асортименті із відповідними ціновими позначками загальною вартістю 328,50 грн. Проте, на вимогу працівників відповідача, позивач, відмовив у здійсненні реалізації для них вказаних алкогольних напоїв та видачі відповідних розрахункових документів, які підтверджували б реалізацію вищенаведених алкогольних напоїв. Як наслідок, ревізорами відповідача було прийнято рішення про необхідність складання акту перевірки та фіксування в ньому лише факту зберігання алкогольних напоїв.

За таких обставин, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

У випадках встановлених частиною 2 статті 17 Закону України №481/95-ВР до субєктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу.

Виходячи із системного аналізу положень Закону України №481/95-ВР особливою ознакою субєкта відповідальності за порушення вимог вказаного закону є наявність або відсутність відповідної ліцензії.

В той же час, як встановлено судом, ФОП ОСОБА_4, як субєкт господарювання, перебуваючи на обліку в Березівському відділенні Костопільської ОДПІ ДФС у Рівненській області, ліцензії на реалізацію підакцизних товарів - алкогольних напоїв не отримувала

Відповідно ч. 36-37 ст. 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВP - внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.

До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.

Суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Вказані положення Закону України №481/95-ВР ще раз підкреслюють необхідність наявності спеціальних ознак у субєкта правопорушення, а саме наявність ліцензії на відповідний вид діяльності, посвідченої нотаріально або посадовою особою органу ліцензування.

Водночас, зі ст. 15 та ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» вбачається, що до суб'єкта господарювання, що який провадить зберігання алкогольних напоїв у місцях не внесених Єдиного державного реєстру місць зберігання, можуть застосовуватися фінансові санкції за порушення ст. 15 Закону України №481/95-ВР тільки за наявності сукупності таких обставин, як зберігання алкогольних напоїв у місцях відмінних від тих, що вказані у ліцензії на торгівлю такими напоями, як місце здійснення торгівлі.

Відтак, в даному випадку суд приходить до висновку, що відсутня одна із обовязкових обставин обєктивної сторони даного правопорушення, яка має визначальне значення для кваліфікації порушення, закріпленого в ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», - а саме: відсутня ліцензія на торгівлю алкогольними напоями, в якій би містилися відомості про місце здійснення торгівлі.

Окремо суд рахує за необхідне також наголосити, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення неправомірно застосував до позивача заходи відповідальності в порядку абзацу 11 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», якою встановлено, фінансову санкцію у вигляді штрафу за зберігання суб'єктом господарювання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання.

На думку суду, такі дії відповідача не відповідають правильному застосуванню правових норм, що регулюють спірні правовідносини, та фактичним обставинам даної справи.

А саме, згідно з частиною тридцять четвертою статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесене до Єдиного реєстру.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання затверджено наказом Державної податкової адміністрації України від 28.05.2002 № 251.

Пунктом 1.1 цього Порядку визначено, що Єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку до Єдиного реєстру вносяться: місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності - виробників спирту та алкогольних напоїв; місця зберігання спирту суб'єктів підприємницької діяльності, які отримують спирт для забезпечення виробничих та інших потреб, якщо його кількість перевищує 100 декалітрів на квартал.

Разом із тим, у статті 1 Закону України №481/95-ВР наведені визначення «місця торгівлі», як місця реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів, та «місця зберігання», як місця, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання, не дають підстави для висновку про взаємо виключність цих місць.

З наведених визначень слід дійти до висновку, що за певних обставин місце зберігання та місце реалізації можуть знаходитися за однією адресою.

Однак, як вбачається з акту перевірки та пояснень наданих працівниками відповідача, в даному разі контролюючим органом не було виявлено факту зберігання позивачем алкогольних напоїв у приміщенні, яке є місцем зберігання у розумінні наведеної норми Закону. Фактично в акті перевірки відповідачем було зафіксовано наявність товару, запропонованого до продажу, в місці його реалізації, що не може вважатися місцем зберігання.

Слід зазначити, що метою правового регулювання відносин із зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів є забезпечення контролю за їх виробництвом і обігом. Нарівні з місцями виробництва, оптової та роздрібної торгівлі алкогольних напоїв, які вказуються у ліцензіях на право здійснення відповідних видів діяльності, законодавець запровадив реєстрацію їх місця зберігання у Єдиному державному реєстрі для забезпечення повного контроль за процесом виробництва і реалізації підакцизної продукції.

З урахуванням викладеного зазначені обставини даної справи свідчать про відсутність у діях позивача ознак складу правопорушення для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу за порушення порядку зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів у порядку абзацу 11 частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

У той же час, слід зауважити, що в даному разі було б доцільно притягнути позивача до відповідальності за без ліцензійну роздрібну торгівлю алкогольними виробами, яка передбачена абзацом 5 частини другої статті 17 Закону України №481/95-ВР.

Зокрема, в силу частини дванадцятої статті 15 названого Закону роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Недотримання наведеної вимоги Закону тягне застосування до суб'єктів господарювання штрафу в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень (абзац п'ятий частини другої статті 17).

При цьому, як вбачається із висновків акту перевірки та свідчень наданих в ході судового розгляду ревізором відповідача, позивачем фактично вчинялися дії із роздрібної реалізації відповідних алкогольних напоїв, однак у звязку із не можливістю ревізором відповідача належним чином підтвердити момент передачі алкогольних напоїв, як товару у власність конкретному покупцеві, відповідачем було прийнято рішення про притягнення позивача саме за зберігання.

Втім зміст аналізованого правопорушення, на яке фактично вказує ревізор відповідача, зводиться саме до провадження позивачем діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними, яка включає різні етапи - як-от демонстрація товару покупцеві, його пропонування до продажу тощо, а тому не може обмежуватися виключно завершальною стадією передачі товару покупцеві в обмін на грошові кошти.

При цьому, як вбачається з акту перевірки та свідчень наданих в ході судового розгляду ревізором відповідача, спірні алкогольні напої знаходились у магазині позивача саме на реалізації. А відтак відсутність у позивача дозвільних документів на провадження даного виду діяльності обумовлювала б законність накладення штрафу саме за провадження діяльності із роздрібної торгівлі без наявності ліцензії.

В той же час, зазначених дій по притягненню позивача до відповідальності у звязку із роздрібною торгівлею алкогольними напоями без наявної ліцензії, відповідач не вчинив, а навпаки притягнув позивача до відповідальності за інше порушення, яке не може бути підтверджене фактичним обставинами справи.

Разом із тим, суд звертає увагу, що до аналогічних висновків з приводу помилкового притягнення податковими органами платників податків до відповідальності за збереження алкогольних напоїв у місцях не внесених до Єдиного реєстру при наявності фактичних ознак провадження діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії, дійшов і Вищий адміністративний суд України у своїй постанові №К/800/22476/15 від 07.10.2015 р.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що відповідач при прийнятті податкового повідомлення-рішення форми «С» № від 09.09.2015 року, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не в спосіб, визначений чинним законодавством, а тому оскаржуване рішення є протиправними, таким, що прийняте без урахуванням всіх обставин, що мають значення для їх прийняття і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Костопільська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області заперечуючи проти позову, правомірності оспорюваного податкового повідомлення-рішення не довела. За таких обставин позов підлягає до задоволення повністю.

Згідно ч. 1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області № від 09.09.2015.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 особи - підприємець ОСОБА_4 за рахунок бютжетних асигнувань субєкта владних повноважень Костопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.