Справа № 826/18194/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 січня 2016 року № 826/18194/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекція у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач 1), Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач 2) про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві від 02.06.2015 року № 0019881/17-04; скасувати результати Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015 року в частині порушень ОСОБА_1, як фізичною особою норм пп.14.170 г.14.1 ст.14, ст. 170.2.9 Податкового кодексу України; зобов'язати ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві приготувати висновок про повернення відповідних сум коштів 8 256,40 (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість грн. 40 коп.), як надлишково сплаченого податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року з відповідного бюджету на рахунок платнику податків фізичній особі, резиденту ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідно до п.43.5 ст.43 ПКУ та п.16,17,18 Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015, якими встановлено надлишково сплачений ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року за реквізитами: Отримувач: ОСОБА_1; Код отримувача: НОМЕР_1; Поточний банківський рахунок № НОМЕР_2, Назва банківської установи АТ «ОТП Банк», м. Київ, МФО 300528; визнати протиправними та скасувати: рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві (встановлених листом від 07.05.2015 року №5053/Н/26-59-17-04 та листом від 22.05.2015 року №843/Н/26-59- 17-04); рішення ГУ ДФС у м. Києві, (встановленого листом від ___.07.2015 року №1875/Н/26-15-17-01-10); рішення ГУ ДФС у м. Києві, (встановленого листом від 11.08.2015 року №2294/Н/26- 15-10-08-16).

В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, наведених у адміністративному позові.

Представник Відповідача 1 проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволенні позивних вимог з підстав викладених в письмових запереченнях, які є аналогічними доводам та висновкам викладеним в акті перевірки також.

Представник Відповідача 2 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

На адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву від Відповідача 2, в яких останній зазначає, що рішення Відповідача-2 про результати розгляду первинної скарги №2294/Н/26-15-10-08-16 від 11.08.2015 та рішення №1875/Н/26-15-17-01-10 від 01.07.2015 не порушують права Позивача, а тому немає жодних законних підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 подано до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м Києва декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік (вх.№ від 30.04.2015) з додатком №3 «Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами», в якому визначив: суму доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу - 2 591 254,17 грн.; суму витрат на придбання інвестиційного активу - 2 573 102,35грн.; фінансовий результат операцій з інвестиційними активами - 18 151,82 грн.; суму інвестиційних прибутків та інвестиційних збитків поточного звітного року -18 151,82 грн.; суму від'ємного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами попереднього звітного періоду - 75 573,52 грн.; загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами - 57 421,70 грн.; суму утриманого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб податковим агентом - 8 256,40 грн.

В декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 визначено суму податку, що підлягає поверненню з бюджету в розмірі 8 256,40грн.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено камеральну перевірку податкової декларації про майновий стан і доходи фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 за 2014 рік, за результатами якої складено акт перевірки від 22.05.2015 №843/17- 04/НОМЕР_1 (надалі - Акт перевірки).

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 02.06.2015р. № 0019881/17-04, яким збільшено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 8256,40 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням Позивачем подано скаргу до ГУ ДФС у м. Києві, за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві прийнято рішення від 11.08.2015 р. №2294/11/26-15-10-0816, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу Позивача без задоволення.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві від 02.06.2015 року № 0019881/17-04, Суд зазначає наступне.

Позивачем подано до ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, відповідно до якої позивачем протягом 2014 року не отримано доходів у вигляді інвестиційного прибутку (рядок 01.04 «Інвестиційний прибуток»).

Разом із декларацією позивачем було подано до податкового органу додаток 3 до рядка 01.04 Декларації - Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами, в якому задекларовано загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами в 2014 році у вигляді інвестиційного збитку в розмірі 18 151,82 гривень та відображено суму податку, яка сплачена податковим агентом за результатами операцій з інвестиційними активами в розмірі 8256,40 грн.

За наслідком проведення камеральної перевірки Позивача за 2014 рік, Податковим органом складено акт перевірки від 22.05.2015 №843/17-04/НОМЕР_1 відповідно до якої порушень податкового законодавства не встановлено.

На підставі Акту перевірки Податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 02.06.2015р. № 0019881/17-04, яким збільшено податок з доходів фізичних осіб в розмірі 8256,40 грн.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначаються п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, відповідно до якого облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік (п.п. 170.2.1 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України).

Підпунктом 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України визначено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

При застосуванні платником податку норм підпункту 170.2.9 цього пункту податковий агент - професійний торговець цінними паперами, включаючи банк, з метою визначення об'єкта оподаткування під час виплати платнику податку доходу за придбані у нього інвестиційні активи враховує документально підтверджені витрати такого платника на придбання цих активів.

Відповідно до п.п. 170.2.3 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

Згідно з вимогами п.п. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу.

Положеннями п.п. 170.2.9 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України визначено, що податковим агентом платника податку, який здійснює операції з інвестиційними активами з використанням послуг професійного торговця цінними паперами, включаючи банк, є такий професійний торговець (крім операцій з цінними паперами, визначеними у підпункті 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу).

Методика визначення інвестиційного прибутку професійним торговцем цінними паперами при виконанні функцій податкового агента, затверджена наказом Міністерства фінансів України №1484 від 22.11.2011 року та рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку №1689 від 22.11.2011 року.

Отже, особливість сплати (перерахунку) податку з доходів фізичних осіб від операцій з купівлі-продажу інвестиційних активів полягає в тому, що таку сплату (перерахунок) здійснює за платника податку, податковий агент - професійний торговець цінними паперами, натомість природа сплачених (перерахованих) сум податку з доходів фізичних осіб залишається первинною, це кошти належні платнику податку, але сплачені як податок податковим агентом.

Таким чином, на підставі аналізу наведених норм, сплачений податок підлягає поверненню платнику податків, у разі його надмірної сплати податковим агентом.

Суд звертає увагу, що Податковим органом під час перевірки декларації Позивача за 2014 рік не встановлено порушення вимог законодавства, проте, в судовому засіданні надано пояснення, що податкове повідомлення-рішення винесено на підставі того, що за попередній період (за 2013) у Позивача виникло від'ємне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами, проте в матеріалах справи докази про проведення перевірки Позивача за 2013рік відсутні, а отже відсутні підстави для винесення податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві від 02.06.2015 року № 0019881/17-04 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо скасувати результати Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015 року в частині порушень ОСОБА_1, як фізичною особою норм пп.14.170 г.14.1 ст.14, ст..170.2.9 Податкового кодексу України, Суд зазначає наступне.

Згідно п.20.1.4 ст.20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право поводити перевірки платників податку (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пп. 75.1.1 п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки врегульовано статтею 76 Податкового кодексу України.

За змістом п.76.1, п.76.2 ст.76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до п.200.10. ст.200 Податкового кодексу України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Крім того, Суд звертає увагу, що під актом перевірки розуміється службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки, чи камеральної перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта підприємницької діяльності і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Отже, акт перевірки та викладені у ньому факти, висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для платника податків певні правові наслідки, регулює ті чи інші відносини і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Акт є виключно носієм доказової інформації про виявлені податковим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Згідно ст.83 Податкового кодексу України для посадових осіб органів державної податкової служби під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

Суд прийшов до висновку, що проведення перевірки та оформлення акту з висновками за результатами її проведення є обов'язком відповідача. При цьому, під час складання акту перевірки посадова особа органу податкової служби викладає висновки на підставі наявних матеріалів, які досліджувались під час перевірки та є підставою для висновків згідно ст.83 Податкового кодексу України, щодо порушень законодавства, які, на його думку, мають місце, відображає думку з питань, що входять до об'єкту перевірки, однак, вищенаведене не створює в даному випадку для позивача будь-яких правових наслідків, зокрема, не робить зазначені особою, що здійснювала перевірку, угоди автоматично нікчемними (недійсними) та не покладає на платника податків будь-яких обов'язків (у т.ч. зі сплати податків).

Отже, контролюючий орган зобов'язаний скласти за результатами перевірки акт та не позбавлений права викладати в акті перевірки власні суб'єктивні висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо рішень про визначення грошових зобов'язань, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтовувати ними власну позицію щодо наявності певних допущених платником податків порушень. Оцінка акту перевірки, в тому числі і оцінка дій посадових осіб податкового органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, а також щодо самих висновків перевірки, надається уповноваженими законом органами влади при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

За таких обставин, суд вважає, що оспорюваний позивачем акт перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, у розмінні статті 17 КАС України, оскільки акт перевірки не встановлює права та обов'язки позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що дії щодо проведення камеральної перевірки є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Результатом реалізації таких повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платників податків.

Отже, в даному випадку саме результат реалізації повноважень податкового органу (тобто, податкове повідомлення-рішення), а не процес реалізації його повноважень (як то, дії по проведенню перевірки) має бути об'єктом оскарження та може призвести до відновлення порушеного права платника податків.

Аналогічна позиція викладене в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 квітня 2015 р. по справі К/800/31416/13.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо скасувати результати Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015 року в частині порушень ОСОБА_1, як фізичною особою норм пп.14.170 г.14.1 ст.14, ст..170.2.9 Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо зобов'язати ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві приготувати висновок про повернення відповідних сум коштів 8 256,40 (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість грн. 40 коп.) як надлишково сплаченого податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року з відповідного бюджету на рахунок платнику податків фізичній особі, резиденту ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідно до п.43.5 ст.43 ПКУ та п.16,17,18 Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015, якими встановлено надлишково сплачений ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року за реквізитами: Отримувач: ОСОБА_1; Код отримувача: НОМЕР_1; Поточний банківський рахунок № НОМЕР_2, Назва банківської установи АТ «ОТП Банк», м. Київ, МФО 300528, Суд зазначає наступне.

Позивач 25.04.2015 року звернувся до ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві із заявою про повернення надміру сплачених коштів з податку на доходи фізичних осіб в сумі 8 256,40 гривень, однак листом №5053/Н/26-59-17-04 від 07.05.2015 року Податковий орган повідомив, що оскільки податок в сумі 8 256,40 грн. перерахований податковим агентом, згідно його інвестиційного прибутку не є помилково або надміру сплаченим податковим зобов'язанням, а тому заяву залишено без задоволення.

Листом 07.05.2015 р. №5053/Н/26-59-17-04 ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві повідомила Позивача, що нормами Податкового кодексу України не передбачено повернення податку сплаченого податковим агентом з інвестиційного прибутку звітного року.

На виконання вимог п. 2.23 Методики СП ТОВ «Драгон Капітал» видав Позивачу Довідку про визнання торговцем цінними паперами при виконанні ним функцій податкового агента інвестиційного прибутку платника податку на доходи фізичних осіб №б/н від 05.01.2015 року, з якої вбачається, що фактично утримано та сплачено податку до бюджету протягом року (розрахунковий період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.) - 8 256,40 грн.

З даної довідки вбачається, що при виконанні функцій податкового агента відповідно до вимог Методики та положень Податкового кодексу України було утримано та перераховано до Державного бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 8 256,40 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку.

Крім того, Суд звертає увагу, що під час перевірки та складання Акту від 22.05.2015 №843/17-04/НОМЕР_1 Податковим органом не встановлено порушень податкового законодавства в декларації Позивача за 2014 рік та в частині щодо суми, яка підлягає поверненню.

Матеріалами справи підтверджено, що сума податку на доходи фізичних осіб утримана з Позивача СП ТОВ «Драгон Капітал» при виконанні функцій податкового агента є надміру сплаченою сумою податку на доходи фізичних осіб та підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а отже твердження відповідача про те що сума 8 256,40 грн. утримана податковим агентом позивача не є помилково або надміру сплаченим податком не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначено ст. 43 Податкового кодексу України, відповідно до якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу. Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Так, як вже було встановлено судом та не спростовано сторонами, Позивачем було подано до Податкового органу декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік з додатком №3, заяву на повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в сумі 8 256,40 грн., довідку СП ТОВ «Драгон Капітал» про визначення професійним торговцем цінними паперами при виконанні функцій податкового агента інвестиційного прибутку платника податку на доходи фізичних осіб тощо, тобто виконано всі умови визначені ст. 43 Податкового кодексу України для повернення надміру сплачених грошових зобов'язань.

З аналізу матеріалів справи та норм законів суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині позовних вимог щодо зобов'язати ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві приготувати висновок про повернення відповідних сум коштів 8 256,40 (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість грн.. 40 коп.), як надлишково сплаченого податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року з відповідного бюджету на рахунок платнику податків фізичній особі, резиденту ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідно до п. 43.5 ст.43 ПКУ та п.16,17,18 Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015, якими встановлено надлишково сплачений ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року за реквізитами: Отримувач: ОСОБА_1; Код отримувача: НОМЕР_1; Поточний банківський рахунок № НОМЕР_2, Назва банківської установи АТ «ОТП Банк», м. Київ, МФО 300528 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві викладене листом від ___.07.2015 року №1875/Н/26-15-17-01-10 та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2015 року №2294/Н/26- 15-10-08-16, Суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві та рішення ГУ ДФС у м. Києві не є юридично значеним для Позивача, оскільки зазначені рішення не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов'язку, отже сама по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

З огляду на викладене Суд приходить до висновку про те, що оскільки рішення про результати розгляду скарг само по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов'язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначених рішень, а отже позовні вимога в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

З аналізу вищезазначених норм закону та матеріалів справи суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Отже, суд приходить до висновку, що Відповідач 2 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасування рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві викладене листом від ___.07.2015 року №1875/Н/26-15-17-01-10 та рішення ГУ ДФС у м. Києві від 11.08.2015 року №2294/Н/26- 15-10-08-16 не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві від 02.06.2015 року № 0019881/17-04.

3. Зобов'язати ДПІ Шевченківського району ГУ ДФС у м. Києві приготувати висновок про повернення відповідних сум коштів 8 256,40 (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість грн. 40 коп.), як надлишково сплаченого податку на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року з відповідного бюджету на рахунок платнику податків фізичній особі, резиденту ОСОБА_1 та подати такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідно до п. 43.5 ст.43 ПКУ та п.16,17,18 Акту камеральної перевірки №843/26-59-17-04 від 22.05.2015, якими встановлено надлишково сплачений ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за результатами звітного податкового 2014 року за реквізитами: Отримувач: ОСОБА_1; Код отримувача: НОМЕР_1; Поточний банківський рахунок № НОМЕР_2, Назва банківської установи АТ «ОТП Банк», м. Київ, МФО 3005283.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук