Справа № 813/1527/14
Суддя: Левицька Наталія Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2016р. Справа № 876/5513/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Левицької Н.Г.,

судді Обрізка І.М.,

судді Сапіги В.П.,

за участю секретаря судового засідання Гелецького П.В.,

за участю представників:

апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1,

позивача у справі: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області)

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014р. у справі №813/1527/14

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівське АТП-14630

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2014р. позивач: Публічне акціонерне товариство "Львівське АТП - 14630" звернувся до суду з позовом до відповідача: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №/9062 від 09.12.2013р. та №/3488 від 19.09.2013р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки контролюючого органу, викладені в акті документальної планової виїзної перевірки про завищення витрат, є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, спростовуються первинними документами, а висновок про заниження плати за землю за 2012р. базується на неправильному застосуванні діючих пільг.

За результатами розгляду справи Львівський окружний адміністративний суд прийшов до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень, натомість, представлені позивачем суду документи свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій Товариством, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення останніх.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, апелянт (відповідач у справі): Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області оскаржила її в апеляційному порядку. В своїй апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що перевіркою повноти визначення доходу, що враховується при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. встановлено його заниження на загальну суму 17167,00грн. Також перевіркою повноти визначення витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р. встановлення їх завищення на загальну суму 2510274,00грн. в ході проведення перевірки не встановлено необхідність залучення юридичних послуг СПД ФО ОСОБА_3, послуг з мийки автобусів СПД ФО ОСОБА_4, та аудиторських послуг ТзОВ "Ярус. Аудиторські послуги", а отже, такі придбавались з метою збільшення витрат підприємства та зменшення обєкта оподаткування. Також апелянт стверджує неможливість здійснення господарських операцій позивача з ТзОВ "НВП "Екіпаж" через відсутність виробничої доцільності та віддаленість контрагентів один від одного. В процесі перевірки позивачем документів та пояснень на підтвердження змісту витрат в сумі 224038,00грн. не надано. На думку апелянта, витрати позивача на оренду автобусів від субєктів підприємницької діяльності фізичних осіб протягом 2012р. не компенсовані доходами від їх використання, що свідчить про завищення собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг).

Щодо плати за землю, апелянт стверджує, що позивачем занижено плату за землю за 2012 рік в сумі 17206,38грн.

15.07.2015р. апелянтом подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/9062 від 09.12.2013р. в сумі 535838,30грн., у звязку з примиренням сторін. До вказаного клопотання долучено копію рішення №15 від 03.04.2015р. про часткове погодження застосування процедури податкового компромісу в даній судовій справі.

В судове засідання Львівського апеляційного адміністративного суду 01.02.2016р. зявився представник апелянта (відповідача у справі): ОСОБА_1, яка просила задоволити клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, в іншій частині просила апеляційну скаргу задоволити, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у справі: ОСОБА_2 також просила задоволити клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог, в іншій частині зазначала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у справі, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, колегією суддів встановлено наступне:

Відносно поданого апелянтом клопотання про закриття провадження в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/9062 від 09.12.2013р. в сумі 535838,30грн., у звязку із примиренням сторін, колегія суддів виходить з наступного:

Відповідно до вимог п.1 підрозділу 9-2 розділу XX Перехідних положень ПК України, податковий компроміс - це режим звільнення від юридичної відповідальності платників податків та/або їх посадових (службових) осіб за заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість за будь-які податкові періоди до 01 квітня 2014 р., з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України.

Пунктом 7 вказаного підрозділу передбачено, що процедура податкового компромісу, встановлена цим підрозділом, поширюється також на неузгоджені суми податкових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та/або податку на додану вартість, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях, щодо яких триває процедура судового та/або адміністративного оскарження, а також на випадки, коли платник податків отримав податкове повідомлення-рішення, за яким податкові зобов'язання не узгоджені відповідно до норм цього Кодексу. Досягнення податкового компромісу у такому разі здійснюється за заявою платника податків у письмовій формі до контролюючого органу про намір досягнення податкового компромісу. У таких випадках днем узгодження платником податків податкових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні, є день подання такої заяви до відповідного контролюючого органу. У разі несплати платником податків такого податкового зобов'язання у сумі, визначеній пунктом 2 цього підрозділу, таке податкове зобов'язання вважається неузгодженим.

Позивачем: Публічним акціонерним товариством "Львівське АТП - 14630" подано до ДПІ в Шевченківському районі заяву від 24.03.2015р. №297 про намір досягнення податкового компромісу по податковому повідомленні-рішенні №/9062 від 09.12.2013р.

Відповідно до рішення №15 від 03.04.2015р. про часткове погодження застосування процедури податкового компромісу в даній судовій справі, сума зниження податкового зобовязання у податковому повідомленні-рішенні №/9062 від 09.12.2013р., щодо якої застосовується податковий компроміс по податку на прибуток, складає 535838,30грн., відповідно загальна сума податкових зобовязань по податку на прибуток, що підлягає сплаті позивачем для досягнення податкового компромісу, складає 26791,92грн.

Сума заниження податкового зобовязання у податковому повідомленні-рішенні №/9062 від 09.12.2013р., щодо якої не застосовується податковий компроміс по податку на прибуток, складає 3948,41грн., відповідно, загальна сума податкових зобовязань по податку на прибуток, що підлягає сплаті позивачем без досягнення податкового компромісу, складає 3948,41грн.

У звязку з тим, що відповідно до вимог п.8 підрозділу 9-2 розділу XX Перехідних положень ПК України, податковий компроміс вважається досягнутим після сплати платником податку узгоджених сум податкових зобовязань, після виконання цих вимог законодавства позивачем ДПІ в Шевченківському районі м.Львова прийнято рішення про досягнення податкового компромісу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що процедуру податкового компромісу було застосовано у відповідності до підрозділу 9-2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, а фактичне досягнення податкового компромісу підтверджене належними доказами.

Отже, наявні законні передумови для примирення сторін по справі. Відтак, клопотання відповідача щодо закриття провадження в адміністративній справі у зв'язку із примиренням сторін шляхом досягнення податкового компромісу підлягає задоволенню.

Відповідно до норм п.4, 5 ч.1 ст.198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду або ж визнати її нечинною і закрити провадження у справі.

Особливості закриття провадження у справі на стадії апеляційного перегляду визначено ст.203 КАС України. Зі змісту цієї норми слідує, що постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених ст.157 цього Кодексу, зокрема, у випадку, якщо сторони досягли примирення.

Разом з тим, відповідно до частини другої ст.203 КАС України якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши її фактичні обставини, судова колегія не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права в частині задоволення позову щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 535838,30грн. Відтак, рішення цього суду в вищезгаданій частині є законним і обґрунтованим. Водночас, підстави для закриття провадження у справі виникли після ухвалення постанови місцевого суду. Тому, у відповідності до приведених вище норм, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 535838,30грн підлягає визнанню нечинним, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Щодо оскаржуваної постанови суду першої інстанції стосовно решти позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/3488 від 19.09.2013р. в цілому та податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 3948,41грн., то таке підлягає перегляду судом апеляційної інстанції у загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що посадовими особами Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області з 16.07.2013р. по 27.08.2013р. проведено виїзну планову документальну перевірку ПАТ "Львівське АТП - 14630" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якої складено ОСОБА_5 №116/5/22-1009/03114744 від 3.09.2013р.

19.09.2013р. відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №/3487 та №/3488, згідно з якими Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на прибуток у сумі 539786,71грн. та земельного податку на суму 17206,38грн., а також нараховано штрафні санкції на суму 270063,35 грн. та 8603,19 відповідно.

Не погодившись з прийнятими рішеннями ПАТ "Львівське АТП-14630" ініціювало процедуру їх адміністративного оскарження.

За наслідками скарги ГУ Міндоходів у Львівській області частково задовольнила скаргу ПАТ "Львівське АТП-14630" та скасувало податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м Львова ГУ Міндоходів у Львівській обл. №/3487 від 19.09.2013р. в частині застосування штрафної санкції у розмірі 51888,57грн.

Зважаючи на те, що за вимогами п.60.1 ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській обл. №/3487 від 19.09.2013р. вважалось відкликаним з 02.12.2013р., відповідач сформував та адресував позивачу повідомлення-рішення №//9062 від 09.12.2013р.

Як свідчать висновки ОСОБА_5 перевірки та заперечується позивачем, ПАТ "Львівське АТП- 14630" порушено п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.153.1.3 п.153.1 ст.153 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 539786,71грн., в тому числі, у IV кварталі 2011р. на суму 103777,1 грн., у 2012 році на суму 436009,56грн., в тому числі, у І кварталі 2012р. на суму 112476,00грн., у ІІ кварталі 2012 р. на суму 46846,59грн., у ІІІ кварталі 2012р. на суму 134849,17грн., у IV кварталі 2012р. на суму 121837,80грн.; п.271.1 ст.271, п.274.1 ст.274 Податкового кодексу України, що призвело до заниження плати за землю за 2012 рік на загальну суму 17206,38грн.

ОСОБА_5 перевірки обґрунтовані тим, що у позивача не було виробничої потреби та економічної доцільності замовляти послуги, не доведено необхідності придбання послуг, відповідно, такі послуги придбавались виключно з метою збільшення витрат підприємства та зменшення об'єкту оподаткування, витрати на оренду автобусів не компенсовані доходами від використання автобусів.

При прийнятті рішення про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/3488 від 19.09.2013р. суд першої інстанції виходив з наступного.

За результатами перевірки (розділ 3.5.2 ОСОБА_5 №116/5/22-1009/03114744 від 3.09.2013р.) встановлено заниження сум земельного податку на загальну суму 17206,38грн.

При цьому податковий орган здійснив перерахунок суми податку і відобразив його в акті перевірки. Згідно розрахунку податкового органу ця сума становить 108421,95грн.

Позивачем задекларовано та сплачено 91215,57грн.

Судом з'ясовано, що сторони однаково та вірно здійснили розподіл площ земель згідно з призначенням, розрахували ставки податку, а розбіжності у сторін виникли внаслідок не однакового застосування пільг, що діяли в І кварталі 2012р.

Впродовж 2012 року діяли пільги, встановлені ухвалами Львівської міської ради: №37 від 16.12.2010р. (30%), №1224 від 16.02.2012р. (70%), №1372 від 22.03.2012р. (60%).

Відповідач розрахунок здійснював за І квартал 2012 року виходячи з пільги в розмірі 60%, яка встановлювалась п.1.1 Ухвали Львівської міської ради №1372 від 22.03.2012р.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що висновок відповідача про заниження сум земельного податку на загальну суму 17206,38грн. є протиправним, оскільки відповідач неправомірно не врахував того, що зазначена Ухвала Львівської міської ради №1372 прийнята 22.03.2012р., її норми не можуть мати зворотної дії в часі, і відповідно не можуть поширюватись на періоди до дати набрання чинності, а також не врахував вимог попередньої Ухвали Львівської міської ради №1224 від 16.02.2012р., зокрема, п. 1.1 яким встановлено пільгу у розмірі 70% від суми нарахованих платежів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду щодо неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення пільги в розмірі 70% не спростовують, натомість апелянт лише формально констатує, що такий розрахунок ДПІ в Шевченківському районі м. Львова проводила відповідно до ухвал Львівської міської ради №37 від 16.12.2010р., №1224 від 16.02.2012р. та №1372 від 22.03.2012р. і що згідно цих ухвал ним застосовувалась пільга в розмірі 30% в першому кварталі 2012р. та в розмірі 60% в другому та наступних кварталах 2012р. Як видно з матеріалів апеляційної скарги, відповідачем не надано суду жодних пояснень а також правових обґрунтувань з приводу незастосування до спірних правовідносин пільги в розмірі 70%, передбаченої ухвалою Львівської міської ради №1224 від 16.02.2012р.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 3948,41грн., то при прийнятті рішення суд першої інстанції керувався наступними нормами матеріального права.

Проведеною перевіркою встановлено порушення ПАТ "Львівське АТП - 14630" порушило п.44.1, п.44.3 ст.44, п.138.2 ст.138, пп.139.1.1, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.153.1.3 п.153.1 ст.153 ПК України зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 539786,71грн., в тому числі у IV кварталі 2011 року на суму 103777,15грн., у 2012 році на суму 436009,56грн., в тому числі у І кварталі 2012 року на суму 112476грн., у ІІ кварталі 2012 року на суму 46846,59грн., у ІІІ кварталі 2012 року на суму 134849,17грн., у IV кварталі 2012 року на суму 121837,8грн. за рахунок збільшення доходів на суму 3948,41грн. та за рахунок зменшення витрат на суму 535838,30грн.

Відповідно до вимог п.138.1, 138.2 ст.138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу. Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться: а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу; б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління; в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів; г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу; ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу; д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг); є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна; ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг; з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Нормами абзацу 1 пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до вимог ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до приписів ст.1 цього Закону, первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Вим огами ст.61 ПК України визначено поняття та зміст податкового контролю, а ст.62 - способи його здійснення, п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України визначено поняття та зміст документальної перевірки. З аналізу зазначених норм випливає, що завданням контролюючого органу є контроль дотримання платником податків вимог в певних галузях законодавства.

Разом з тим, статтею 20 ПК України визначено права органів державної податкової служби.

Вимогами ст.83 ПК України передбачено виключний перелік матеріалів, які можуть бути підставами для висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, податкове повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. прийняте відповідачем в на основі переконання про відсутність виробничої потреби та економічної доцільності для позивача замовляти послуги у контрагентів в обревізований період та недоведеності необхідності придбання цих послуг.

Проаналізувавши усе вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що чинне законодавство не наділяє податковий орган повноваженнями оцінки економічної доцільності, спрямування в будь-якій формі напрямків господарської діяльності та способів її здійснення. Більш того, прямо забороняє формувати будь-які висновки на підставі внутрішніх переконань про способи здійснення господарської діяльності.

Відтак, висновок про відсутність необхідності купівлі юридичних, аудиторських послуг, мийку автобусів, ремонт обладнання є перевищенням повноважень органом податкової служби, виходить за межі документальної перевірки зокрема та державного контролю загалом, і не може бути підставою для будь-яких інших висновків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що податкове повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 3948,41грн. підлягає скасуванню.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/3488 від 19.09.2013р. в цілому та податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 3948,41грн., оскільки відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішень, натомість представлені позивачем суду документи свідчать про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, а також про фактичне здійснення господарських операцій позивачем, та є достатніми доказами на підтвердження здійснення.

Відповідно до вимог ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині 535838,30грн. підлягає визнанню нечинним, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Щодо іншої частини оскаржуваної постанови, то суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись вимогами ч.3 ст.160, ст.ст.157, 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014р. у справі №813/1527/14 за позовом Публічного акціонерного товариства Львівське АТП-14630 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (правонаступник Державна податкова інспекція у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, - задоволити частково.

2. Клопотання Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області задоволити.

3. Визнати умови примирення сторін внаслідок досягнення податкового компромісу.

4. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014р. у справі №813/1527/14, - в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/9062 від 09.12.2013р. в частині визначення грошового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 535838,30грн. визнати нечинною та закрити провадження в цій частині у звязку з досягненням податкового компромісу.

5. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2014р. у справі №813/1527/14, - залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції.

Касаційна скарга на судові рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя Н.Г. Левицька

Суддя І.М. Обрізко

Суддя В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 05.02.2016р.