Справа № 814/2140/13-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/44123/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мономакс» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ТОВ «Мономакс» (надалі - позивач) звернулось до суду з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про скасування постанови (надалі - відповідач), в якому просило:

- скасувати протокол Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.04.2013 року;

- скасувати постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області № 45 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08.04.2013 року.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з даними рішеннями судів попередніх інстанцій, до суду із касаційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03 квітня 2013 року позивачем було направлено Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області уточнену декларацію про готовність об'єкта до експлуатації та самостійно виправлені технічні помилки, зазначені в декларації від 11 січня 2013 року вх. №189-20-13.

08 квітня 2013 року посадовою особою відповідача було складено по відношенню до позивача протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності на підставі ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та статей 254, 255 та 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення за надання недостовірних даних в п.3 п.12 декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року вх. №189-20-13.

16 квітня 2013 року посадовою особою відповідача було винесено постанову №45 про накладення штрафу на позивача у сумі 103230 грн. за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, встановлених протоколом від 08 квітня 2013 року та на підставі п.6 ч.2 ст.2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Незгода з вищенаведеними обставинами, обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Миколаївський окружний адміністративний суд, з яким погодився Одеський апеляційний адміністративний суд прийшли до висновку, що відповідачем були порушені права позивача та вимоги законодавства України.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з даним висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача відповідно до статей 254, 255, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В той же час, згідно положень ст.ст. 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно вказаних норм Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що даний нормативний документ регулює правовідносини у сфері притягнення до адміністративної відповідальності лише фізичних осіб.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 08 квітня 2013 року складений посадовою особою відповідача відносно позивача (юридичної особи) не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Стосовно Постанови № 45 про накладення штрафу на позивача за правопорушення у сфері містобудівної діяльності слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття оскаржуваної постанови є встановлені під час проведення перевірки порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", що полягали у зазначені недостовірність даних в п. 3 п. 12 декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 11 січня 2013 року вх.: №189-20-13.

Приписами частини першої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до частини другої статті 41 Закону № 3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами частини четвертої статті 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

На виконання статті 41 Закону № 3038-VI Кабінет Міністрів України своєю постановою від 23 травня 2011 року № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Форма декларації про готовність об'єкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрації визначаються Кабінетом Міністрів України.

Дані, зазначені в декларації, повинні узгоджуватись з документами, які подаються разом з нею.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Згідно ч. 10 ст. 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, відповідно до закону, несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

В той же час, згідно положень статті 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" ("Внесення змін до повідомлення або декларації, скасування реєстрації повідомлення або декларації") у разі якщо замовник самостійно виявив технічну помилку у зареєстрованій декларації про початок виконання підготовчих чи будівельних робіт або про готовність об'єкта до експлуатації, а також у разі виявлення Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, до такого повідомлення або декларації вносяться зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, виявлені відповідачем невідповідності у поданій декларації стосуються форми документу, що підтверджує повноваження особи на здійснення технічного нагляду та визначення матеріалу, який було використано під час будівництва.

Таким чином, виявлені недоліки у поданій декларації не є підставами для визначення об'єкту як самочинне будівництво.

Пунктом 14 Порядку виконання підготовчих робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 передбачено, що у разі виявлення Інспекцією наведених у декларації недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в декларації, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), які не є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом відповідно до статті 39 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Інспекція письмово повідомляє замовника протягом одного робочого дня з дня такого виявлення.

Замовник зобов'язаний протягом трьох робочих днів з дня самостійного виявлення технічної помилки (описки, друкарської, граматичної, арифметичної помилки) в зареєстрованій декларації або отримання відомостей про виявлення недостовірних даних подати достовірні дані щодо інформації, яка потребує змін, для внесення їх Інспекцією до єдиного реєстру шляхом подання особисто або надсилання Інспекції рекомендованим листом з описом вкладення заяви за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку, декларації, в якій виявлено технічну помилку або недостовірні дані, в одному примірнику та декларації, в якій враховано зміни, у двох примірниках за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

До замовника, який самостійно виявив допущену технічну помилку і в порядку, передбаченому цим пунктом, подав відповідну заяву, штрафні санкції за раніше подану з помилками декларацію або виявлені в ній недостовірні дані не застосовуються.

Зміст вказаних норм вказує на те, що реєстрація декларації, в якій враховано зміни, здійснюється за результатами подання заявником відповідної заяви, у разі отримання відомостей про виявлення недостовірних даних від Інспекції, або самостійного виявлення технічної помилки в зареєстрованій декларації.

При цьому колегія суддів зауважує, що згідно вказаних норм законодавства України штрафні санкції за раніше подану декларацію, яка містить помилки, або в ній наведено недостовірні дані не застосовуються виключно у разі самостійного їх виявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було самостійно виявлено та усунуто зазначені помилки у наданій декларації до прийняття оскаржуваної постанови, що, відповідно до положень ст. 39-1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", унеможливлює застосування до нього штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що постанова № 45 від 16 квітня 2013 року не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами процесуального та матеріального прав, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 222, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Миколаївській області - залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.