Справа № 804/8056/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 рокусправа № 804/8056/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року у справі №804/8056/14 за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів 10 червня 2014 року звернулося до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (далі - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського»), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь держави в особі позивача адміністративно-господарські санкції у розмірі 14 983 122,44 грн., та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4 494,94 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року позов задоволено повністю.

Суд стягнув з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у розмірі 14 983 122,44 грн., та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4 494,94 грн., а разом - 14 987 617,38 грн.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування та не надано доказів щодо створення робочих місць для 286 чоловік. Крім того відповідач протягом 2013 року шляхом подачі щомісячних звітів за формою № 3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів інформував державну службу зайнятості населення про наявність лише 2, 3 та 11 вільних посад для працевлаштування інвалідів, що є правопорушенням у сфері господарювання.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що недостовірне звітування міському центру зайнятості про наявність 286 вакансій для працевлаштування інвалідів не створює склад господарського правопорушення. Вказує на те, що відповідач здійснив усі належні від нього заходи щодо утворення робочих місць для інвалідів.

Відповідач протягом 2013 року щомісячно звітував до Дніпродзержинського міського центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів. Крім того представники кадрової служби відповідача протягом 2013 року приймали участь у ярмарках вакансій для осіб з інвалідністю.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу позивач посилаючи на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача яка заперечувала щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідно до звіту форми №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів на 2013 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» складає 12 239 осіб; кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону - 490 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність склала 204 особи (а.с. 4).

Таким чином, у 2013 році на підприємстві обліковувалась вільна кількість місць для інвалідів - 286 осіб.

Виходячи із вищенаведеного, відповідач як роботодавець, що використовує найману працю 12 239 осіб, зобов'язаний забезпечити встановлення нормативу 490 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, про що зазначено саме відповідачем у звіті за формою №10-ПІ за 2013 рік.

Судом також встановлено, що відповідачем нарахована сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2013 рік, яка складає 14 983 122,44 грн. (за непрацевлаштованих 286 інвалідів) (а.с.4).

У зв'язку з тим, що відповідач самостійно не сплатив зазначену суму адміністративно-господарських санкцій, позивач на цю суму нарахував пеню в розмірі - 4 494,94 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед державою складає 14 987 617,38 грн.

Стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не були вжиті всі необхідні заходи для забезпечення реалізації прав інвалідів на працевлаштування та не надано доказів щодо створення робочих місць для 286 чоловік. Крім того відповідач протягом 2013 року шляхом подачі щомісячних звітів за формою № 3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів інформував державну службу зайнятості населення про наявність лише 2, 3 та 11 вільних посад для працевлаштування інвалідів, що є правопорушенням у сфері господарювання.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Стаття 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачає, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно зі ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012, роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 № 420 (чинного на час виникнення спірних відносин) затверджено форми звітності та інструкцію щодо їх заповнення, відповідно до якої підприємства, установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання повинні за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

31 травня 2013 року Наказом Міністерства соціальної політики України №316 було затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», який набрав чинності 12.07.2013 року та відповідно до якого форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. У розділі I форми відображаються основні дані про вакансії.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що на суб'єкта господарювання покладено обов'язок не лише у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, а й обов'язок щодо надання інформації державній службі зайнятості про попит на робочу силу (вакансії) у повному обсязі, тобто інформацію про наявність усіх вакантних місць, які були створені (пристосовані) для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем щомісяця, протягом 2013 року подавались до Дніпродзержинського міського центру зайнятості щомісячні звіти форми №3-ПН про наявність вакансій, в яких зазначалась потреба у 2, 3, 11, працівниках, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями звітів (а.с.69-90).

Враховуючи те, що кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог Закону становила 490 осіб, з яких фактично було працевлаштовано 204 особи, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не було у повному обсязі виконано обов'язок по щомісячному інформуванню центру зайнятості щодо утворення (пристосування) робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів, яких фактично було 286 чоловік.

Суд апеляційної інстанції зазначає й про те, що ненадання відповідачем до центру зайнятості в повному обсязі інформації щодо наявності вакансій для працевлаштування інвалідів, а саме не зазначення всієї кількості вільних та наявних вакансій для працевлаштування інвалідів - 286 місць із зазначенням характеристики вакансії та вимог до претендента фактично позбавило можливості державну службу зайнятості здійснити пошук підходящої роботи, з урахуванням рекомендацій МСЕК, того чи іншого інваліда на відповідну вакансію.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що протягом 2013 року у Дніпродзержинському міському центрі зайнятості на обліку знаходилося 287 осіб, оскільки ці обставини не звільняють ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» від обов'язку, щомісячно, подавати до центру зайнятості у повному обсязі дані про наявність вільних робочих місць (вакансій) призначених для працевлаштування інвалідів.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи відповідача в апеляційній скарзі на відсутність у діях відповідача складу господарського правопорушення в зв'язку з тим, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування можливе також шляхом безпосереднього звернення інвалідів на підприємство, оскільки доказів безпосереднього звернення інвалідів на підприємство та зайняття на підприємстві вільної кількості місць для інвалідів, а саме 286 робочих місць відповідачем суду не надано.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не вжив необхідних заходів, передбачених законодавством, щодо недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем щомісяця, на протязі року систематично у звітах за формою №3-ПН заявлялося до державної служби зайнятості про наявність, зокрема, двох вільних місць для працевлаштування інвалідів на посадах «токар» та «електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування».

Враховуючи те, що відповідачем було виконано свій обов'язок щодо виділення, зокрема двох робочих місць для працевлаштування інвалідів та щомісячного повідомлення на протязі року державної служби зайнятості про наявність цих двох вільних місць для працевлаштування інвалідів, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність у відповідача вини за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2013 році про які було інформовано державну службу зайнятості.

В свою чергу, враховуючи те, що із встановленого нормативу 490 місць для працевлаштування інвалідів на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність склала 204 особи, та при цьому відповідачем було виділено та заявлялося до державної служби зайнятості про наявність 2 вільних місць для працевлаштування інвалідів на посадах «токар» та «електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування», суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо невиконання відповідачем нормативу по створенню 284 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу відповідача на те, що інформування ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» державної служби зайнятості у звітах за формою №3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за серпень 2013 року 11 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у вересні 2013 року 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у жовтні 2013 року 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у листопада 2013 року 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів не може свідчити про виконання відповідачем свого обов'язку зі створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та повідомлення про це державної служби зайнятості, оскільки систематично, щомісяця протягом року відповідачем заявлялося до державної служби зайнятості лише про наявність двох вільних місць для працевлаштування інвалідів на посадах «токар» та «електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування».

Крім того, судом не встановлено факту зайнятості інвалідами робочих місць заявлених ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» державної служби зайнятості у звітах за формою №3-ПН про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів за серпень 2013 року, вересень 2013 року жовтень 2013 року, листопад 2013 року, що б звільняло відповідача від обов'язку в подальшому інформувати державну службу зайнятості про наявність цих робочих місць.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено порушення з боку відповідача щодо невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 284 місць, а також те, що середньорічна заробітна плата штатного працівника складає 52388,54 грн., ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» зобов'язано сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі 14878345,36 грн. (52388,54 грн. х 284 = 14878345,36 грн.) та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4463,50 грн. (14878345,36 грн. х 0,03% = 4463,50 грн.).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись пунктом 3 частини 1 статті 198, статтями 202, 207 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 липня 2014 року у справі №804/8056/14 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції у сумі 14878345,36 (чотирнадцять мільйонів вісімсот сімдесят вісім тисяч триста сорок п'ять) гривень 36 копійок та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4463,50 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят три) гривні 50 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений 12 лютого 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко