Справа № 802/4128/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2016 р. Справа № 802/4128/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: військової частини пп НОМЕР_1

про: визнання дій протиправними та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до військової частини пп НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що наказом Командувача сухопутних військ Збройних сил України ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Як зазначає позивач, під час проходження військової служби він забезпечувався речовим майном не у повному обсязі, а тому на підставі ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право на одержання грошової компенсації замість не отриманого речового майна. Також позивач стверджує, що оскільки його було звільнено у запас з правом носіння військової форми одягу, відповідно до п. 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, він має право на отримання грошової компенсації за не отримане речове майно.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі. Окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с. 24).

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, проте надав письмові заперечення, згідно яких зазначив, що згідно Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ, з березня 2000 року призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині, яка передбачала право військовослужбовців на одержання грошової компенсації замість речового майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладених обставин, а також за відсутністю перешкод для розгляду справи, суд дійшов висновку здійснити її розгляд в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1988 року по 03.08.2015 року проходив військову службу на посаді старшого інженера.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 08.07.2015 року № 554 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 , старшого інженера інженерно-авіаційної служби 7 окремого полку армійської авіації звільнено з військової служби у відставку за п. "б" ч. 6 ст. 26 (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з правом носіння військової форми одягу (а.с. 8).

Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 03.08.2015 року № 165 ОСОБА_1 виключено з особового складу військової частини та всіх видів забезпечення для направлення на військовий облік до Самбірського ОМВК Львівської області (а.с. 9).

Як свідчить довідка відповідача № 408 від 05.08.2015 року, звільнений у запас майор ОСОБА_1 за час проходження військової служби не отримав 19 предметів речового майна на загальну суму 11 039,14 грн.

Вказану суму грошової компенсації позивач при звільненні з військової служби не отримав, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправними дії військової частини пп НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні в запас з лав Збройних Сил України, стягнути з в/ч пп НОМЕР_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 11 039,14 грн.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, яка діяла до 11.03.2000 року), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Разом з тим, статтею 2 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" від 17.02.2000 року № 1459-ІІІ дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зупинено в частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.

Законом України від 03.11.2006 року № 328-V "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, а також доповнено новою статтею 9-1.

Згідно з проведеними змінами та доповненнями продовольче та речове забезпечення військовослужбовців стало визначатися ст. 9-1 Закону № 2011-XII.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9-1 вказаного Закону, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому слід зазначити, що положення п. 2 ч. 1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, однак вони не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби, як помилково вважає позивач.

Отже, на момент звернення позивача ОСОБА_1 з позовом щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-XII не передбачав такого права військовослужбовців, звільнених у запас, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року № 1444, не може бути застосований, оскільки суперечить Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України, зокрема від 24.06.2014 року справа № 21-253а14, від 31.03.2015 року справа № 21-79а15, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, висновки Верховного Суду України, викладені у вищезазначених постановах, підлягають обов`язковому врахуванню при вирішенні цієї справи.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій військової частини пп НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації за не отримане речове майно при звільненні та стягнення такої грошової компенсації не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович