Справа № 817/1394/13-а
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1394/13-а

25 січня 2016 року 16год. 21хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Рівненської митниці Державної фіскальної служби
про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Рівненської митниці Державної фіскальної служби (далі - позивач) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2012 по 24.01.2013 у розмірі 24040грн. 80коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.2012 Житомирським апеляційним адміністративним судом прийнято постанову по справі №2а/1770/1142/2012, якою поновлено його на посаді начальника митного поста «Дубровиця» Рівненської митниці з 07.03.2012. Однак, Державною митною службою України рішення в частині поновлення на посаді, яке було допущене до негайного виконання, вчасно не виконано. Оскільки, лише 24.01.2013 було видано наказ про поновлення позивача на посаді з 07.03.2012, останній, керуючись ст.236 Кодексу законів про працю України, звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні під час розгляду справи по суті, позивача, з мотивів зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив. В обґрунтування заперечень на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що позивачем не надано як доказів звернення щодо сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 07.08.212 по 24.01.2013, так і доказів відмови у здійсненні таких виплати. З цих підстав, поданий позов вважає безпідставним та необґрунтованим.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши всі докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач, відповідно до наказу №1614-к від 28.07.2011 Державної митної служби України, був призначений та проходив службу на посаді начальника митного поста «Дубровиця» Рівненської митниці .

Наказом Державної митної служби від 06.03.2012 №481-к позивача звільнено із займаної посади з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.30 Закону України Про державну службу, за порушення Присяги в частині несумлінного виконання своїх посадових обов'язків.

У зв'язку із чим, 07.03.2012 Рівненською митницею винесено наказ №102-к "Про проведення розрахунків із працівниками митниці", в тому числі з позивачем.

Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2012 по справі №2а/1770/1142/2012, якою скасовано постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 17.04.2012 - визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України №481-к від 06.03.2012 «Про припинення перебування на державній службі» та наказ Рівненської митниці Державної митної служби України №102-к від 07.03.2012 «Про проведення розрахунку із працівниками митниці» в частинах, що стосуються ОСОБА_1.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Дубровиця» Рівненської митниці з 07.03.2012. Стягнуто з Рівненської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 21 035 грн. 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків та інших обов'язкових платежів(а.с.4-7).

На виконання зазначеного судового рішення, 07.09.2015 Рівненським окружним адміністративним судом видано відповідні виконавчі листи. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Дубровиця» Рівненської митниці та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допущеного до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Крім того, суду необхідно зазначити, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.12.2015, касаційні скарги Рівненської митниці та Державної митної служби України залишено без задоволення, а постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2012 - без змін(а.с.81-82).

Однак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді було виконано відповідачем лише 24.01.2013, шляхом видання наказу Державною митною служби України від 24.01.2013 №246-к про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста «Дубровиця» Рівненської митниці з 07.03.2012 (а.с.8).

В подальшому, наказом від 25.01.2013 № 23-к забезпечено проведення розрахунку із ОСОБА_1 та виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 08.03.2012 по 25.01.2013 (а.с.33).

25.01.2013 наказом Державної митної служби України №247-к звільнено позивача із займаної посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) (а.с.9).

З огляду на це, як зазначає позивач у позовній заяві, періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 120 робочих дня, а саме з 07.08.2012 по 24.01.2013. У зв'язку із чим, позивач просить суд стягнути із відповідача загальну сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення в розмірі 24 040грн. 80коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч. 2 ст. 257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, ст. 236 КЗпП кореспондується з розясненням Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При цьому, варто звернути увагу на пункт 34 розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 року № 9, де зазначається, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що на виконання постанови суду від 06.08.2012 № 2а/1770/1142/2012, якою ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника митного поста "Дубровиця" Рівненської митниці з 07.03.2012, відповідачем було видано відповідний наказ лише з 24.01.2013 (наказ Державної митної служби України № 246-к), суд дійшов висновку про наявність факту затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Крім того, судом встановлено, що жодних виплат, окрім присуджених на підставі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2012 у справі № 2а/1770/1142/2012, позивачу не виплачувались.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 п.32 розяснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати (далі Порядок № 100 від 08.02.1995).

Відповідно до п.2 Порядку № 100 від 08.02.1995 у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Водночас, суд звертає увагу на те, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення, не відображають суми відрахувань згідно вимог чинного законодавства. Про що робиться відповідна відмітка в рішення суду.

Аналогічні положення містяться в п.8 розділу 4 вказаного Порядку, де передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Дані положення кореспондуються із позицією викладеною в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Таким чином, суду необхідно наголосити, що роботодавець зобовязаний при виконанні судового рішення утримати податки та інші обовязкові платежі з нарахованих фізичній особі сум. Натомість, суд у випадку задоволення позовних вимог, у резолютивній частині рішення зазначає суми до стягнення без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Як вбачається із змісту позовних вимог позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за затримку виконання рішення суду в розмірі 24 040грн. 80коп. Періодом протягом якого, на думку позивача, відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 120 робочих дня, а саме з 07.08.2012 по 24.01.2013.

На підставі наданих суду відомостей, а саме відповідно до довідки від 01.07.2013 № 01.1/1/05-633 Рівненської митниці Міндоходів України, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 складає 200грн. 34коп. За період з 07.08.2012 по 23.01.2013, за 119 робочих днів, розмір оплати за вимушений прогул складає 23 840грн. 46коп. (а.с.54).

Разом з тим, суду потрібно звернути увагу на те, що періодом протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 119робочих днів, а не 120 робочих дня, про що зазначав позивач в позовній заяві.

Оскільки, поновлення на роботі позивача відбулося відповідно до наказу прийнятого 24.01.2013, тому підстави для стягнення заробітку у розмірі 200грн. 34коп. за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду за цей день, у суду відсутні.

А тому, до стягнення підлягає сума за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 23840грн. 46коп. =(200грн. 34коп. * 119 ).

Що стосується позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність Рівненської митниці в частині несплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2012 по 24.01.2013, у розмірі 24040грн. 80коп., то суду необхідно зазначити наступне.

Законодавство містить імперативну норму щодо обов'язковості виконання судового рішення, а у разі його невиконання підлягає примусовому виконанню.

Нормами Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження та контроль за примусовим виконанням судових рішень покладається на державну виконавчу службу, яка в свою чергу має певні засоби примусу та у разі невиконання, зокрема рішення про поновлення на роботі, застосовує до відповідальних осіб штрафні санкції та інші заходи, передбачені Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, законодавством встановлений порядок накладання санкцій за затримку виконання рішення суду про поновлення на посаді, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині несплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2012 по 24.01.2013, у розмірі 24040грн. 80коп. - не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження в ході судового розгляду, тому позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення.

Підстави застосування ст.94 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Рівненської митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 07.08.2012 по 24.01.2013 у розмірі 23840,46 грн., без утримання податків та інших обовязкових платежів.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.