Справа № 821/3628/15-а
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3628/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " Транспортно-експедиційне комерційне підприємство "Транстехсервіс" до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомленьрішень,

встановив:

В лютому 2014 року ТОВ «Транспортно-експедиційне комерційне підприємство «Транстехсервіс» (далі позивач, ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.12.2013р. №, №, № та від 29.11.2013р. №.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 29.11.2013р. № в частині визначення зобовязання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 510,00 грн.; від 02.12.2013р. № про визначення зобовязання з податку на прибуток за основним платежем на 156809,0 грн. та за штрафними санкціями на 300,0 грн. повністю; від 02.12.2013р. № про визначення зобовязання із податку на додану вартість за основним платежем на 610165,0 грн. та за штрафними санкціями на 152542,0 грн. повністю; від 02.12.2013р. № про зменшення суми бюджетного відшкодування із ПДВ за листопад 2012р. на 2895,0 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 724,0 грн. повністю. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року було скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2015р. скасовано постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року, а справа направлена на новий розгляд до Херсонського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню, оскільки складені без урахування усіх обставин господарських операцій ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» та у звязку із неправильним застосуванням до цих операцій норм податкового законодавства. Так позивач стверджує, що відповідач при визначені рівня звичайних цін порушив вимоги Податкового кодексу України (далі - ПК України) та Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» щодо процедури та послідовності визначення таких цін. Крім того, стверджує, що діючим на той час податковим законодавством передбачено обовязок платника податків визначати рівень доходів виключно виходячи з рівня звичайних цін лише щодо операцій з продажу з пов`язаними особами та щодо бартерних (товарообмінних) операцій, але Позивач не проводив операцій з продажу з повязаними особами, в звязку з чим визначати рівень доходів з рівня звичайних цін не був зобовязаний. Також наполягав, що Відповідач в акті лише зазначав поняття звичайних цін, а в порушення ставив проведення Позивачем завідомо збиткової діяльності шляхом продажу товарів (готової продукції) за цінами, що нижчі їх собівартості, яка склалась з фактично понесених витрат на виробництво та реалізацію такої продукції, та не відповідає рівню чистої вартості реалізації товарів, заниження при цьому доходів від продажу товарів та відповідно податкових зобовязань, що виникають від отримання таких доходів. Позивач неодноразово зазначав, що належних розрахунків з податку на прибуток ні при проведенні перевірки ні в судових засіданнях відповідач так і не надав, а тому суми збільшення сум грошових зобовязань по податку на прибуток та податку на додану вартість є лише припущенням перевіряючих. Протиправними позивач вважає також висновки відповідача про завищення витрат та податкового кредиту у звязку з не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій із придбання товарів у ТОВ «Рос-Інвест», оскільки такі висновки зроблено на підставі припущень податкових органів без доведення нікчемності правочинів у судовому порядку та на підставі акту від 27.03.2013р. про неможливість проведення зустрічної перевірки з даним контрагентом, який складався після припинення останнім діяльності в 2012 році. ДПІ у м.Херсоні безпідставно не прийняла до уваги первинні бухгалтерські документи позивача, що підтверджують реальність виконання угод як з ТОВ «Рос-Інвест», так і ПП «ФБМ Україна» і ПП «Подряд». Також позивач зауважив, що оскільки наше товариство не включало до складу валових витрат оплату вартості послуг з перевезення по вищезазначеним контрагентам то товарно-транспортні накладні не є первинними документами, то їх відсутність не може впливати на включення вартості придбаних товарів до складу валових витрат. Представник Позивача наполягав, що первинні бухгалтерські документи з ПП «Подряд» містять оригінальні підписи відповідальних осіб, в звязку з чим надав їх суду на огляд. Неправомірним вважає позивач і виключення із складу витрат та податкового кредиту операцій з ПП «ФБМ Україна», в звязку з тим, що лише договір містить факсимільний підпис посадової особи, а всі первинні бухгалтерські документи містять оригінальні підписи відповідальних осіб з засвідченням їх мокрою печаткою. Також, на думку позивача, відповідач не вірно визначив розмір фінансової санкції за порушення строків сплати податку на доходи фізичних осіб, скориставшись положеннями п.127.1 ст.127 ПК України. Позивач вважає, що приписами п.127.1 ст.127 ПК України передбачено відповідальність за несплату податків, а несвоєчасна сплата податків не є несплатою податку, оскільки нормами ПК України ці поняття не ототожнюються. У звязку з цим позивач вважає застосування штрафної санкції неправомірним, оскільки податок на доходи фізичних осіб був утриманий, але не своєчасно перерахований до бюджету, за що відповідачем була нарахована пеня. Також позивач вказує на неправомірне нарахування штрафної санкції з податку на доходи фізичних осіб у звязку із зазначенням недостовірної інформації. Допущені позивачем помилки у податковому розрахунку ф.1 ДФ були самостійно ним виправлені шляхом подання уточнюючого розрахунку до проведення перевірки. З цих підстав позивач просить скасувати спірні податкові повідомлення-рішення, які на його думку, не відповідають вимогам податкового законодавства України.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях, вважаючи, що апеляційний суд прийняв законне рішення дослідивши всі матеріали справи, та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

За період розгляду справи Державна податкова інспекція у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області була реорганізована та виключена з Єдиного державного реєстру, а її правонаступником є Державна податкова інспекція у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області.

У зв'язку з цим на підставі ст.55 КАС України, суд допустив процесуальне правонаступництво. Таким чином, відповідачем по справі слід вважати Державну податкову інспекцію у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області ( далі - ДПІ у м.Херсоні).

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ТОВ „ТЕКП Транстехсервіс зареєстровано 16.05.1995р. виконавчим комітетом Херсонської міської ради та як платник податків перебуває на обліку у ДПІ у м.Херсоні. Основним видом діяльності позивача є формування й оброблення листового скла.

ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ „ТЕКП Транстехсервіс (код 03119061) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2010о. по 31.12.2012р. валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р. За результатами якої складено акт №1381/21-03-22-01/03119061 від 15.11.2013р. (далі акт перевірки).

Згідно висновків акту перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог:

1. пп..14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, які призвели до заниження:

1.1. відємного значення обєкту оподаткування з податку на прибуток в загальній сумі 3358563 грн., в тому числі за: - 2 квартал 2011 року в сумі 309624 грн.; - 3 квартал 2011 року в сумі 111457 грн.;- 4 квартал 2011 року в сумі 495927 грн.; - 1 квартал 2012 року в сумі 891340 грн.; - 2 квартал 2012 р. в сумі 698565 грн.; - 3 квартал 2012 р. в сумі 364474 грн.; - 4 квартал 2012 р. в сумі 487176 грн.

1.2. податку на прибуток у сумі 293902 грн., в т.ч. за : - 2 квартал 2011 року в сумі 32794 грн.; - 3 квартал 2011 року в сумі 89891 грн.; - 4 квартал 2011 року в сумі 503016 грн.; - 1 квартал 2012 року в сумі 2243 грн.; - 2 квартал 2012р. в сумі 25346 грн.; - 3 квартали 2012 р. в сумі 39812 грн.; - 4 квартал 2012 р. в сумі 53500 грн.

2. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду на суму 610165,00 грн., в тому числі: - за жовтень місяць 2011 року у сумі 104696,00 грн.; - за листопад місяць 2011 року у сумі 91434,00 грн.; - за грудень місяць 2011 року у сумі 105124,00 грн.; - за квітень місяць 2012 року у сумі 26084,00 грн.; - за травень місяць 2012 року у сумі 66987,00 грн.; - за червень місяць 2012 року у сумі 48284,00 грн.; - за липень місяць 2012 року у сумі 45241,00 грн.; - за серпень місяць 2012 року у сумі 1636,00 грн.; - за вересень місяць 2012 року у сумі 24204,00 грн.; - за листопад місяць 2012 року у сумі 37181,00 грн.; - за грудень місяць 2012 року у сумі 59294,00 грн.

3. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів податку на додану вартість на суму 2895,00 грн., в тому числі: - за листопад місяць 2012 року у сумі 2895,00 грн.

4. пп. 168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, не перераховано до бюджету податок, у строки, встановлені для місячного періоду, коли оподатковуваний дохід нарахований, але не виплачений платнику податку за лютий 2012 року у сумі 3498,44 грн.; за квітень 2012 року у сумі 10377,19 грн.; за травень 2012 року у сумі 21725,46 грн.; за червень 2012 року у сумі 23972,36 грн.; липень 2012 року у сумі 23883,31 грн., за серпень 2012 року у сумі 22007,6 грн., за вересень 2012 року у сумі 19195,49 грн.; за жовтень 2012 року у сумі 27421,01 грн.; за листопад 2012 року у сумі 27582,15 грн.

5. пп. б п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ, відповідно до якого встановлено відображення недостовірних відомостей у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку та сум утриманого з них податку (ф №1ДФ) за 4 квартал 2011р. та 1 квартал 2012р.

29 листопада 2013 року ДПІ у м. Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській області за результатами розгляду заперечення ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» прийняло рішення №5345/10/21-03-22-01-05 (далі рішення), відповідно до висновків якого Відповідачем встановлено порушення ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» вимог:

1. пп..14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI завищено:

1.1. відємне значення обєкту оподаткування з податку на прибуток, а саме: - 2 квартал 2011 року в сумі 309624 грн.; - 2-3 квартал 2011 року в сумі 418716 грн.; - 2-4 квартал 2011 року в сумі 905481 грн.; - 1 квартал 2012 року в сумі 1805479 грн.; - півріччя 2012р. в сумі 1798802 грн.; - 3 квартали 2012 р. в сумі 2182696 грн.; - 2012 рік в сумі 2670543 грн.

1.2. податок на прибуток у сумі 156809 грн., в т.ч. за : - 2 квартал 2011 року в сумі 32794 грн.; - 2-3 квартал 2011 року в сумі 106189 грн.; - 2-4 квартал 2011 року в сумі 155611 грн.; - півріччя 2012 року в сумі 1375 грн.; - 3 квартали 2012 р. в сумі 1339 грн.; - 2012 рік в сумі 1198 грн.

2. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду на суму 610165,00 грн., в тому числі: - за жовтень місяць 2011 року у сумі 104696,00 грн.; - за листопад місяць 2011 року у сумі 91434,00 грн.; - за грудень місяць 2011 року у сумі 105124,00 грн.; - за квітень місяць 2012 року у сумі 26084,00 грн.; - за травень місяць 2012 року у сумі 66987,00 грн.; - за червень місяць 2012 року у сумі 48284,00 грн.; - за липень місяць 2012 року у сумі 45241,00 грн.; - за серпень місяць 2012 року у сумі 1636,00 грн.; - за вересень місяць 2012 року у сумі 24204,00 грн.; - за листопад місяць 2012 року у сумі 37181,00 грн.; - за грудень місяць 2012 року у сумі 59294,00 грн.

3. п.188.1 ст.188, п.189.1 ст..189, п.198.1, п.198.2, п. 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних (податкових) періодів податку на додану вартість на суму 2895,00 грн., в тому числі: - за листопад місяць 2012 року у сумі 2895,00 грн.

4. пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, не перераховано до бюджету податок, у строки, встановлені для місячного періоду, коли оподатковуваний дохід нарахований, але не виплачений платнику податку за лютий 2012 року у сумі 3498,44 грн.; за квітень 2012 року у сумі 10377,19 грн.; за травень 2012 року у сумі 21725,46 грн.; за червень 2012 року у сумі 23972,36 грн.; липень 2012 року у сумі 23883,31 грн., за серпень 2012 року у сумі 22007,6 грн., за вересень 2012 року у сумі 19195,49 грн.; за жовтень 2012 року у сумі 27421,01 грн.; за листопад 2012 року у сумі 27582,15 грн.

Підставою для зміни суми відємного значення обєкту оподаткування податком на прибуток та зменшення податку на прибуток у рішенні стало надання позивачем до заперечень копій первинних документів по операціям з придбання матеріалів у ПМП «Відзев», в яких зазначені в акті перевірки помилки виправлені, зазначені документи оформлені з урахуванням вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Як вбачається з матеріалів справи, податкове повідомлення-рішення від 29.11.2013р. № про сплату штрафних (фінансових) санкцій по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати в сумі 45425,75 грн. прийняте на підставі акту перевірки.

Разом з тим, податкові повідомлення-рішення від 02.12.2013р. № про збільшення суми грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 156809,00 грн. та сплату штрафних (фінансових) санкцій в сумі 300,00 грн., № про збільшення суми грошового зобовґязання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 610165,00 грн. та сплату штрафних (фінансових) санкцій в сумі 152542,00 грн., № про зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 2895,00 грн. по декларації за листопад 2012 року та сплату штрафних (фінансових) санкцій в сумі 724,00 грн. прийняті на підставі акта перевірки з урахуванням висновків, викладених в рішенні відповідача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п.134.1.1. п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.135.2 ст.135 Податкового кодексу України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 135.4.1 п.135.4 ст.135 Податкового кодексу України передбачено, що дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.149.1. ст.149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей цього розділу визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135-137 та 138-143 цього Кодексу.

Висновками акта перевірки було встановлено заниження від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток та податку на прибуток, згідно рішення щодо заперечень до акта перевірки встановлено їх завищення.

Після дослідження акту перевірки, рішення і декларації про податок на прибуток Позивача за 2011-2012роки суд встановив, що Відповідач як в акті перевірки та і в рішенні невірно зазначив поняття «заниження» та «завищення», оскільки виходячи з встановлених ним порушень повинно було бути зазначено, що від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток завищено, а податок на прибуток занижено, в звязку з тим, що будь-яке не донарахування доходу при відємному значенні призводить до його завищення, а не нарахування податку на прибуток до його заниження.

За актом перевірки ТОВ ТЕКП Транстехсервіс на порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, занизив «Дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) по ряд. 02,01 декларацій з податку на прибуток за 2011 рік на загальну суму 917008 грн. та за 2012 рік на загальну суму 2441555 грн. в результаті здійснення реалізації готової продукції за цінами, що нижчі за собівартість таких товарів, яка склалась з фактично понесених витрат на виробництво та реалізацію такої продукції, та не відповідає рівню чистої вартості реалізації товарів та рівню звичайних цін (розрахунок наведено у додатку до акту № 4)».

В даному додатку перевіряючи на підставі первинних документів зазначають «всього витрати за даними перевірки» та «всього за даними декларації», «відхилення загальної суми валових витрат», які складають поквартально не більше 9000,00 грн. Надалі зазначається «реалізація» згідно даних позивача, «відхилення від собівартості» та остання строка «відхилення від загальної суми валових витрат». Відповідно до даних цієї останньої строки в додатку №4 відповідач вважає, що позивач занизив дохід від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) або відємне значення обєкту оподаткування з податку на прибуток в загальній сумі 3358563 грн.

Крім того, в акті перевірки відповідачем встановлено завищення витрат, що враховуються при визначені обєкта оподаткування, на загальну суму 1545805,00 грн.

Відповідно до вищезазначеного відповідачем в акті встановлено заниження податку на прибуток у сумі 293902 грн.

За результатами розгляду заперечення до акту ДПІ у м.Херсоні було винесено рішення, де визнавши лише витрати по операціям з придбання матеріалів у ПМП «Відзев» на суму 584882,50 грн., відповідач виклав висновок до акту перевірки в новій редакції, де змінив періоди та суми як відємного значення обєкту оподаткування (інші суми по періодам, загальна сума відсутня) так і податку на прибуток (156809,00 грн.), але новий розрахунок по цим даним до рішення відсутній. Належний розрахунок оспорюваного нарахування по сумам за окремими епізодами до загальної суми грошового зобовязання, визначеного податковим повідомленням-рішенням, з урахуванням висновків, зазначених в рішенні, на вимогу суду відповідач не надав.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішеннях покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В звязку з чим суд відповідно до наявних в справі акту перевірки та рішення встановив, що грошові зобов'язання з податку на прибуток збільшено через виявлення відповідачем порушень податкового законодавства, за наслідками яких встановлено заниження «Доходу від операційної діяльності (дохід від реалізації товарів (робіт, послуг) по рядках 02, 01 декларацій з податку на прибуток за 2011 рік на загальну суму 917008 грн. та за 2012 рік на загальну суму 2441555 грн. На збільшення грошових зобов'язання з ПДВ та зменшення бюджетного відшкодування з ПДВ за листопад 2012 року вплинули висновки акту перевірки з урахуванням рішення щодо заниження податкових зобов'язань на 505705,00 грн. та завищення задекларованого податкового кредиту на 107355,94 грн.

Як з'ясовано судом за актом перевірки з урахуванням рішення ДПІ встановлено, що позивач занизив доходи на 3358563,0 грн. та податкові зобов'язання із ПДВ на 505.705,0 грн. у зв'язку обчисленням платником податків цих показників за цінами продажу товарів (робіт, послуг), які були нижчими за собівартість проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідач стверджує, що у перевірених податкових періодах позивач здійснював господарські відносини з ТОВ «МКП Прозерпіна», ТОВ «МІГ» та ПП «Піонер-Трейд». Засновником ТОВ «МКП Прозерпіна» є ОСОБА_4 та директором ТОВ «МІГ» є ОСОБА_5, головним бухгалтером позивача є ОСОБА_6, яка є головним бухгалтером ТОВ «МІГ». Позивач, ТОВ «МКП Прозерпіна» та ТОВ «МІГ» знаходяться за однією податковою адресою. З цих обставин відповідачем вбачається зв'язок зазначених підприємств через пов'язаних осіб. Вказане, на думку відповідача, зобов'язує позивача визначати доходи та податкові зобов'язання позивача, виходячи із рівня звичайних цін у порядку, передбаченому ст.39 Податкового кодексу України. Відповідач стверджує, що у розділі ХХ «Прикінцеві положення» ПК України передбачається, що ст.39 набирає чинності з 01.01.2013р., тому визначення рівня звичайних цін за період діяльності позивача 2011 - 2012 р.р. здійснюється, виходячи з приписів пп.1.20.5-1 п.1.20.ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР (далі - Закон №283/97-ВР). У свою чергу положення ст.1 Закону №283/97-ВР передбачають, що якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. На думку відповідача, з метою оподаткування терміни «справедлива вартість», «ринкова вартість», «чиста вартість реалізації» які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав (далі - Стандарти) прирівнюються до терміну «Звичайна ціна», визначеного Законом №283/97-ВР. Відповідач стверджує, що чиста вартість за Стандартами - це очікувана ціна реалізації запасів в умовах звичайної діяльності за вирахуванням очікуваних витрат на завершення їх виробництва та реалізацію. У свою чергу, на думку відповідача, витрати на завершення виробництва та реалізацію проданих товарів (робіт, послуг) - це собівартість таких товарів (робіт, послуг), яка складається з їх виробничої собівартості, нерозподілених постійних загально виробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. За таких підстав відповідач вважає, що звичайна ціна не може бути нижчою ніж собівартість проданих товарів (робіт послуг), а тому позивач занизив доходи та податкові зобов'язання у зв'язку з обчисленням цих показників із фактичної ціни продажу без врахування фактичної собівартості таких товарів (робіт, послуг).

Оцінюючи описану вище позицію податкового органу, суд виходить із наступного.

Питання визначення поняття пов'язаної особи та перелік ознак, наявність яких дає підстави вважати юридичних та/або фізичних осіб такими, що є пов'язаними особами врегульовано підпунктом 14.1.159 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, у відповідності до якого пов'язані особи - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають будь-якій з наведених нижче ознак: юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім'ї, які здійснюють контроль за платником податку; посадова особа платника податку, уповноважена здійснювати від імені платника податку юридичні дії, спрямовані на встановлення, зміну або припинення правових відносин, а також члени її сім'ї; платники податку - учасники об'єднання підприємств незалежно від його виду та організаційно-правової форми, що провадять свою господарську діяльність шляхом утворення такого об'єднання.

Під контролем господарської діяльності платника податку слід розуміти:

а) володіння безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб часткою (паєм, пакетом акцій) статутного фонду платника податку в розмірі не менш як 20 відсотків статутного фонду платника податку;

б) вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання в результаті:

надання права, яке забезпечує вирішальний влив на формування складу, результати голосування та рішення органів управління платника податку;

обіймання посад членів наглядової (спостережної) ради, правління, інших наглядових чи виконавчих органів платника податку особами, які вже обіймають одну чи декілька із зазначених посад в іншому суб'єкті господарювання;

обіймання посади керівника, заступника керівника спостережної ради, правління, іншого наглядового чи виконавчого органу платника податку особою, яка вже обіймає одну чи декілька із зазначених посад в інших суб'єктах господарювання;

надання права на укладення договорів і контрактів, які дають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або здійснювати делеговані повноваження і функції органу управління платника податку.

Для фізичної особи загальна сума володіння часткою статутного фонду платника податку (голосів у керівному органі) визначається як загальна сума корпоративних прав, що належать такій фізичній особі, членам сім'ї такої фізичної особи та юридичним особам, які контролюються такою фізичною особою або членами її сім'ї.

03.03.2011р. одноособовим учасником (засновником) ТОВ ТЕКП Транстехсервіс була ОСОБА_7, що підтверджується витягом зі статуту ТОВ ТЕКП Транстехсервіс зареєстрованим 03.03.2011р.

08.10.2012р. були внесені зміни до складу учасників товариства і до його складу відповідно до статуту ТОВ ТЕКП Транстехсервіс, зареєстрованого 08.10.2012р., увійшла юридична особа: Приватне підприємство „Планета-99 (код 31802987), єдиним засновником якого і директором, згідно з відомостями з інформаційно-ресурсного центру ЄДР, є ОСОБА_8

Директором ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» з 17.08.2001р. по сьогоднішній день є ОСОБА_9

Як вбачається з акту перевірки з урахуванням рішення основними покупцями ТОВ ТЕКП Транстехсервіс (по відношенню до операцій з якими розглядається питання застосування звичайних цін) є ТОВ «Міг» та ПП «Піонер-Трейд», які за визначенням перевіряючи, є повязаними особами.

Засновниками ТОВ «МіГ» є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 Директором цього товариства ОСОБА_5

Засновником ПП «Піонер-Трейд» є ОСОБА_11, а директором - ОСОБА_12

Таким чином, ТОВ "ТЕКП Транстехсервіс, ПП „Планета-99, ТОВ „МіГ та ПП „Піонер-Трейд не відповідають критеріям повязаних осіб, визначеним пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України, оскільки засновники та посадові особи вказаних підприємств не перебувають в родинних відносинах та не володіють частками в статутному фонді один одного, а також не мають впливу прямого чи опосередкованого на прийняття рішення.

Заслухавши представників сторін та провівши аналіз документів, які знаходяться в матеріалах справи, суд встановив, що у осіб, названих відповідачем, з позивачем, яким реалізовувалася готова продукція, відсутні ознаки пов'язаності (володіння часткою в статутному фонді безпосередньо, або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб, а також вплив безпосередньо або через пов'язаних фізичних та/або юридичних осіб на господарську діяльність суб'єкта господарювання).

Порядок же визначення платником податку сум доходу та витрат, сформованих за результатами здійснення операцій з пов'язаними з таким платником податку особами, врегульовано пунктом 153.2 статті 153 Податкового кодексу України, і саме порушення платником податку вказаних приписів може мати місце лише у випадку, коли такий платник здійснює операції з пов'язаними з ним особами.

В звязку з вищевикладеним, суд вважає, що оскільки платник не здійснює операції з продажу готової продукції з пов'язаними з ним особами, то у Позивача відсутні зобовязання визначати суми доходу виходячи із звичайних цін.

Крім того, Відповідач вважає, що Позивач порушив п.п.14.1.36. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, відповідно до якого господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами.

Продаж позивачем товарів, а саме конструкцій з ПВХ не можна розглядати як операції поза межами господарської діяльності підприємства, оскільки матеріалами справи в повній мірі підтверджується факт продажу позивачем таких товарів.

Таким чином, оскільки, до факторів ціноутворення, крім рівня витрат, пов'язаних з виробництвом товару, належать рівні попиту на продукцію, конюнктура ринку, платоспроможність покупця, обсяги виробництва та складські запаси продавця та інші умови, які об'єктивно впливають на формування ціни, суд вважає, що у податкового органу відсутні підстави для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток з причин продажу позивачем товарів за ціною, нижчою за собівартість його виготовлення, а відтак прийняте відповідачем спірне податкове повідомлення-рішення від 02.12.2013р. №. є протиправним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.12.2013р. № К/9991/76737/12.

Необхідно зазначити, що Податковий кодекс України взагалі не містить положення про те, що продукція суб'єкта господарювання не може бути реалізована за ціною, що є нижчою за собівартість продукції та не встановлює імперативного припису коригування валових доходів при продажу товарів за ціною, нижчою від розміру собівартості . Натомість ст.150 Податкового кодексу України передбачає можливість та встановлює порядок декларування відємного значення обєкту оподаткування, що визнає на законодавчому рівні той факт, що збитки, задекларовані підприємством, відносяться до господарської діяльності цього підприємства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Відповідач не тільки не довів реалізацію готової продукції ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» повязаним особам, але й порушив методи визначення та порядок застосування звичайних цін. Так, за Податковим кодексом України методи визначення та порядок застосування звичайних цін визначено ст.39 ПК України, але відповідно до п.1 розділу ХХ Прикінцеві положення ст.39 набирає чинності з 01.01.2013р., за п.8 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» до 01.01.2013р. для визначення звичайної ціни застосовується п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (далі Закону України).

За п.1.20 ст.1 Закону України якщо цим пунктом не встановлено інше, звичайною вважається ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору. Якщо не доведене зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню справедливих ринкових цін. Справедлива ринкова ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати за відсутності будь-якого примусу, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до приписів пп.1.20.2. п.1.20 ст.1 Закону України для визначення звичайної ціни товару (робіт, послуг) використовується інформація про укладені на момент продажу такого товару (роботи, послуги) договори з ідентичними (однорідними) товарами (роботами, послугами) у співставних умовах. Якщо товари (роботи, послуги), ідентичні (за їх відсутності - однорідні) товарам (роботам, послугам), стосовно яких визначається звичайна ціна, прилюдно пропонуються до продажу, або мають ціни, встановлені на організованому ринку цінних паперів, або мають біржову ціну (біржове котирування), визначення звичайної ціни у встановленому в абзаці першому цього підпункту порядку здійснюється із врахуванням таких факторів.

За пп.1.20.3. п.1.20 ст.1 Закону України для товарів (робіт, послуг), які продаються шляхом прилюдного оголошення умов їх продажу, звичайною визнається ціна, що міститься у такому прилюдному оголошенні. За пп.1.20.4. п.1.20 ст.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» якщо товари (роботи, послуги) продаються з використанням конкурсу, аукціону, біржової пропозиції або пропозиції на організованому ринку цінних паперів, або коли продаж (відчуження) товарів здійснюється у примусовому порядку згідно із законодавством, звичайною є ціна, отримана при такому продажі. Відповідно до пп.1.20.5. п.1.20 ст.1 Закону України у разі коли ціни на товари (роботи, послуги) підлягають державному регулюванню згідно із законодавством, звичайною вважається ціна, встановлена згідно з принципами такого регулювання. Це правило не поширюється на встановлення мінімальної продажної ціни - у цьому випадку звичайною є справедлива ринкова ціна.

За пп.1.20.5.1. п. 1.20 ст.1 Закону України якщо звичайна ціна не може бути визначена з використанням норм попередніх підпунктів цього пункту, то для доказів обґрунтування її рівня застосовуються правила, визначені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, а також національними стандартами з питань оцінки майна та майнових прав. З метою оподаткування терміни "справедлива вартість", "ринкова вартість" та "чиста вартість реалізації", які використовуються в національних положеннях (стандартах) бухгалтерського обліку та національних стандартах з питань оцінки майна і майнових прав, прирівнюються до терміну "звичайна ціна", визначеного цим Законом.

Отже для визначення рівня звичайних цін відповідач має послідовно застосувати всі методи її визначення, передбачені п.1.20 Закону України, при цьому застування кожного наступного методу можливе лише у разі неможливості застосувати попередній метод визначення рівня звичайних цін.

З акту перевірки судом вбачається, що для визначення розміру звичайних цін для обчислення доходів та податкових зобов'язань відповідач використав приписи пп.1.20.5 п.1.20 ст.1 Закону України повністю ігноруючи приписи попередніх положень цього пункту Закону. Відповідачем не досліджено які саме товари, роботи, послуги було продано позивачем протягом 2011-2012 років, який продаж позивача був «збитковим», який рівень цін діяв в Україні на аналогічні товари, роботи, послуги протягом цих податкових періодів, не приведено доказів того, що позивач міг здійснити продаж своєї продукції за цінами, які перевищують ціни, визначені у його бухгалтерських та податкових документах. З цих причин суд вважає, що відповідач у акті перевірки визначив рівень звичайних цін з порушенням податкового законодавства України, що взагалі унеможливлює їх застосування для визначення доходу та податкових зобов'язань за наслідками цієї перевірки.

Крім того, пунктом 1.20.8 ст.1 Закону України , вказано, що обов'язок доведення того, що ціна договору не відповідає рівню звичайної ціни у випадках, визначених цим Законом, покладається на податковий орган у порядку, встановленому Законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідач не довів заниження позивачем обсягу поставки готової продукції на 2528525,00 грн., в звязку з чим відсутнє і заниження податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 505705,00 грн.

За актом перевірки з урахуванням рішення за перевірені податкові періоди відповідачем встановлено завищення задекларованих витрат позивача на 206455,0 грн. у зв'язку з віднесенням до їх складу вартості товару, придбаного внаслідок здійснення операцій без мети реального настання правових наслідків у ТОВ «Рос-Інвест» у 2 та 3 кварталах 2011 року. З цих підстав відповідач вважає неправомірним формування позивачем і податкового кредиту у 2011 році на суму 41291,0 грн. по операціям з ТОВ «Рос-Інвест». Висновки про нереальність вчинення господарських операцій відповідачем ґрунтуються на підставі матеріалів зустрічної звірки постачальника позивача, проведеної ДПІ у Київському районі м.Харкова Харківської області ДПС (за місцем реєстрації постачальника). Як зазначає відповідач у 2011 році позивач задокументував придбання у ТОВ «Рос-Інвест» будівельних матеріалів загальною вартістю 247746,0 грн., із яких ПДВ 41291,00 грн. Постачання товарів підтверджено бухгалтерськими та податковими накладними, вартість товару сплачена постачальникові у безготівковому порядку.

За актом №163/22.4-07/37459455 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Рос-Інвест» код ЄДРОПУ 37459455 щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків та зборів, їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.08.2011-31.10.2011р.» ДПІ у Київському районі м.Харкова стверджує, що провести перевірку неможливо через ліквідацію ТОВ «Рос-Інвест». За даними ДПІ у Київському районі м.Харкова станом на час перевірки ТОВ «Рос-Інвест» не має у своєму розпорядженні власних транспортних засобів, складських приміщень для зберігання товарів та не декларує наявність трудового персоналу, свідоцтво платника ПДВ анульоване 25.01.2012р. Не мали можливостей для реального здійснення господарських операцій і постачальники цього контрагента. У зв'язку із зазначеним відповідач вважає, що у ТОВ «Рос-Інвест» відсутні ознаки реальності вчинення господарських операцій, що свідчить про відсутність факту придбання позивачем товарів у цього суб'єкта господарювання. Відсутність факту придбання товарів у свою чергу не дає можливостей позивачеві формувати витрати та податковий кредит по цим операціям.

Таким чином судом встановлено, що ДПІ вважає операції позивача з ТОВ «Рос-Інвест» безтоварними, висновок про завищення витрат та податкового кредиту позивача по операціям відповідачем зроблений на підставі аналізу публічної інформації постачальника та його контрагентів, при цьому перевірка ТОВ «Рос-Інвест» податковими органами фактично не здійснювалась у зв'язку із припиненням ТОВ «Рос-Інвест» на час проведення перевірки.

Суд не може погодитись із такими висновками відповідача, оскільки відповідно до приписів ПК України до складу витрат платника податку відноситься документально підтверджені витрати на придбання товарів (робіт, послуг), які призначені для подальшого використання платником податків в його власній оподатковуваній господарській діяльності. Для включення ПДВ по цим операціям до складу податкового кредиту додатковою підставою є підтвердження нарахування ПДВ постачальниками належним чином складеними податковими накладними.

Судом встановлено, що ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» співпрацювало з ТОВ «Рос-Інвест» з червня 2011 по вересень на підставі спрощеної форми правочину (заявки, рахунки-фактури, накладні, тощо), що передбачено ч.1 ст.181 ГК України. ТОВ «Рос-Інвест» поставив Позивачу матеріали для виготовлення ПВХ конструкцій (ущільнювач скла сірий, ущільнювач скла чорний, ущільнювач притвора сірий, ущільнювач притвора чорний, шнур гумовий білий, петля дверна біла, петля дверна ОСОБА_13) на загальну суму 247746,00грн., в т.ч. ПДВ - 41291,00 грн.

На виконання вимог чинного законодавства України по факту поставки товару від ТОВ «Рос-Інвест» до Позивача сторонами були складені необхідні первинні документи, а саме:

- заявки №11 від 02.06.2011р., №14 від 03.06.2011р., №15 від 03.06.2011р., № 20 від 07.06.2011р., № 25 від 09.06.2011р., № 27 від 10.06.2011р., № 41 від 16.06.2011р., № 45 від 21.06.2011р., № 51 від 24.06.2011р., № 56 від 01.07.2011р., № 63 від 12.07.2011р., № 68 від 15.07.2011р., № 77 від 26.07.2011р., №85 від 05.08.2011р., № 91 від 11.08.2011р., № 96 від 15.08.2011р., № 98 від 16.08.2011р., № 101 від 19.08.2011р., № 119 від 02.09.2011р., № 138 від 13.09.2011р., в яких було визначено найменування та кількість товару, умови поставки: DDP, склад Покупця за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км та особу відповідальну за прийомку товару: зав. складом матеріалів ОСОБА_14;

- рахунки-фактури № РИ-0602/01 від 02.06.2011р. на суму 13365,00 грн., №РИ-0603/05 від 03.06.2011р. на суму 19170,50 грн., № РИ-0603/12 від 03.06.2011р. на суму 1020,00 грн., № РИ-0607/15 від 07.06.2011р. на суму 11800,00 грн., № РИ-0609/08 від 09.06.2011р. на суму 19014,00 грн., № РИ-0610/08 від 10.06.2011р. на суму 25962,50 грн., №РИ-0616/19 від 16.06.2011р. на суму 12221,50 грн., № РИ-0621/09 від 21.06.2011р. на суму 24063,00 грн., № РИ-624/15 від 24.06.2011р. на суму 13294,00 грн., № РИ-0701/20 від 01.07.2011р. на суму 22115,00 грн., № РИ-0712/17 від 12.07.2011р. на суму 12685,00 грн., №РИ-0715/12 від 15.07.2011р. на суму 9440,00 грн., № РИ-0726/10 від 26.07.2011р. на суму 2840,00 грн., № РИ-0805/09 від 05.08.2011р. на суму 4720,00 грн., № РИ-0811/10 від 11.08.2011р. на суму 20047,50 грн., № РИ-0815/05 від 15.08.2011р. на суму 1830,00 грн., №РИ-0816/18 від 16.08.2011р. на суму 5668,00 грн., № РИ-0819/13 від 19.08.2011р. на суму 11209,00 грн., № РИ-0902/07 від 02.09.2011р. на суму 17281,00 грн., які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити;

- видаткові накладні № 0603/03 від 03.06.2011р. на суму 13365,00 грн., № 0609/05 від 09.06.2011р. на суму 19170,50 грн., № РН-0609/06 від 09.06.2011р. на суму 1020,00 грн., №0609/07 від 09.06.2011р. на суму 11800,00 грн., № 0610/06 від 10.06.2011р. на суму 25962,50 грн., № 0615/03 від 15.06.2011р. на суму 19014,00 грн., № 0616/07 від 16.06.2011р. на суму 12221,50 грн., № 0621/11 від 21.06.2011р. на суму 24063,00 грн., № 0624/04 від 24.06.2011р. на суму 13294,00 грн., № 0701/03 від 01.07.2011р. на суму 22115,00 грн., №0712/08 від 12.07.2011р. на суму 12685,00 грн., № 0715/03 від 15.07.2011р. на суму 9440,00 грн., № 0726/02 від 26.07.2011р. на суму 2840,00 грн., № 0805/04 від 05.08.2011р. на суму 4720,00 грн., № 0811/04 від 11.08.2011р. на суму 20047,50 грн., № 0815/02 від 15.08.2011р. на суму 1830,00 грн., № 0816/04 від 16.08.2011р. на суму 5668,00 грн., № 0819/01 від 19.08.2011р. на суму 11209,00 грн., № 0906/05 від 06.09.2011р. на суму 17281,00 грн., які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити;

- податкові накладні № 19 від 03.06.2011р. на суму ПДВ 2227,50 грн., № 43 від 09.06.2011р. на суму ПДВ 3195,08 грн., № 42 від 09.06.2011р. на суму ПДВ 170,00 грн., № 41 від 09.06.2011р. на суму ПДВ 1966,67 грн., № 57 від 10.06.2011р. на суму ПДВ 4327,08 грн., № 59 від 15.06.2011р. на суму ПДВ 3169,00 грн., № 94 від 16.06.2011р. на суму ПДВ 2036,92 грн., № 95 від 21.06.2011р. на суму ПДВ 4010,50 грн., № 97 від 24.06.2011р. на суму ПДВ 2215,67 грн., № 3 від 01.07.2011р. на суму ПДВ 3685,83 грн., № 46 від 12.07.2011р. на суму ПДВ 2114,17 грн., № 51 від 15.07.2011р. на суму ПДВ 1573,33 грн., № 72 від 26.07.2011р. на суму ПДВ 473,33 грн., № 45 від 05.08.2011р. на суму ПДВ 786,67 грн., № 46 від 11.08.2011р. на суму ПДВ 3341,25 грн., № 47 від 15.08.2011р. на суму ПДВ 305,00 грн., № 48 від 16.08.2011р. на суму ПДВ 944,67 грн., № 75 від 19.08.2011р. на суму ПДВ 1868,17 грн., № 121 від 06.09.2011р. на суму ПДВ 2880,17 грн., які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити.

Дані первинні документи ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» відобразив в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджується бухгалтерською довідкою Позивача про рух коштів на рахунку та товарних запасів на складі у звязку з придбанням товару у ТОВ «Рос-Інвест», ПП «Подряд», ПП «ФБМ Україна», ПМП «Відзев» за перевірений період та його подальшого використання у власній господарській діяльності, бухгалтерською довідкою по взаємовідносинам з ТОВ «Рос-Інвест», аналізами рахунку 201 «Сировина й матеріали» по субконто, журналом проводок 201,63 (63 «Розрахунки з постачальниками», 201 «Сировина й матеріали»), податковими деклараціями.

Товар поставлявся Позивачу на умовах DDP, склад Покупця за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, в звязку з чим ТОВ ТЕКП Транстехсервіс не отримувало та не оплачувало послуг з перевезення вантажу від ТОВ «Рос-Інвест». Відповідно, Позивач не включав до складу валових витрат оплату вартості послуг з перевезення вантажу, що не заперечується Відповідачем. З цього слідує, що перевезення вантажу не було господарською операцією для ТОВ ТЕКП Транстехсервіс, а товарно-транспортні накладні не є первинними документами в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», отже, їх відсутність не може впливати на включення вартості придбаних товарів до складу валових витрат.

Товар отриманий Позивачем був оплачений Позивачем в безготівковому порядку в повному обсязі, що підтверджується актом звіряння розрахунків від 01.06.2011-31.12.2012р. між ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» та ТОВ «Рос-Інвест», копіями банківських виписок по філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Херсон» за 03.06.2011р., 09.06.2011р., 10.06.2011р., 15.06.2011р., 21.06.2011р., 30.06.2011р., 04.07.2011р., 12.07.2011р. та по Філії ПАТ «Марфінбанк» у м.Херсоні за 15.07.2011р., 22.07.2011р., 04.08.2011р., 10.08.2011р., 19.08.2011р., 02.09.2011р., 22.09.2011р.

Крім того, суд вважає, що відповідач в акті перевірки сам підтвердив, що ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» правомірно скористався податковим кредитом по поставкам ТОВ «Рос-Інвест» товару Позивачу в серпні-вересні 2011 року. Так, в акті перевірки з посиланням на акт від 27.03.2013 р. № 163/22.4-07/37459455 зазначено, що згідно бази автоматизованого співставлення податкового кредиту та податкових зобов'язань в розрізі контрагентів на рівні ДПА України, встановлено, що покупцями ТОВ «Рос-Інвест» у серпні 2011 року було ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» на суму 7245,75 гри. Сума податку па додану вартість включені до податкових зобов'язань за серпень 2011 року та відповідають даним податкових декларацій з податку на додану вартість за серпень 2011р. Покупцями ТОВ «Рос-Інвест» у вересні 2011 року було ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» на суму 2880,17 грн. Сума податку на додану вартість включені до податкових зобов'язань за вересень 2011 року та відповідають даним податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень 2011р.

В будь-якому випадку, відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому навіть наявність певних порушень чинного законодавства з боку ТОВ «РОС-ІНВЕСТ» не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності у вигляді збільшення податкового зобов'язання з податку на додану вартість.

Використання поставленого ТОВ «Рос-Інвест» товару у власній господарській діяльності Позивача підтверджується наступним.

В 2-3 кварталі 2011 року Позивачем було реалізовано конструкцій ПВХ на суму 16232548,00 грн., що підтверджується первинними бухгалтерськими документами та знайшло своє відображення в декларації на прибуток за 2-3 квартал 2011 року.

Відповідно до ДСТУ БВ.2.6-15-99 «Вікна та двері полівінілхлоридні. Загальні технічні умови» ущільнювальні прокладки (ущільнювачі, шнури) та віконні або дверні прилади (петлі дверні) є необхідною складовою вікон та дверей з IIВХ і виготовлення реалізованих вікон та дверей ПВХ без даних комплектуючих неможливе.

Судом також зясовано, що в червні 2011 позивач тільки розпочав займатися серійним виробництвом вікон та дверей з ПВХ і жодних товарних запасів для цього виробництва не мав. Крім того, ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» в спірному періоді мав достатні трудові ресурси, орендовані виробничі площі та обладнання, необхідні для виробництва вікон та дверей з IIВХ. Таким чином, ці данні дають підстави стверджувати, що товарно-матеріальні цінності, отримані від ТОВ «Рос-Інвест». використовувалися у власній господарській діяльності.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що господарські операції позивача з ТОВ «Рос-Інвест» підтверджені належним чином складеними бухгалтерськими документами, податковими накладними та банківськими документами. За своєю суттю ці операції мають зв'язок з оподатковуваною діяльністю позивача. Тобто, позивач виконав всі вимоги податкового законодавства України при включені результатів господарських операцій з ТОВ «Рос-Інвест» у 2011 році до складу витрат та податкового кредиту. Не визнаючи реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Рос-Інвест» відповідач фактично визнає, що за бухгалтерськими документами та податковими накладними відображено безтоварну (фіктивну) операцію між суб'єктами господарювання і складені за цією операцію правочини з переміщення товарів є фіктивними. За приписами Цивільного кодексу України фіктивний правочин відноситься до категорії оспорюваних і тому потребує судового рішення про визнання його недійсним. За таких підстав суд вважає протиправним висновок відповідача про завищення позивачем витрат та податкового кредиту по операціям з ТОВ «Рос-Інвест».

За актом перевірки з урахуванням рішення на висновки відповідача, щодо завищення витрат за 2011-2012 року вплинули порушення порядку документування господарських операцій позивача з ПП «Подряд», оскільки в бухгалтерських накладних, отриманих від ПП «Подряд» відсутній особистий підпис особи що їх склала (наявний лише відтиск факсиміле). Відповідач стверджує, що за ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.199р. № 996-ХІУ первинні документи мають містити обов'язкові реквізити серед яких особистий підпис особи що їх склала, застосування факсимільного підпису не передбачено. На думку відповідача, документи, складені з порушенням ст. 9 Закону № 996 не можуть бути підтвердженням витрат платника податку. Дане порушення призвело до завищення задекларованих витрат в 3-4 кварталі 2011 р. на 195195,01 грн.

Суд не може погодитись з цими висновками відповідача, оскільки в судовому засіданні представниками Позивача було надано на огляд оригінали договору поставки № 108 від 13.09.2011 р., укладеного позивачем з ПП «Подряд», видаткових накладних № РН-0000430 від 30.09.2011р., № РН-0000416 від 30.09.2011р., № РН-0000458 від 10.10.2011р., №РН-0000497 від 19.10.2011р., податкових накладних № 108 від 22.09.2011р., № 138 від 30.09.2011р., №13 від 05.10.2011р., №25 від 07.10.2011р., №47 від 14.10.2011р., в яких наявні особисті підписи відповідальних осіб.

Також судом встановлено, що ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» співпрацювало з ПП «Подряд» з вересня по жовтень 2011р. на підставі договору поставки № 108 від 13.09.2011 р. Відповідно до якого продавець зобовязався поставити, а покупець прийняти елемент жорсткості з оцинкованої сталі в асортименті на умовах поставки: DAP місце поставки склад покупця, розташований за адресою: м. Херсон Миколаївське шосе, 5 км.

На виконання умов договору ПП «Подряд» поставив Позивачу заготовки оцинкованої сталі в асортименті на загальну суму 234234,00 грн., в т. ч. ПДВ 39038,99 грн. та сторонами були складені необхідні первинні документи, а саме:

- видаткові накладні № РН-0000430 від 30.09.2011р. на загальну суму 50000,00 грн., №РН-0000416 від 30.09.2011р. на загальну суму 50000,00 грн., №РН-0000458 від 10.10.2011р. на загальну суму 83343,54 грн., № РН-0000497 від 19.10.2011р. на загальну суму 50890,00 грн., які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити;

- податкові накладні № 108 від 22.09.2011р. на суму ПДВ 8333,33 грн., № 138 від 30.09.2011р. на суму ПДВ 8333,33 грн., № 13 від 05.10.2011р. на суму ПДВ 5557,26 грн., № 25 від 07.10.2011р. на суму ПДВ 8333,33 грн, № 47 від 14.10.2011р. на суму ПДВ 8481,74 грн, які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити.

Дані первинні документи ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» відобразив в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджується бухгалтерською довідкою Позивача про рух коштів на рахунку та товарних запасів на складі у звязку з придбанням товару у ТОВ «Рос-Інвест» , ПП «Подряд», ПП «ФБМ Україна», ПМП «Відзев» за перевірений період та його подальшого використання у власній господарській діяльності, аналізами рахунку 201 «Сировина й матеріали» по субконто, журналом проводок 201,63 (63 «Розрахунки з постачальниками», 201 «Сировина й матеріали»), податковими деклараціями.

Товар поставлявся Позивачу на умовах DAP місце поставки склад покупця, розташований за адресою: м. Херсон Миколаївське шосе, 5 км, в звязку з чим ТОВ ТЕКП Транстехсервіс не отримувало та не оплачувало послуг з перевезення вантажу від ПП «Подряд». Відповідно, Позивач не включав до складу валових витрат оплату вартості послуг з перевезення вантажу, що не заперечується Відповідачем. З цього слідує, що перевезення вантажу не було господарською операцією для ТОВ ТЕКП Транстехсервіс, а товарно-транспортні накладні не є первинними документами в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», отже, їх відсутність не може впливати на включення вартості придбаних товарів до складу валових витрат.

Товар отриманий Позивачем був оплачений Позивачем в безготівковому порядку в повному обсязі відповідно до акту звіряння розрахунків від 01.06.11-31.12.12 між ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» та ПП «Подряд» та банківських виписок за 22.09.2011р., 30.09.2011р., 05.10.2011р., 07.10.2011р., 14.10.2011р.

Отриманий від ПП «Подряд» товар використовувався у власній господарській діяльності Позивача відповідно до тих же підстав, що і товар ТОВ «Рос-Інвест».

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що господарські операції позивача з ПП «Подряд» підтверджені належним чином складеними бухгалтерськими документами та банківськими документами. За своєю суттю ці операції мають зв'язок з оподатковуваною діяльністю позивача. Тобто, позивач виконав всі вимоги податкового законодавства України при включені результатів господарських операцій з ПП «Подряд»» у 2011 році до складу витрат. За таких підстав суд вважає протиправним висновок відповідача про завищення позивачем витрат по операціям з ПП «Подряд».

Також, за актом перевірки на висновки відповідача, щодо завищення витрат за 2011-2012 року вплинули порушення порядку документування господарських операцій позивача з ПП «ФБМ Україна». Договір, укладений Позивачем з ПП «ФБМ Україна» з боку Продавця не підписаний особисто директором, а є факсимільним. Бухгалтерські накладні, отримані від ПП «ФБМ Україна» не містять даних про посаду та прізвища особи, що їх склала. Відповідач стверджує, що за ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-ХІУ первинні документи мають містити обов'язкові реквізити серед яких дані про посаду та прізвища особи, що їх склала. На думку відповідача, документи, складені з порушенням ст.9 Закону №996 не можуть бути підтвердженням витрат платника податку. Дане порушення призвело до завищення задекларованих витрат в 2-4 кварталах 2011р. та 1 кварталі 2012р. на 135128,63 грн.

Суд не може погодитись з цими висновками відповідача оскільки приписами Податкового кодексу України передбачається формування витрат платника податку виходячи з вартості придбаних товарів (робіт послуг) призначених для використання в оподатковуваній господарській діяльності такого платника податку і тому використання факсимільного підпису в договорі та даних про посаду та прізвища особи, що їх склала, в бухгалтерських накладних не може слугувати перепоною для придбання товарів (робіт, послуг) та фактичного їх використання для отримання оподатковуваного доходу цього платника податку.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, у податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. З аналізу п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України прямо випливає, що валові витрати можуть вважатися непідтвердженими тільки за повної відсутності таких документів.

За умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товару (робіт, послуг), яка призвела до об'єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до складу валових.

Окремі недоліки податкової накладної самі по собі не можуть бути безумовною підставою для позбавлення видаткової накладної сили первинного документа, а відтак позбавлення покупця права на формування валових витрат.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаної норми закону, лише відсутність первинних документів, а не окремі їх недоліки, безспірно позбавляють платника податку права на включення до складу валових витрат вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» одним із основоположних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначено превалювання сутності над формою.

Так, товарні накладні по даним операціям включають всі передбачені законодавством реквізити, за виключенням посади та прізвища відповідальних осіб в деяких видаткових накладних, відображають фактичний зміст та обсяг господарських операцій.

Існуючі недоліки є незначними і не можуть впливати на дійсність накладних, тим більше, що законодавством не передбачено визнання недійсними видаткових накладних з таких підстав.

Крім того, певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на валові витрати у разі реально здійснених операцій. Тому, у разі встановлення деяких дефектів в одному з первинних документів слід досліджувати всі докази, в т.ч. всі первинні документи, в їх сукупності, при цьому слід з'ясувати, чи позбавляють такі недоліки можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість тощо.

Оскільки наявні первинні документи дозволяють в повній мірі ідентифікувати обсяг, вартість та характер господарських операцій з даним контрагентом, виключення вартості товарів зі складу валових витрат було здійснено податковим органом неправомірно.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.10.2013р. № К/9991/8144/12.

Також судом встановлено, що ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» співпрацювало з ПП «ФБМ Україна» з травня по грудень 2011р. та січень-лютий 2012р. на підставі договору поставки продукції № 9/хс від 07.06.2011 р. Відповідно до якого продавець зобовязався поставити, а покупець прийняти кріпильно-будівельні матеріали в асортименті на умовах поставки: DDP (доставка товару на склад покупця за адресою: м.Херсон Миколаївське шосе, 5 км).

На виконання умов договору ПП «ФБМ Україна» поставив Позивачу саморізи та шурупи в асортименті на загальну суму 162154,42 грн., в т.ч. ПДВ 27025,77 грн. та сторонами були складені необхідні первинні документи, а саме:

- видаткові накладні № хса-0262 від 31.05.2011р. на загальну суму 2365,50 грн., №хса-0279 від 03.06.2011р. на загальну суму 902,50 грн., № хса-0290 від 06.06.2011р. на загальну суму 7441,50 грн., № хса-0295 від 07.06.2011р. на загальну суму 506,27 грн., № хса-0305 від 09.06.2011р. на загальну суму 6840,00 грн., № хса-0316 від 14.06.2011р. на загальну суму 7104,00 грн., № хса-0337 від 20.06.2011р. на загальну суму 5383,30 грн., № хса-0341 від 21.06.2011р. на загальну суму 927,00 грн., № хса-0375 від 01.07.2011р. на загальну суму 4054,40 грн., № хса-0390 від 07.07.2011р. на загальну суму 3623,00 грн., № хса-0411 від 14.07.2011р. на загальну суму 5114,00 грн., № хса-0441 від 122.07.2011р. на загальну суму 8168,60 грн., № хса-0448 від 26.07.2011р. на загальну суму 1150,00 грн., № хса-0452 від 27.07.2011р. на загальну суму 665,00 грн., № хса-0468 від 01.08.2011р. на загальну суму 3747,50 грн., № хса-0471 від 02.08.2011р. на загальну суму 1092,50 грн., № хса-0483 від 04.08.2011р. на загальну суму 665,00 грн., № хса-0504 від 10.08.2011р. на загальну суму 5521,60 грн., № хса-0517 від 16.08.2011р. на загальну суму 7148,60 грн., № хса-0549 від 22.08.2011р. на загальну суму 846,00 грн., № хса-0581 від 31.08.2011р. на загальну суму 7590,20 грн., № хса-0579 від 31.08.2011р. на загальну суму 7154,50 грн., № хса-0620 від 12.09.2011р. на загальну суму 4731,60 грн., № хса-0654 від 19.09.2011р. на загальну суму 3463,60 грн., № хса-0677 від 22.09.2011р. на загальну суму 2185,00 грн., № хса-0693 від 27.09.2011р. на загальну суму 7575,00 грн., № хса-0707 від 06.10.2011р. на загальну суму 8256,50 грн., № хса-0732 від 10.10.2011р. на загальну суму 1050,00 грн., № хса-0766 від 18.10.2011р. на загальну суму 5476,00 грн., № хса-0792 від 25.10.2011р. на загальну суму 4084,00 грн., № хса-0809 від 28.10.2011р. на загальну суму 343,50 грн., № хса-0814 від 01.11.2011р. на загальну суму 4264,00 грн., № хса-0838 від 07.11.2011р. на загальну суму 4725,00 грн., № хса-0860 від 10.11.2011р. на загальну суму 472,50 грн., № хса-0875 від 15.11.2011р. на загальну суму 3824,00 грн., № хса-0927 від 24.11.2011р. на загальну суму 7251,00 грн., № хса-0992 від 08.12.2011р. на загальну суму 3118,60 грн., № хса-1044 від 20.12.2011р. на загальну суму 3470,00 грн., № 0251-0000004 від 13.01.2012р. на загальну суму 2070,00 грн., № 0251-0000056 від 30.01.2012р. на загальну суму 575,00 грн., № 0251-0000081 від 13.02.2012р. на загальну суму 5532,10 грн., № 0251-0000117 від 23.02.2012р. на загальну суму 1676,00 грн., які містять основні передбачені чинним податковим законодавством реквізити, крім в деяких відсутні прізвища та посади, але наявність в інших накладних прізвищ та посад дає можливість ідентифікувати особи, які брали участь в даних операціях;

- податкові накладні № 1200077 від 31.05.2011р. на суму ПДВ 394,25 грн., №1200005 від 03.06.2011р. на суму ПДВ 150,42 грн., № 1200015 від 06.06.2011р. на суму ПДВ 1240,25 грн., № 1200017 від 07.06.2011р. на суму ПДВ 84,38 грн., № 1200025 від 09.06.2011р. на суму ПДВ 1140,00 грн., № 1200034 від 14.06.2011р. на суму ПДВ 1184,00 грн., № 1200060 від 20.06.2011р. на суму ПДВ 897,22 грн., № 1200062 від 21.06.2011р. на суму ПДВ 154,50 грн., № 1200002 від 01.07.2011р. на суму ПДВ 675,73 грн., № 1200015 від 07.07.2011р. на суму ПДВ 603,83 грн., № 1200057 від 14.07.2011р. на суму ПДВ 852,33 грн., № 1200056 від 2207.2011р. на суму ПДВ 1361,43 грн., № 1200061 від 26.07.2011р. на суму ПДВ 191,67 грн., № 1200066 від 27.07.2011р. на суму ПДВ 110,83 грн., № 1200001 від 01.08.2011р. на суму ПДВ 624,58 грн., № 1200003 від 02.08.2011р. на суму ПДВ 182,08 грн., № 1200013 від 04.08.2011р. на суму ПДВ 110,83 грн., № 1200032 від 10.08.2011р. на суму ПДВ 920,27 грн., № 1200041 від 16.08.2011р. на суму ПДВ 1191,43 грн., № 1200071 від 22.08.2011р. на суму ПДВ 141,00 грн., № 1200107 від 31.08.2011р. на суму ПДВ 1265,03 грн., № 1200106 від 31.08.2011р. на суму ПДВ 1192,42 грн., № 1200037 від 12.09.2011р. на суму ПДВ 788,60 грн., № 1200058 від 19.09.2011р. на суму ПДВ 577,27 грн., № 1200103 від 22.09.2011р. на суму ПДВ 364,17 грн., № 1200090 від 27.09.2011р. на суму ПДВ 1262,50 грн., № 1200004 від 06.10.2011р. на суму ПДВ 1376,08 грн., № 1200023 від 10.10.2011р. на суму ПДВ 175,00 грн., № 1200050 від 18.10.2011р. на суму ПДВ 912,67 грн., № 1200081 від 25.10.2011р. на суму ПДВ 680,67 грн., № 1200094 від 28.10.2011р. на суму ПДВ 57,25 грн., № 1200093 від 01.11.2011р. на суму ПДВ 710,67 грн., № 1200014 від 07.11.2011р. на суму ПДВ 787,50 грн., № 1200028 від 10.11.2011р. на суму ПДВ 78,75 грн., № 1200040 від 15.11.2011р. на суму ПДВ 637,33 грн., № 1200080 від 24.11.2011р. на суму ПДВ 1208,50 грн., № 1200019 від 08.12.2011р. на суму ПДВ 519,77 грн., № 1200052 від 20.12.2011р. на суму ПДВ 578,33 грн., № 2510019 від 13.01.2012р. на суму ПДВ 345,00 грн., № 2510051 від 30.01.2012р. на суму ПДВ 95,83 грн., № 2510015 від 13.02.2012р. на суму ПДВ 922,02 грн., № 2510050 від 23.02.2012р. на суму ПДВ 279,33 грн., які містять всі передбачені чинним податковим законодавством реквізити.

Дані первинні документи ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» відобразив в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджується бухгалтерською довідкою Позивача про рух коштів на рахунку та товарних запасів на складі у звязку з придбанням товару у ТОВ «Рос-Інвест» , ПП «Подряд», ПП «ФБМ Україна», ПМП «Відзев» за перевірений період та його подальшого використання у власній господарській діяльності, аналізами рахунку 201 «Сировина й матеріали» по субконто, журналом проводок 201,63 (63 «Розрахунки з постачальниками», 201 «Сировина й матеріали»), податковими деклараціями.

Крім того, в накладних № хса-0792 від 25.10.2011р., № хса-0809 від 28.10.2011р., № хса-0838 від 07.11.2011р., № хса-0860 від 10.11.2011р., № хса-0875 від 15.11.2011р., № хса-0927 від 24.11.2011р., № хса-0992 від 08.12.2011р., № хса-1044 від 20.12.2011р,. № 0251-0000081 від 13.02.2012р., № 0251-0000117 від 23.02.2012р. зазначені реквізити одержувача, але оскільки довіреності складаються в одному примірнику та надаються постачальнику при поставці, то у Позивача дані документи відсутні.

Товар поставлявся Позивачу на умовах DDP-Херсон (доставка товару на склад Покупця за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км), в звязку з чим ТОВ ТЕКП Транстехсервіс не отримувало та не оплачувало послуг з перевезення вантажу від ПП «ФБМ-Україна». Усі ризики, витрати по доставці вантажу, відповідальність за знищення та пошкодження товару несло ПП «ФБМ-Україна» до моменту передачі товару ТОВ ТЕКП Транстехсервіс. Відповідно, Позивач не включав до складу валових витрат оплату вартості послуг з перевезення вантажу, що не заперечується Відповідачем. З цього слідує, що перевезення вантажу не було господарською операцією для ТОВ ТЕКП Транстехсервіс, а товарно-транспортні накладні не є первинними документами в розумінні ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», отже, їх відсутність не може впливати на включення вартості придбаних товарів до складу валових витрат.

Товар отриманий Позивачем був оплачений Позивачем в безготівковому порядку в повному обсязі відповідно до акту звіряння розрахунків від 01.06.11-31.12.12 між ТОВ «ТЕКП «Транстехсервіс» та ПП «ФБМ Україна» та банківських виписок за 20.06.2011, 12.07.2011р., 10.08.2011р., 23.08.2011р., 05.09.2011р., 23.09.2011р., 18.10.2011р., 02.11.2011р., 07.12.2011р., 27.01.2012р., 10-.04.2012р., 14.05.2012р., 21.08.2012р., 03.10.2012р. та не заперечується відповідачем.

Отриманий від ПП «ФБМ Україна» товар використовувався у власній господарській діяльності Позивача відповідно до тих же підстав, що і товар ТОВ «Рос-Інвест».

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що господарські операції позивача з ПП «ФБМ Україна» підтверджені належним чином складеними бухгалтерськими документами та банківськими документами. За своєю суттю ці операції мають зв'язок з оподатковуваною діяльністю позивача. Тобто позивач виконав всі вимоги податкового законодавства України при включені результатів господарських операцій з ПП «ФБМ Україна у 2011-2012 роках до складу витрат. За таких підстав суд вважає протиправним висновок відповідача про завищення позивачем витрат по операціям з ПП «ФБМ Україна».

Суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що податковим органом визнається використання ТОВ ТЕКП Транстехсервіс придбаних у ТОВ «Рос-Інвест», ПП «Подряд» та ПП «ФБМ Україна» матеріалів в своїй господарській діяльності, оскільки при визначенні собівартості продукції, що реалізується підприємством, ДПІ у м. Херсоні були враховані суми, сплачені по операціям з даними контрагентами, а отже визнано факт використання придбаних товарів для виробництва віконних конструкцій.

Іншим порушенням податкового законодавства України, що спричинило декларування завищених витрат, було включення до складу витрат 2011 року операцій позивача на суму 136919,20 грн. з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_15 та ОСОБА_16 по придбанню послуг з підготовки металу та наклеювання плівки, які були платниками єдиного податку. За приписами пп.139.1.12. п.139.1 ст.139 ПКУ до 01.01.2012 року до складу витрат не включались витрати, понесені у зв'язку із придбанням товарів (робіт, послуг) та інших матеріальних і нематеріальних активів у фізичної особи - підприємця, що сплачує єдиний податок (крім витрат, понесених у зв'язку із придбанням робіт, послуг у фізичної особи - платника єдиного податку, яка здійснює діяльність у сфері інформатизації). У зв'язку з цим суд вважає правомірним висновок відповідача про завищення позивачем витрат за 3 - 4 кв. 2011 року щодо цих фізичних осіб-підприємців. Під час розгляду справи позивач визнав, що допустив зазначене порушення.

Із акту перевірки та декларацій позивача за 2011-2012 роки вбачається, що за підсумками 2011 року позивач отримав від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у сумі 905928,00 грн., а за 2012 рік таке від'ємне значення становить 2670543,00 грн. Для обчислення грошових зобов'язань з податку на прибуток за підсумками перевірки відповідач мав встановити порушення податкового законодавства, які збільшують оподатковуваний прибуток на суму, що перевищує задеклароване платником податку від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток. Із викладених у акті перевірки порушень податкового законодавства в частині декларування завищених витрат судом підтверджено правомірність лише стосовно завищення витрат по операціям з фізичними особами - підприємцями платниками єдиного податку на суму 136909,20 грн., тому наслідком перевірки є встановлення завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2011 рік на 136909,20 грн., але з урахуванням особливостей перенесення від'ємного значення на 2012 рік сума завищеного від'ємного значення за 2012 рік становить 34977,30 грн.

За актом перевірки відповідач стверджує, що позивач у 2012 році зависив витрати на 226481,00 грн. через декларування частини від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток. Із тексту акту перевірки вбачається, що висновок про таке завищення відповідачем зроблено у зв'язку з тим, що за наслідками перевірки за 2011 рік ним повністю зменшене від'ємне значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток у сумі 905928,00 грн. і у позивача було відсутнє право на декларування частини цього від'ємного значення у 2012 році. Судом з урахуванням висновків попереднього абзацу підтверджується вказаний висновки лише частково.

В матеріалах справи є наданий позивачем розрахунок податкових зобовязань з податку на прибуток з урахуванням порушення по ФОП ОСОБА_15, ОСОБА_16, що сплачують єдиний податок, який перевірений судом, відповідно до якого результати зменшення від'ємного значення об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 2011-2012 роки не спричиняють виникнення грошових зобов'язань з податку на прибуток, а можуть бути використані для складення податкового повідомлення - рішення про зменшення від'ємного значення, яке не є предметом розгляду цього адміністративного позову, оскільки податковим органом взагалі не приймалось.

Тому суд приходить до висновку про повне скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 02.12.2013р. № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на прибуток приватних підприємств на 156 809 грн. та накладено штрафні санкції у сумі 300 грн., оскільки позивач діяв в межах чинного законодавства та не порушував пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України пп..14.1.36 п. 14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.2 ст.138, пп.139.1.12 п.139.1 ст.139, пп.153.2.1 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України з обставин, наведених вище.

За актом перевірки з урахуванням рішення крім операцій з ТОВ «Рос-Інвест» на висновки відповідача, щодо завищення податкового кредиту позивача вплинули виявлені податковим органом недоліки щодо складання податкових накладних постачальником ПП «Подряд», ці податкові накладні мали факсимільний підпис особи, що їх склала. Прийнявши їх до підтвердження для податкового кредиту позивач, на думку відповідача, порушив вимоги п.201.1 ст.201 ПК України. Відповідач стверджує, що податкова накладна має містити підпис особи, що її склала, а використання факсимільного підпису при складанні податкової накладної не передбачено.

За приписами п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору.

Як пояснили представники позивача під час перевірки у підприємства у наявності були податкові накладні із факсимільним підписом посадової особи ПП «Подряд» та підписані від руки, які пізніше були надані позивачу. З'ясувавши після перевірки із акту про встановлення даного порушення, позивач надіслав до податкового органу разом із запереченнями копії оригіналів податкових накладних ПП «Подряд» із рукописним підписом.

Дана обставина не заперечувалась представниками відповідача. Проте податковий орган не прийняв до уваги надіслані документи, оскільки із копій неможливо встановити виконання підпису - від руки чи за допомогою факсиміле.

У судовому засіданні судом оглянуті оригінали та копії податкових накладних ПП «Подряд», із яких встановлено, що підпис на вказаних документах здійснений від руки.

Відповідно до п.44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином ДПІ у м. Херсоні мала врахувати надані позивачем документи.

З цих причин суд вважає протиправними висновки відповідача про завищення позивачем податкового кредиту по податковим накладним, складеним ПП «Подряд».

За актом перевірки з урахуванням рішення на висновки щодо завищення позивачем податкового кредиту за перевірені податкові періоди також вплинули висновки відповідача стосовно операцій з придбання будівельних матеріалів у ПП «ФБМ -Україна» на суму 162154,42 грн. у тому числі ПДВ 27025,79 грн. Відповідач стверджує, що перевезення будівельних матеріалів від ПП «ФБМ -Україна» до позивача не підтверджено товарно-транспортними накладними, а укладений договір на поставку товарів підтверджено факсимільним підписом постачальника. З цих підстав відповідач вважає, що відсутнє підтвердження реальності проведення господарських операцій позивача із придбання будівельних матеріалів у ПП «ФБМ - Україна» і тому вважає завищеним податковий кредит, сформований по цим операціям.

Суд не погоджується із цим висновком відповідача, оскільки не підтвердження факту отримання товарів товарно-транспортними накладними не може свідчити про відсутність реального здійснення господарських операцій, так як не може підтверджувати цей висновок і наявність договору поставки, підписаного за допомогою факсиміле.

Суд відмічає, що нормами цивільного та господарського законодавства не заборонено використовувати у договорі факсимільне відтворення підпису. Більше того даний договір відповідав волевиявленню сторін та виконаний сторонами у повному обсязі: товар поставлений продавцем та прийнятий і повністю оплачений покупцем. Наявність факсимільного підпису не стала перепоною у виконанні договору та не послужила підставою для звернення до суду для визнання його недійсним. Крім того відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладання даного виду договорів.

Щодо відсутності ТТН про перевезення придбаного у ПП «ФБМ -Україна» товару, суд відмічає, що за умовами договору усі витрати про доставці товару на склад позивача несе продавець, тобто ПП «ФБМ -Україна». Позивачем під час перевірки надано відповідачу всі первинні документи, якими підтверджується виконання господарських операцій із ПП «ФБМ -Україна», зокрема договір, податкові та видаткові накладні, які мають всі необхідні реквізити первинного документу бухгалтерського обліку, обов'язковість яких встановлена ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку №88 від 24.05.1995р. Суд вважає, що відсутність ТТН не може бути підставою для не включення до податкового кредиту сум ПДВ відповідно до господарських операцій, які відбулись. Правилами ведення податкового обліку не передбачено обов'язковості ведення і зберігання ТТН на перевезення вантажів автомобільним транспортом для підтвердження обставин щодо правомірності включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту по придбаним позивачем товарам. Таким чином відсутність ТТН може свідчити лише про факт порушення правил перевезення автомобільним транспортом, допущений постачальником позивача, що не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.12.2012р. № К/9991/54098/12.

Таким чином судом не підтверджено висновки відповідача про заниження податкових зобов'язань з ПДВ на 505705,00 грн. та завищення податкового кредиту на 107354,00 грн. тому суд дійшов до висновку про повне скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 02.12.2013р. № про збільшення суми грошового зобовґязання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 610165,00 грн. та сплату штрафних (фінансових) санкцій в сумі 152542,00 грн. та від 02.12.2013р. №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобовязань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 2895 грн. та накладено штрафні санкції у сумі 724 грн., оскільки позивач діяв в межах чинного законодавства та не порушував п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України з обставин, наведених вище.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 29.11.2013р. № в частині визначення зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 45425,75 грн., суд зазначає наступне.

Податковим органом застосовано штрафну санкцію у сумі 510, 00 грн. за відображення недостовірних відомостей у податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків та сум утриманого з них податку (ф. 1ДФ), а саме: до розрахунків за 4 кв. 2011р. та 1 кв. 2012р. включені недостовірні відомості - невірно вказані ідентифікаційні номери та номери паспортів платників податку.

Позивач до суду надав копії уточнюючих розрахунків: за 4 квартал 2011р. поданий до ДПІ 17.05.2012р. та за 1 квартал 2012р. поданий до ДПІ 18.09.2012р., у яких самостійно усунув зазначені порушення, а саме: виправив ідентифікаційні номери та номери паспортів платників податку. Дане виправлення ніяким чином не вплинуло на податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків.

Таким чином, оскільки позивач самостійно виправив допущені помилки до проведення перевірки, суд вважає, безпідставним застосування штрафної санкції у сумі 510,0 грн.

Також під час перевірки питань щодо повноти та своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб податковим органом встановлено, що позивачем як податковим агентом несвоєчасно перераховано до бюджету суму податку, утриманого з доходу платників податку (найманих працівників) за період лютий, квітень-листопад 2012р. у загальній сумі 179663,01 грн.

На підставі ст.127 ПК України до позивача застосований штраф у розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету 44915,75 грн. (179663,01 х 25%).

Позивач не заперечував наявність правопорушення у вигляді несвоєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за вказані періоди, але вважає, що в даному випадку необхідно застосовувати відповідальність за ст.126 ПК України.

Згідно п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

За змістом пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Таким чином, при винесенні податкового повідомлення-рішення ДПІ у м.Херсоні застосовувала законодавчі норми, що встановлюють відповідальність податкового агенту за порушення правил нарахування, утримання та сплати (перерахування) податків.

Також суд відмічає, що за пп.168.1.1. п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За пп.168.1.2.п.168.1 ст.168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Відповідно до пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

За приписами п.127.1 ст.127 ПКУ не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Таким чином приписи ст.168 визначають обов'язок податкового агента, яким є позивач, щодо перерахування утриманого ним податку з доходів фізичних осіб , утому числі і визначають порядок перерахування податку при затримці у виплаті нарахованих доходів на користь фізичних осіб.

Суд зазначає, що приписи ст.168 ПК України визначають обов'язок щодо перерахування утриманого податку на доходи фізичних осіб до або під час виплати доходів на користь цих осіб та визначають зобов'язують податкового агента у обов'язковому порядку сплатити утриманий податок до фактичної виплати доходу, коли цей дохід нараховується але не виплачується (не надається) платнику податку. Порушення цього порядку тягне за собою фінансову відповідальність, яка передбачення п.127.1 ст.127 ПКУ.

Посилання позивача на те, що несвоєчасно перераховані до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб мають статус податкового боргу, а тому за це порушення передбачена інша відповідальність, яка встановлена п.126.1 ст.126 ПК України, за несплату узгодженої суми грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, суд вважає необґрунтованим, оскільки позивач не є платником податку з доходів фізичних осіб, а виступає податковим агентом, процедури узгодження даного податку не передбачено, тому відповідальність податкового агента за вищевказані податкові порушення законодавець виділив в окрему норму - ст.127 ПКУ.

Виходячи з вищевикладеного, податковим органом правомірно застосовано до спірних правовідносин статтю 127 Податкового кодексу України, якою передбачено накладення штрафу за не нарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, відтак суд скасовує податкове повідомлення-рішення від 29.11.2013р. № лише в частині визначення зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 510,0 грн.

Таким чином суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності своїх рішеннях покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятих ним рішень, крім податкового повідомлення-рішення від 29.11.2013р. № НОМЕР_2 в частині нарахування штрафних (фінансових) санкції на податок з доходів фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в розмірі 44915 грн. 75 коп., в той час як позивач надав достатні та належні докази зворотного по всім іншим рішенням.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області:

- від 29.11.2013р. № НОМЕР_2 в частині визначення зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями на 510,00 грн.;

- від 02.12.2013р. № НОМЕР_1 про визначення зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на 156809,0 грн. та за штрафними санкціями на 300,00 грн. повністю;

- від 02.12.2013р. № НОМЕР_3 про визначення зобов'язання із податку на додану вартість за основним платежем на 610165,00 грн. та за штрафними санкціями на 152542,00 грн. повністю;

- від 02.12.2013р. № НОМЕР_4 про зменшення суми бюджетного відшкодування із ПДВ за листопад 2012р. на 2895,00 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 724,00 грн. повністю.

Решту позовних вимог - залишити без задоволення.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортно-експедиційне комерційне підприємство "Транстехсервіс" () сплачений судовий збір в сумі 1081,87 грн. шляхом безспірного списання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 15 лютого 2016 р.

Суддя Циганій С.І.

кат. 8.3.3