Справа № 815/5573/15
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5573/15

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югвинпром" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №500080005/2015/000017/2 від 10.08.2015 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару необхідні основні документи із дотриманням позивачем вимог ст.. 53 Кодексу та надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару відповідні документи, які ідентифікують оцінюваний товар. Позивач вважає, що надані документи не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару. На думку позивача, докази та обґрунтовані доводи відповідача на підтвердження того, що позивачем заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів відсутні, а тому рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів від 10.08.2015 року він вважає безпідставним, прийнятим з порушенням положень законодавства, протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Югвинпром» зареєстровано 01.08.2006 року (а.с.70-102).

В ході здійснення зовнішньо - економічної діяльності 21.05.2015 року позивачем (покупець) укладений з Shanghai Hillway Co., LTD (Китай) (продавець) контракт № Н150521 про поставку товару винної кислоти L+ у кількості 20 метричних тонн, загальною вартістю 73 000 доларів США (а.с.13-19).

Відповідно до зазначеного контракту в Україну прибула партія вантажу. З метою здійснення митного контролю та митного оформлення Товару повіреним позивача ОСОБА_3 «Юкка» (договір доручення від 15.03.2015 року а.с.35-39) подано митну декларацію №1801/500000000/2015/906130 від 30.07.2015 року. Крім того, відповідно до вимог МКУ були подані документи, необхідні для митного оформлення товару з визначенням вартості за придбаний товар за ціною контракту з використанням основного методу визначення митної вартості, у якій товар був задекларований у митному режимі «імпорт 40», а саме копії договору купівлі-продажу №Н 150521 від 21.05.2015 року; картки обліку особи, яка здійснює операції з товарами №500/2012/0000872 щодо TOB «Югвинпром»; товарно-транспортної накладної CMR від 05.08.2015 року; коносамента (bill of lading) №CNSHA470931 від 28.06.2015 року; платіжного доручення №4 від 26.05.2015 року;платіжного доручення №5 від 16.06.2015 року; довідки Одеської регіональної ОСОБА_4 від 22.07.2015 року; інвойсу № НІ50521 від 21.05.2015 року; пакувального листа (packing list) № Hl50521 від 21.05.2015 року; договору доручення від 15.03.2012 року, укладеного між TOB «Югвинпром» та ОСОБА_3 «Юкка»; сертифікату походження (certificate of origin) serial no CCPIT360 НОМЕР_1 №15C3301M1413/03934 від 06.07.2015 року; сертифікату аналізу (certificate of analysis) №150756 від 23.06.2015 року; сертифікату аналізу (certificate of analysis) №150757 від 23.06.2015 року; прайс-листа Changmao Biochemical Engineerinh Co., LTD на період з 01.06.2015 по 31.12.2015 року; акту проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №500060702/2015/6375 від 04.08.2015р.

Одеською митницею направлено повідомлення позивачу про те, що подані документи містять розбіжності, а саме: різні зразки підписів продавця в зовнішньоекономічному контракті № Н150521 від 21.05.2015 та інвойсі №Н150521 від 21.05.2015. Вказані розбіжності можуть свідчити про неавтентичність поданих до митного оформлення документів та про можливу підміну документів з метою заниження заявленої митної вартості товарів.

Згідно із п.3 cт. 53 МКУ запропоновано митним органом протягом 10 календарних днів надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: - каталог, прейскурант, (прайс листи) виробника товару; - виписку з бухгалтерської документації; - копію митної декларації країни відправлення. Крім того, зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (а.с.149).

Одеській митниці були надані додатково митна декларація країни відправлення №11785993 від 24.06.2015 року, бухгалтерський документ, що підтверджує вартість товару №632 від 06.08.2015 року, прайс-лист від 01.03.2015 року, а також повідомлено, що на підтвердження митної вартості товару були надані усі документи, інші документи на даний час відсутні (а.с.150-151).

10.08.2015 року позивача повідомлено про не можливість визнання митної вартості товару та здійснення корегування митної вартості товару (а.с.152).

Одеська митниця прийняла 10.08.2015 року Рішення про коригування митної вартості товарів №500080005/2015/000017/2, згідно якого визначила вартість товару за резервним методом, а також відповідачем складена Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500080001/2015/00021(а.с.155-159).

Для випуску товарів у вільний обіг позивачем подано нову митну декларацію №500080005/2015/001400 від 11.08.2015 року, з урахуванням рішення про коригування митної вартості та на підставі ч.7 ст.55 МКУ сплачено митні платежі згідно митної вартості, надано фінансову гарантію на різницю між сумою митних платежів визначеною декларантом та сумою платежів обчисленою митним органом. Товар був випущений у вільний обіг.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно до ч.1, ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Тобто, Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п'ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України надає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов'язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право органу доходів і зборів витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Зі змісту наданих позивачем документів вбачається, що всі відомості, необхідні для перевірки числового значення складових митної вартості, наявні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення про корегування митної вартості товарів від 10.08.2015 року №500080005/2015/000017/2 підставою для вимоги відповідачем у позивача додаткових документів зазначено, що подані документи мають розбіжності, а саме: різні зразки підписів продавця в зовнішньоекономічному контракті № Н150521 від 21.05.2015 та інвойсі №Н150521 від 21.05.2015. В рішенні зазначено,що вказані розбіжності можуть свідчити про неавтентичність поданих до митного оформлення документів та про можливу підміну документів з метою заниження заявленої митної вартості товарів.

Декларанту запропоновано надати згідно із п.3 cт. 53 МКУ додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: - каталог, прейскурант, (прайс листи) виробника товару; - виписку з бухгалтерської документації; - копію митної декларації країни відправлення.

Таким чином, відповідачем витребувані додаткові документи щодо митної вартості товару, перелік яких ні яким чином не може усунути зазначену митним органом розбіжність у вигляді різних зразків підписів продавця в зовнішньоекономічному контракті № Н150521 від 21.05.2015 та інвойсі №Н150521 від 21.05.2015.

Незважаючи на вказані обставини, позивачем надані наявні додаткові документи, які додатково підтверджують зазначену ним митну вартість товару, числові значення складових митної вартості цього товару.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що всі надані ним документи, у тому числі отримані з різних джерел, містять однакові значення вартості товару та підтверджують її договірну вартість.

Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку і з ним погоджується колегія суддів, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів від 10.08.2015 року №500080005/2015/000017/2 та витребуванні додаткових документів щодо митної вартості товарів Одеською митницею не дотримано вимог законодавства, оскільки фактично жодної з підстав, які надають митному органу відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ право вимагати від декларанта додаткових документів, митним органом достовірно не встановлено.

Зазначення такої підстави у якості встановленої розбіжності як наявність різних зразки підписів продавця в зовнішньоекономічному контракті № Н150521 від 21.05.2015 та інвойсі №Н150521 від 21.05.2015 є суб`єктивною нічім не підтвердженою оцінкою інспектора. Обґрунтованими є доводи позивача, що фактично це є припущенням митниці, що підтверджується подальшим змістом документа митниці, в якому зазначено, що встановлені розбіжності (різні зразки підпису) можуть свідчити про неавтентичність поданих до митного оформлення документів та про можливу підміну документів з метою заниження заявленої митної вартості товарів, тобто висловлено припущення.

Будь-яких інших підстав для витребування додаткових документів відповідно до ч.3 ст. 53 МКУ відповідачем в рішенні не зазначено, у тому числі щодо відсутності документів, які не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Щодо встановлення автентичності поданих для митного оформлення документів, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 336 МКУ митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом: 1) перевірки документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу надаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України; 2) митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян); 3) обліку товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України; 4) усного опитування громадян та посадових осіб підприємств; 5) огляду територій та приміщень складів тимчасового зберігання, митних складів, вільних митних зон, магазинів безмитної торгівлі та інших місць, де знаходяться товари, транспортні засоби комерційного призначення, що підлягають митному контролю, чи провадиться діяльність, контроль за якою відповідно до цього Кодексу та інших законів України покладено на органи доходів і зборів; 6) перевірки обліку товарів, що переміщуються через митний кордон України та/або перебувають під митним контролем; 7) проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 8) направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих органу доходів і зборів.

Згідно до пп. в п. 1 «Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування», затвердженого наказом Державної митної служби №639 від 06.07.2005 року, Цей Порядок застосовується при потребі здійснення запитів до митних служб іноземних держав у випадках: потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення.

Надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, є відповідно до п.2 ч.2 ст.351 МКУ підставою для проведення документальної невиїзної перевірки даних про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами.

Таким чином, належними доказами неавтентичності поданих органу доходів і зборів документів при митному оформленні товару є отримання відповідної документально підтвердженої інформації від уповноважених органів іноземних держав, у звязку з чим проводиться саме невиїзна перевірка.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Враховуючи, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими декларантом первинними документами про товар.

При цьому суд також враховує, що прийнята митницею до уваги МД щодо розмитнення аналогічного товару мають інші умови поставки, а саме ДАП (а.с.153), ніж позивача (СІF ОСОБА_2).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 11.02.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик