Справа № 502/631/13-а
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 502/631/13-а

Категорія: 5.5 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Сівєлькіної С.Є.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційні скарги Територіальної громади міста Кілії в особі Кілійської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Територіальної громади міста Кілії в особі Кілійської міської ради до ПАТ «Кілійський виноробний завод», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2013 року Територіальна громада міста Кілії в особі Кілійської міської ради звернулася до суду з адміністративним позовом до ПАТ «Кілійський виноробний завод», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому, посилаючись на Постанови КМУ від 19.02.96 р. №222 та від 05.09.96 р. №1060, просила зобов'язати відповідача передати до комунальної власності територіальної громади в особі Кілійської міської ради два житлових будинки, розташованих за адресами: м. Кілія, вул. Пролетарська, 37 та м. Кілія, вул. Суворова, 72.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Територіальна громада міста Кілії в особі Кілійської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, у яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач надіслав до апеляційного суду заперечення, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, пояснення на них представника відповідача ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 23.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.05.2012 року по справі №2-2283/11 на підставі того, що відповідач є правонаступником ОП «Кілійський виноробний завод», визнано право власності на ПрАТ «Кілійський виноробний завод» на житловий будинок з господарчими будівлями та надвірними спорудами, розташований по вул. Суворова, 72 в м. Кілія Одеської області.

Житловий будинок за адресою: м. Кілія, вул. Пролетарська, 37 належить ОП «Кілійський виноробний завод» на підставі нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу від 21.05.2002 року.

З матеріалів справи вбачається, що ЗАТ «Кілійський виноробний завод», відповідно до Статуту є правонаступником ОП «Кілійський виноробний завод», в свою чергу, ПрАТ «Кілійський виноробний завод», відповідно до Статуту, є правонаступником ЗАТ «Кілійський виноробний завод».

Підставою звернення до суду із даним позовом є посилання позивача на Постанови КМУ від 19.02.99 року №222 та від 05.09.96 року №1060.

Відмовляючи у задоволенні позову Територіальній громаді міста Кілії в особі Кілійської міської ради суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Згідно п. 1 Постанови КМУ від 05.09.1996 №1060 Про поетапну передачу у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності визнано за необхідне провести у 1997-2001 роках безоплатну поетапну передачу у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду разом з об'єктами інженерного забезпечення сільськогосподарських, переробних і обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу (за їх згодою), заснованих на колективній та інших формах недержавної власності, що знаходиться на їх балансі.

Пунктом 3 вищезазначеної постанови встановлено, що об'єкти соціальної сфери та житлового фонду разом з об'єктами інженерної інфраструктури підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності, за рішенням загальних зборів членів підприємства чи зборів уповноважених колективних сільськогосподарських підприємств або за рішенням органів, уповноважених розпоряджатися майном підприємств інших форм недержавної власності, передаються безоплатно у комунальну власність відповідно адміністративно-територіальних одиниць (за згодою органів місцевого самоврядування).

Згідно пункту 1 Положень про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою КМУ від 06.11.1995 року №891 це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 11 цього Закону передбачено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районних у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Вирішуючи питання обґрунтованості апеляційних скарг, колегія суддів враховує, що, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 59 Господарського кодексу України, у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Відтак, колегія суддів погоджується, що відповідач, як правонаступник ОП «Кілійський виноробний завод», є власником двох житлових будинків за адресами: м. Кілія. вул. Пролетарська. 37 та м. Кілія. вул. Суворова, 72 на підстави правочинів та рішення суду.

Згідно п. 1. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Також, безпідставними є посилання у позові та апеляційних скаргах на Постанови КМУ від 19.02.96 р. №222 та від 05.09.96 р. №1060, оскільки п. 1 Постанови КМУ від 5 вересня 1996 р. №1060 «Про поетапну передачу у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних та обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності» визнано за необхідне провести у 1997-2001 роках безоплатну поетапну передачу у комунальну власність об'єктів соціальної сфери, житлового фонду разом з об'єктами інженерного забезпечення сільськогосподарських, переробних і обслуговуючих підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу (за їх згодою), заснованих на колективній та інших формах недержавної власності, що знаходяться на їх балансі. Згідно п. З цієї Постанови об'єкти соціальної сфери та житлового фонду разом з об'єктами інженерної інфраструктури підприємств, установ і організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності, за рішенням загальних зборів членів підприємства чи зборів уповноважених колективних сільськогосподарських підприємств або за рішенням органів, уповноважених розпоряджатися майном підприємств інших форм недержавної власності, передаються безоплатно у комунальну власність відповідних адміністративно-територіальних одиниць (за згодою органів місцевого самоврядування).

Згідно п. 1 Постанови КМУ від 19 лютого 1996 р. №222 «Про поетапну передачу до комунальної власності об'єктів соціальної інфраструктури, які належать суб'єктам підприємницької діяльності» визнано за необхідне проведення у 1996-1998 роках поетапної передачі до комунальної власності об'єктів соціальної інфраструктури, які належать суб'єктам підприємницької діяльності, заснованим на загальнодержавній власності...Згідно п. 1 «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 р. №891, це Положення визначає порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), у разі банкрутства, зміни форми власності або ліквідації цих підприємств, установ та організацій.

Системний аналіз зазначених нормативних актів дає підстави для висновку, що зазначені постанови КМУ та норми чинного законодавства України, разом з п. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 15 Житлового кодексу, Закону України «Про місцеве самоврядування», та іншими законами і підзаконними актами не передбачено право міських рад на розпорядження приватною власністю приватних акціонерних товариств.

Зазначені будинки є приватною власністю Відповідача, який, згідно статутів ОП, ЗАТ та ПрАТ «КВЗ», не заснований на комунальній або загальнодержавній власності, його державну реєстрацію не було скасовано, не було ліквідовано, не було зміни форми власності, не надавалась згода на передачу будинків до комунальної власності, як і не приймалось відповідних рішень загальними зборами відповідача та судом, відповідач не відноситься до агропромислового комплексу, що виключає можливість застосування всіх зазначених положень КМУ до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову Територіальної громади міста Кілії в особі Кілійської міської ради.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційні скарги Територіальної громади міста Кілії в особі Кілійської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Територіальної громади міста Кілії в особі Кілійської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов