Справа № 623/2330/15-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. Справа № 623/2330/15-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2015р. по справі № 623/2330/15-а

за позовом ОСОБА_1

до Ізюмської міської ради Харківської області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області в якому просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Ізюмської міської ради 84 сесії 6 скликання від 16 лютого 2015 року № 2883 « Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що зазначене рішення є протиправним, винесеним з порушенням частини 6,7 статті 118 Земельного кодексу України, а саме право безоплатної приватизації земельних ділянок.

Постановою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2015 року відмовлено ОСОБА_1 в адміністративному позові до Ізюмської міської ради Харківської області про скасування рішення.

ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції є неправильним та таким, що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2015 року та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не досліджував обґрунтованість та правомірність відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою у порядку ч.6 та ч.7 ст. 118 ЗК України, натомість передчасно надавав аналіз наявності чи відсутності вже сформованої земельної ділянки комунальної власності у державному земельному кадастрі.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі.

Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 15 грудня 2014 року позивач звернувся до голови Ізюмської міської ради Харківської області про виділення йому безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,03 га, що розташована за адресою вул. Соснова,2 в м. Ізюмі Харківської області ( а.с.39), надавши кадастровий план ( а.с.40).

11 лютого 2015 року за № 059 позивач отримав відповідь від секретаря Ізюмської міської ради Харківської області про те, що на 83 сесії Ізюмської міської ради Харківської області,6 скликання, що відбулося 30 січня 2015 року було винесено проект рішення «Про розгляд звернення ОСОБА_1 М.». При голосуванні вищезазначений проект не набрав необхідної кількості голосів депутатів, тому відповідно до п. 11 ст. 35 Регламенту Ізюмської міської ради Харківської області 6 скликання «проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів депутатів міської ради вважається не прийнятим. Рішення міської ради в цьому випадку не приймається. Цей проект рішення буде розглянутий повторно ( а.с.41).

Позивач 04 березня 2014 року подав на ім`я голови Ізюмської міської ради Харківської області заяву, в якій повідомив про розробку проекту землеустрою земельної ділянки по вулиці Сосновій, 2 в м. Ізюмі Харківської області ( а.с.44).

Згідно Державного акту про право приватної власності серія ХР 14-02-021481 від 20 серпня 2002 року і витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачу належить земельна ділянка розташована на вулиці Челюскіна,2 в м. Ізюмі Харківської області. Землю передано для обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) 0,1 га та ведення особистого підсобного господарства 0,0683 га ( а.с.42,48).

Матеріали справи містять проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для індивідуального садівництва, розташованої по вулиці Сосновій, 2 в м. Ізюмі Харківської області ( а.с.49-94).

Рішенням Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесія 6 скликання від 16 лютого 2015 року № 2883 « Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 М.» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення у приватну власність земельної ділянки загальною площею 0,0300 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована за адресою місто Ізюм, вул. Соснова,2 , у зв`язку з невідповідністю до чинних нормативно правових документі визначено смугу відведення (відчуження) автомобільної дороги Київ - Харків Довжанське та невідповідність адреси земельної ділянки.

Земельні відносини в України регулюються, зокрема, Земельним кодексом України.

Діяльність органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб регулюються спеціальними нормами Закону України Про місцеве самоврядування в України , ст. 26 якого до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань з регулювання земельних відносин. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону виключно на пленарному засіданні міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Положеннями ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України зокрема встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ... ведення садівництва ... у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, спеціальними нормами закону визначений виключний перелік підстав для відмови у задоволення заяви та імперативно закріплений обов'язок органу місцевого самоврядування викласти у своєму рішенні мотиви відмови у наданні дозволу на виготовлення землевпорядної документації, передбачені ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, та документи які надані в його обґрунтування, колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено жодної з передбачених ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України належної підстави для відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва.

Також не доведено належних підстав для такої відмови і норми ст. ст. 12, 71 та 118 Земельного кодексу України, ст. 26 та ст. 59 Закону України Про місцеве самоврядування в України, ст. 9 Закону України Про автомобільні дороги, на які посилається відповідач в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 невірно зазначив у заяві адресу земельної ділянки вул.Соснова, 2, м. Ізюма, є недоведеними, як і визначення, щодо невідповідністі до чинних нормативно правових документів визначено смугу відведення (відчуження) автомобільної дороги Київ - Харків Довжанське.

На запит суду відповідачем надані документи на підставі яких прийнято оскаржене рішення, це документи надані до ради позивачем та протоколи засідання комісії та ради.

Однак з цих документів жодним чином не вбачається невідповідність адреси та невідповідність до чинних нормативно правових документів визначення смугу відведення (відчуження) автомобільної дороги Київ - Харків Довжанське.

Відповідач взагалі не визначає в чому саме полягають невідповідності. Заперечення на позов містять лише загальне посилання на наявність невідповідності в наданих позивачем документах (кадастровому плані) без конкретизації в чому вона полягає.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в супереч положенням ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідач не довів правомірність оскарженого рішення, що є підставою його скасування.

Щодо посилань суду першої інстанції на показання свідка та визначення, що спір стосується земель транспорту, яке зроблено на цих показаннях, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Земельний кодекс України визначає, які органи визначають категорії земель та якими документами це повинно встановлюватися.

Показання свідків не можуть бути покладені в основу висновку про належність землі до певної категорії.

Крім того, зазначена обставина, щодо віднесення спірної ділянки до земель транспорту не була підставою прийняття оскарженого рішення, а відповідно не може бути врахована в підтвердження його правомірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

При цьому колегія суддів зазначає, що справа розглянута в порядку адміністративного судочинства, що відповідає практиці Верховного Суду України у постанові від 09 червня 2015 року (справа №21-496а15).

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.11.2015р. по справі № 623/2330/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати рішення Ізюмської міської ради Харківської області 84 сесії 6 скликання від 16.02.2015 р. «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1» № 2883.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 15.02.2016 р.