Справа № 2-а-305/10/1525
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2011-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2011 р.Справа № 2-а-305/10/1525

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Лепеха В.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Жука С.І.

судді Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Савранському районі Одеської області на постанову Савранського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Савранському районі Одеської області про зобовязання нарахування підвищення до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

2 лютого 2009 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПФ України в Савранському районі Одеської області про зобовязання нарахування підвищення до пенсії, як «Дитині війни»за період з 2006 по 2008 роки.

Постановою Савранського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року вищенаведений позов було задоволено частково. Зобовязано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії, що передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком; відноситься до категорії «Дитина війни»; протягом 2006-2008 років отримувала підвищення до пенсії, яке передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не в повному обсязі.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»вiд 18.11.2004 № 2195-IV (далі Закон № 2195-IV) в редакції, яка діяла до 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно п. 12 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»вiд 19.12.2006 № 489-V (далі Закон № 489-V) дію ст. 6 Закону № 2195-IV з урахуванням ст. 111 Закону № 489-V призупинено на 2007 рік.

9 липня 2007 року рішенням Конституційного суду України № 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону № 489-V.

Пунктом 41 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України»вiд 28.12.2007 року № 107-VI (далі Закон № 107-VI) внесено зміни до ст. 6 Закону № 2195-IV відповідно до яких, дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Положення п. 41 розділу ІІ Закону № 107-VI були визнані такими, що не відповідають Конституції України, згідно з рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, відповідач у періоді з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року був зобов'язаний нараховувати позивачці підвищення до пенсії в розмірі, встановленому ст. 6 Закону № 2195-IV, в редакції закону, яка діяла до 01.01.2006 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України (редакція чинна на час виникнення спірних правовідносин), адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в тій же редакції) передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод чи інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача щодо поважності причин пропуску наведеного процесуального строку так як юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача до суду (2 лютого 2009 року) його права підлягають захисту з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Щодо доводів апелянта про те, що поняття мінімальна пенсія за віком, про яке йдеться в ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування вiд 09.07.2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується дітей війни відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV, то вони є безпідставними.

Положення ст. 28 Закону № 1058-IV не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги про те, що з 22 травня 2008 року підвищення до пенсії повинне виплачуватись у розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України ОСОБА_2 питання соціального захисту окремих категорій громадян від 28.05.2008 року № 530 (далі - Постанова КМ України № 530), також не приймаються колегією суддів.

Обчислення підвищення до пенсії, виходячи з розміру, встановленого Постановою КМ України № 530, є порушенням засад пріоритету законів над підзаконними актами, а тому розрахунок такого підвищення повинен здійснюватись з розміру, встановленого ст. 6 Закону № 2195-IV.

Колегія суддів не враховує посилання апелянта на відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії позивачу, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України та ст. 6 Закону № 2195-IV.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не приймав рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Крім того, Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону № 1058-IV рішення щодо призначення, донарахування перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст. 6 Закону № 2195-IV, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачки.

З урахуванням того, що позивач протягом спірних періодів отримував підвищення до пенсії (не в повному обсязі, передбаченому ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни в редакції до 01.01.2006 року), та з метою усунення неясності при виконанні рішення суду, колегія суддів вважає за необхідне уточнити резолютивну частину постанови суду першої інстанції про урахування вже сплачених таких підвищень.

Відповідно до ст. 200 КАС України - підставами для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є правильне встановлення обставини справи та постановлення судового рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив дану справу з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Савранському районі Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Савранського районного суду Одеської області від 13 вересня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Савранському районі Одеської області про зобовязання нарахування підвищення до пенсії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, однак може бути оскаржена у відповідності до положень діючого законодавства.

Головуючий /ОСОБА_2/

Судді /ОСОБА_3/

/ОСОБА_4/