Справа № 760/20163/15-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

08 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, стягнення одноразової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд визнати неправомірною бездіяльність щодо не призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 54 - місячного грошового забезпечення відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі частини першої статті 2242 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14 та стягнути недоплачену частину одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у розмірі 288688,32 грн; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 54 - місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, включаючи всі види грошового забезпечення за останньою посадою, з якої його було звільнено з військової служби, у розмірі станом на час виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14 та з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року позов задоволено частково, визнані протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 48 - місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі частини першої статті 2442 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби у розмірі 54-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 288688,32 грн відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14; в інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року та ухвалити нове судове рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача уточнив вимоги апеляційної скарги та просив адміністративний позов залишити без розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Міністра оборони України від 06.09.2006 №535 позивача звільнено з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 67 (за станом здоров'я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, з правом носіння військової форми.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії №КБ-1 №012100 позивачу 20.02.2007 встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку із травмою та її наслідками, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку; зазначено, що інвалідність встановлена до 10.03.2008, черговий переогляд повинен бути 20.02.2008.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії №КВ-1 №009649 позивачу 20.02.2008 при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку із травмою та її наслідками, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку; зазначено, що інвалідність встановлена до 01.03.2010, черговий переогляд повинен бути 20.02.2010.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії №КВ-1 №010783 позивачу 17.02.2010 при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності, у зв'язку із травмою та її наслідками, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов'язку; зазначено, що інвалідність встановлена до 01.03.2012, черговий переогляд повинен бути 17.02.2012.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у вересні 2015 року звернувся до Міністра оборони України з заявою, в якій просив прийняти рішення про проведення йому як інваліду ІІ групи внаслідок виконання обов'язків військової служби, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 54 - місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, включаючи всі види грошового забезпечення за останньою штатною посадою, з якої його було звільнено з військової служби, у розмірі станом на час виникнення права на отримання допомоги.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15.10.2015 №248/3/6/2749 позивачу відмовлено у задоволенні заяви та повідомлено, що виплату одноразової грошової допомоги здійснено відповідно до Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року №925 та від 23 лютого 2002 року №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829, оскільки поранення (контузія, травма або каліцтво) з установленням інвалідності сталося до 31 грудня 2007 року.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, одноразова грошова допомога була виплачена у 2007 році.

Позивач вважає, що має право на перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 52-місячного грошового забезпечення на день встановлення інвалідності, включаючи всі види грошового забезпечення, що передбачені частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як про це зазначено в висновку Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, яка діяла на час виплати позивачу одноразової грошової допомоги) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 вказаного закону, колегія суддів вважає, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовців виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.

До складу грошового забезпечення відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011ХІІ входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

З метою реалізації положень статті 16 Закону №2011-ХІІ розроблено порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі - Постанова № 499).

Відповідно до абзацу 7 підпункту 2 пункту 2 Постанови №499 (у редакції від 28.05.2008 року) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби - у розмірі 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 вказаної Постанови грошове забезпечення у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року №925 та від 23 лютого 2002 року №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829.

Колегією суддів встановлено, що позивачу у 2007 році було виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку із настанням інвалідності внаслідок виконання обов'язків військової служби відповідно до положень Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 року №925 та від 23 лютого 2002 року №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року №829, оскільки поранення (контузія, травма або каліцтво) з установленням інвалідності сталося до 31 грудня 2007 року.

На думку колегії суддів, виходячи із визначених в частині четвертій статті 9 КАС загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Постанову №499, а Закон №2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 54 - місячного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, що визначений частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що вірно встановлено судом першої інстанції.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправними дії відповідача та зобов'язав здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини першої ста другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки згідно матеріалів справи, останній дізнався про порушення своїх прав з постанови Верховного Суду України від 20.01.2015 у справі №21-521а14, в якій судом зроблено висновок, що для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги слід застосовувати не Постанову №499, а Закон №2011-XII, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до частини десятої статті 1832 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 1832, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

(Ухвалу у повному обсязі складено 12.02.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Губська Л.В.

Федотов І.В.