Справа № 817/3356/15
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/3356/15

26 січня 2016 року м. Рівне
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 17.11.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 12007грн. 08коп., з них за основним платежем: у розмірі 8004грн. 72коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4002грн. 36коп., рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2015року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску в розмірі 925грн. 88коп., вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2015 року №Ф-41 в сумі 18517грн. 64коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки в акті перевірки не відображають фактичні обставини справи, зазначені в ньому порушення вимог податкового законодавства є надуманими, та не підтверджені документами. Крім того, зазначив, що пальне використане під час руху по маршруту транспортного засобу без вантажу слід вважати таким, що використане у господарській діяльності, відтак витрати, понесені при придбанні такого пального, обґрунтовано включені до складу валових витрат у періоді, що підлягав перевірці. Позивач наголосив, що з метою виконання умов договору ним несуться витрати повязані з доставкою автомобіля до пункту завантаження. Так, враховуючи протиправність податкового повідомлення рішення № від 17.06.2015 року, позивач вважає, що рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2015року про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску в розмірі 925грн. 88коп., та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2015 року №Ф-41 в сумі 18517грн. 64коп. - є також протиправні та підлягають скасуванню. З таких обставин, позивач просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач подав заперечення на адміністративний позов, в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що перевіркою встановлено, що позивачем на виконання робіт по перевезенню вантажів на території України та за кордоном необхідно було списати пального на виконання даних робіт в кількості 11297,90літрів, однак фактично платником списано до складу витрат 18139,61літрів. А тому, загальна сума пального списаного понаднормово на надання даних послуг становить 6841,71літри. Відповідач наголосив, що витрати повинні списуватися пропорційно до отриманого по здійсненій фінансовій операції доходу. Разом з тим, у звязку з встановленим порушенням донарахована сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 18517,64грн. Отже, податкове повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимога про сплату боргу (недоїмки) є правомірними та таким, що прийнятті в межах чинного законодавства. Таким чином, з підстав зазначених в заперечені на адміністративний позов, представник відповідача просив в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 15.10.2015 року по 28.10.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області) проводилася документальна планова виїзна перевірка ОСОБА_4, рнокфоп НОМЕР_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014року, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2013року по 31.12.2014року, про що складено відповідний акт перевірки від 04.11.2015року № 198//17-16-01-17 (далі - акт перевірки від 04.11.2015року № 198//17-16-01-17)(а.с.10-25).

На підставі вказаного акту перевірки від 04.11.2015року № 198//17-16-01-17, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 12007грн. 08коп., з них за основним платежем: у розмірі 8004грн. 72коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4002грн. 36коп.(а.с.7).

Водночас, з урахуванням донарахованої за результатом перевірки суми доходу позивача, відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 04.11.2015 року №Ф-41 в сумі 18517грн. 64коп.(а.с.8).

Крім того, заступником начальника ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області прийнято рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2015року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 925грн. 88коп. (а.с.9).

У ході судового розгляду справи, судом встановлено та підтверджено актом перевірки від 04.11.2015року № 198//17-16-01-17, що в перевіряючий період фізична особа - підприємець ОСОБА_4 здійснював такі види господарської діяльності: діяльність автомобільного вантажного транспорту.

Висновками акта перевірки від 04.11.2015року №198//17-16-01-17 встановлено порушення позивачем:

1) п. 138.2 ст.138, п. 164.3 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755(із змінами доповненнями) донарахована за результати перевірки сума податку з доходів фізичною осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за 2013 рік становить 8004грн. 72коп.

2) п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» донарахована за результатами перевірки сума єдиного становить 18517грн. 64коп.

Не погоджуючись із спірним податковим повідомленням-рішенням № від 17.11.2015 року, вимогою про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 04.11.2015 року №Ф-41, рішенням № НОМЕР_1 від 17.11.2015року про застосування штрафних санкцій, позивач звернувся до суду.

Поряд з цим, в обґрунтування заперечень відповідач наголосив, що платником податків фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 дизельне пальне не було використане в господарській діяльності та відсутнє на залишку, а також частково було використане для забезпечення переміщення транспортних засобів з одного пункту до іншого без оплати таких поїздок замовником по маршрутах, що не відображені в актах виконаних робіт. Тобто, дизельне пальне (вищевказаний товар) не брало участі в оподаткованих операціях та не використовувалося в господарській діяльності платника. Контролюючий орган встановив, що фактично платником списано пального 18139,61літрів, хоча необхідно було списати 11297,90літрів. Відповідно до норм податкового законодавства, виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат не всіх підряд видатків, а тільки тієї частини, яка прямо цьому доходу відповідає.

В результаті чого, перевіркою правильності визначення витрат за період з 01.01.2013 року по 31.03.2014 року, відображених у податковій декларації про доходи, встановлено розбіжність на суму 53365грн. Включення до декларації перекручених даних призвело до заниження оподаткованого доходу за 2013 рік, чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Однак, з даними висновками відповідача, які покладені в основу оскаржуваних рішень, суд не погоджується, з наступних підстав.

Так, п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.135.2 ст. 135 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п.138.4 витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

ОСОБА_3 особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи (п.177.5 ст.177 ПК України).

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Разом з тим, частиною 1 та 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон України від 16.07.1999 №996-XIV) встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Пунктом 2.2 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 №88 (далі Положення №88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Судом встановлено, що господарська діяльність позивача підтверджена належним чином оформленими документами, які надавалися відповідачу для перевірки. А саме, в матеріалах справи наявні: товарно-транспортні накладні, міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), накладні на відпуск товарно-матеріальних цінностей, податкові накладні на придбання пального, подорожні листи, акти здачі-приймання виконаних робіт (а. с. 45-193).

Необхідно звернути увагу, що витрат на придбання паливно-мастильних матеріалів списані в цілому як на рух по маршруту, в тому числі на холостий пробіг транспортних засобів.

Крім того, вказані документи надавалися позивачем під час проведення перевірки контролюючому органу. Застережень щодо їх відсутності та невідповідності вимогам законодавства не встановлювалося.

Згідно п. 3 «Методичних рекомендацій з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 05.02.2001 року №65 (далі Методичні рекомендації від 05.02.2001 року №65), собівартість перевезень (робіт, послуг) - це виражені в грошовій формі поточні витрати транспортних підприємств, безпосередньо пов'язані з підготовкою та здійсненням процесу перевезень вантажів і пасажирів, а також виконанням робіт і послуг, що забезпечують перевезення.

Згідно п. 30 Методичних рекомендацій від 05.02.2001 року №65, до виробничої собівартості перевезень включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; загальновиробничі витрати.

Пунктом 32 визначено, що до статті калькуляції "Прямі матеріальні витрати" включається вартість усіх видів пально-мастильних та інших матеріалів (включаючи транспортно-заготівельні витрати), що використані як безпосередньо на виконання перевезень (робіт, послуг), так і на технологічні операції в процесі підготовки рухомого складу до експлуатації, а також витрати пально-мастильних матеріалів на допоміжно-службовий, учбово-тренувальний та невиробничий нальоти годин.

Зі змісту вказаної норми слідує, що паливно-мастильні матеріали, використані на пробіг автомобіля без вантажу, в розрізі конкретного перевезення є прямими витратами на вказане перевезення. Відтак, позивачем правомірно віднесено до складу валових витрат суми, сплачені при придбанні пального, витраченого при виконанні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

При розгляді справи з'ясовано, що пальне на конкретний маршрут списувалося згідно подорожніх листів в повному обсязі як використане на виконання замовлення на перевезення, а замовники послуг проводили оплату вантажних перевезень від пункту навантаження до пункту розвантаження.

Вартість перевезення вантажу узгоджується з урахуванням руху (подачі) транспортного засобу до місця завантаження та/або з місця розвантаження до гаража чи наступного місця призначення, що є складовою частиною послуги. Сам процес надання автомобіля під завантаження, транспортування вантажу, розвантаження, та доставка автомобіля від пункту розвантаження до місця його зберігання є діями, які супроводжують одну господарську операцію і без наявності хоча б однієї із них, господарська операція відбутися не може.

Тому, оподаткуванню підлягають всі дії: з пункту вибуття транспортного засобу до пункту завантаження і до моменту його повернення в пункт зберігання або відбуття від пункту розвантаження в інший пункт завантаження для здійснення іншої господарської операції. А пальне, використане під час руху по маршруту транспортного засобу без вантажу під навантаження або після розвантаження слід вважати таким, що використане у господарській діяльності.

В ході розгляду справи встановлено, що господарські операції по перевезенню вантажів у міжнародному сполученні підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а твердження, які б свідчили про завищення валових витрат не знайшли свого підтвердження. Крім того, витрати понесені фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 на подачу автомобілів до пункту завантаження пов'язані з його підприємницькою діяльністю з метою отримання доходу. Доказів використання ним пального, не пов'язане із господарською діяльністю, у акті перевірки не зазначено.

А тому, аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що документи, на підставі яких позивач включив суми до складу витрат, відповідають критеріям первинного документу, є достовірними та складені за результатами фактичного здійснення господарських операцій. Подані первинні документи та документи фінансової звітності містять інформацію щодо змісту господарських операцій та підтверджують факт здійснення господарських операцій. Більше того, вказані документи відповідають встановленій формі заповнення, ідентифікують час, місце та суть господарської операції (оплати послуг), відображають вартість послуг. Зауважень від відповідача з приводу долучених документів не надходило.

Відтак, зазначені дії позивача щодо формування та відображення витрат є правомірними та такими, що не забороняються нормами ПК України. Наявні у матеріалах справи докази визнаються судом належними та допустимими у розумінні Закону України №996-XIV та Положення №88.

Натомість, висновки викладені в акті перевірки від 04.11.2015 року №198//17-16-01-17 щодо відображення некоректних та перекручених даних в податковій декларації про доходи, списання пального понаднормово, про призвело до заниження оподаткованого доходу - є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

За таких обставин, прийняте на підставі вищезазначеного акту перевірки податкове повідомлення-рішення № від 17.11.2015 року про збільшення суму грошового зобов'язання зі сплати податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, в сумі 12007грн. 08коп., з них за основним платежем: у розмірі 8004грн. 72коп., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 4002грн. 36коп.- є необґрунтованим та безпідставним.

Що стосується висновків фіскального органу щодо встановлення порушень вимог п.2 ч.1 ст.7, ч.11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон України від 08.07.2010 року №2464-VI), за наслідками яких донарахована сума єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірі 18517грн. 64коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно ч.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб (п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI).

Оскільки, судом встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 правильно визначено розмір оподаткованого доходу за 2013 рік, то вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2015 року №Ф-41 в сумі 18517грн. 64коп.- є неправомірною, а тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, згідно з пп.3 п.11 ст.25 Закону від 08.07.2010 року №2464-VI, орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Як встановлено судом, на визначення розміру єдиного соціального внеску за оскаржуваною вимогою та розміру застосованої до позивача штрафної санкції за оскаржуваним рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2015року про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 925грн. 88коп., мали вплив висновки контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу за 2013 рік на суму 53365грн.

У зв'язку з не підтвердженням в ході судового розгляду справи висновків контролюючого органу про необхідність донарахування податку з доходів фізичних осіб за 2013 рік, безпідставним є застосування штрафної санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску, відповідно до рішення № НОМЕР_1 від 17.11.2015року.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 ПК України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з Податковим кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобовязаний субєкт владних повноважень, в даному випадку ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області.

Водночас відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на момент розгляду справи, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності та обґрунтованості прийнятих рішень. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги - є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м.Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області № від 17.11.2015.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій з єдиного внеску № від 17.11.2015.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату недоїмки з єдиного внеску №Ф-41 від 04.11.2015.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3 особи підприємця ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 487,20грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.