Справа № 816/4424/15
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р.Справа № 816/4424/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.

Суддів: Макаренко Я.М. , Шевцової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2015р. по справі № 816/4424/15

за позовом приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство"

до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області

про скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, приватне акціонерне товариство "Полтавське хлібоприймальне підприємство", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 23.09.2015 р. №2247-23 та рішення від 28.09.2015 р. №6102/10/16-01-23-02-11 про опис майна у податкову заставу.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2015р. по справі № 816/4424/15 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкову вимогу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області №2247-23 від 23 вересня 2015 року та рішення №6102/10/16-01-23-02-11 від 28 вересня 2015 року про опис майна у податкову заставу.

Відповідач, Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з постановою суду обґрунтовує тим, що позивачу у відповідності до ст.59 Податкового кодексу України було надіслано податкову вимогу від 06.04.2015 р. та рішення про опис майна у податкову заставу, які скасовані постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 р. у справі 816/1370/15, залишеною в силі ухвалою Харківського апеляційного адміністративного сулу від 21.07.2015 р.. Зазначав, що сума податкового боргу за наслідками скасування вказаної вище податкової вимоги, на даний час рахується в інтегрованій картці позивача по орендній платі за землю з юридичних осіб у звязку з відсутністю факту її погашення у встановленому порядку. Враховуючи відсутність у інтегрованих картках позивача сплачених сум грошових зобов'язань згідно поданих платіжних доручень до ПАТ Банк "Фінанси та кредит" у контролюючого органу відсутні будь-які підстави для вилучення з КОР платника сум податкового боргу, що рахується за відповідним податком. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2015р. по справі № 816/4424/15 та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, доводи апеляційної скарги, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.02.2015 р. позивачем подано до ДПІ у м. Полтаві податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2015 рік, у якій самостійно нараховано до сплати суму орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік, у тому числі за січень-листопад у розмірі 122469,53 грн. щомісячно, грудень -122469,46 грн. (а.с. 18-22).

Посилаючись на несвоєчасну сплату позивачем орендної плати за землю, відповідач 23.09.2015 року прийняв податкову вимогу №2247-23, відповідно до якої ПАТ "Полтавське хлібоприймальне підприємство" повідомлено про наявність у нього, станом на 22.09.2015 року, податкового боргу в сумі 156906,15 грн. (а.с.11).

28.09.2015 року Державною податковою інспекцією у м. Полтаві прийнято рішення №6102/10/16-01-23-02-11 про опис майна позивача у податкову заставу (а.с. 10).

Крім того, у інтегрованій картці платника податків - ПрАТ "Полтавське ХПП" відображено як несплачені суми зобов'язань зі сплати орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік, у тому числі по терміну сплати 30.07.2015 р. у розмірі 21943,35 грн., по терміну сплати 30.08.2015 р. у розмірі 122469,53 грн. та нараховано пеню в розмірі 12493,27 грн.

Не погодившись із податковою вимогою №2247-23 від 23.09.2015 р. та рішенням №6102/10/16-01-23-02-11 від 28.09.2015 р. про опис майна у податкову заставу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подані до установи банку платіжні доручення на перерахування грошових зобовязань у встановлений податковим законодавством строк, тому неперерахування до бюджету орендної плати за землю не є наслідком невиконання податкового законодавства платником податку платника податку, і відсутні правові підстави для висновку про законність оскаржених податкової вимоги та рішення про опис майна позивача у податкову заставу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги є узгоджена сума грошового зобов'язання з орендної плати за землю та нарахована пеня, що залишаються не сплаченими позивачем.

Так, 18.02.2015 р. приватним акціонерним товариством "Полтавське хлібоприймальне підприємство" подано до ДПІ у м. Полтаві податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за 2015 рік, у якій самостійно нараховано до сплати суму орендної плати за землі державної або комунальної власності на 2015 рік, у тому числі за січень-листопад у розмірі 122469,53 грн. щомісячно, за грудень 122469,46 грн. (а.с. 18-22).

Відповідно до пункту 54.1. статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобовязання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобовязання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.11 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Разом з тим, відповідно п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказом коштів є рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III).

Відповідно до п. 1.23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі.

Згідно із п.п. 22.3, 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Днем подання до установ банків платіжного доручення за всіма видами податкових платежів вважається день його реєстрації у цих установах (пп. 16.5.2 п. 16.2 ст. 16 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями статті 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, зокрема з моментом прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті передбачено, що Банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

Якщо дата складання розрахункового документа (реєстру) збігається з датою його виконання (списання банком коштів за цим документом), то реквізит "Дата надходження" може не заповнюватися.

Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.

Ініціювання переказу вважається завершеним з часу прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

З матеріалів справи встановлено, що згідно договору на розрахунково-касове обслуговування №1318 від 18.02.2015 р., укладеного між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якого банк бере на себе зобовязання по виконанню обслуговування поточного рахунку (здійснювати розрахунково-касове обслуговування) клієнта, відкритого у банку, 25.02.2015 року позивачем подано до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення №1 від 24.02.2015 р. на суму 122469,53 грн. з призначенням платежу «орендна плата за січень 2015 р.». Крім того, 04.03.2015 року позивачем подано до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» платіжне доручення №11 від 04.03.2015р. на суму 170000 грн. з призначенням платежу орендна плата за лютий, березень 2015 р.

Листами №421 від 03.03.2015 р. та №712 від 01.04.2015 р. позивач повідомив ДПІ у м. Полтаві про здійснення вказаних оплат.

Колегія суддів, дослідивши платіжні доручення: № 1 від 24.02.2015 р. на суму 122469,53 грн. з призначенням платежу «орендна плата за січень 2015 р.», №11 від 04.03.2015р. на суму 170000 грн. з призначенням платежу «орендна плата за лютий, березень 2015 р.», які наявні у матеріалах справи, встановила, що на них наявна відмітка банку "одержано банком" 25 лютого 2015 року, 04 березня 2015 року та наявні ознаки того, що банком було прийнято дане платіжне доручення до виконання.

Враховуючи те, що платіжні доручення були одержані банком та прийняті до виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було допущено порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

Пунктом 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України передбачено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Таким чином, визначальним у змісті даної норми є те, з чиєї вини відбулося неповне внесення податку, збору (обов'язкового платежу) до бюджету або цільового фонду.

Якщо неперерахування податку, збору не є наслідком винних дій платника податку, то до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред'явлена вимога про повне перерахування податкових платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що порушення порядку зарахування до бюджету та державних цільових фондів податків і зборів при пред'явленні платником податків до установи банку платіжних доручень у встановлений строк є виною банку, крім випадку, передбаченого п.п. 129.7 ст. 129 Податкового кодексу України, яким встановлено, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів, платежів з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Тобто відлік термінів зарахування податків, зборів (обов'язкових платежів) після відновлення платоспроможності банку розпочинається також саме для банку, а не для платника податків.

Таким чином, направлення позивачем до свого банку належним чином оформлених платіжних доручень на оплату податкових платежів (при наявності необхідної кількості коштів на рахунку) є належними, необхідними та єдино достатніми діями, які платник податку повинен вчинити для оплати податкового зобов'язання.

Відповідно до довідки банка "Фінанси та кредит" вих. № 9-312110/50 від 27.04.2015 року станом на 25.02.2015 року залишок коштів на рахунку позивача № 01 складає 150000 грн. Станом на 04.03.2015р. залишок коштів складає 320000 грн. Протягом дня залишок не змінювався (а.с. 50).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність з боку позивача порушення щодо перерахування до бюджету податкових зобов'язань у строк, встановлений законом, та у сумах, самостійно узгоджених у відповідній податковій звітності.

Матеріалами справи встановлено, що платіжними дорученнями від №2742 від 06.04.2015 р., №4480 від 21.05.2015 р., №5633 від 19.06.2015 р., №6941 від 27.07.2015 р., №9493 від 27.08.2015 р., №10151 від 14.09.2015 р. (а.с. 51-57) позивач перерахував до бюджету орендну плату за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2015 р.

Однак, вказані суми зараховано в рахунок погашення податкового боргу ПрАТ "Полтавське ХПП" зі сплати орендної плати за землю, що виник у звязку з невиконанням філією "Полтавське регіональне управління" АТ "Банк" Фінанси та Кредит" м. Полтава платіжних доручень позивача.

У звязку з цим у системі електронного адміністрування орендної плати за землю за рахунком позивача значиться податковий борг в розмірі 144412,88 грн. та пеня за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання в розмірі 12493,27 грн.

Разом з тим, оскільки позивач в повному обсязі виконав обовязок щодо складення та подання до уповноваженого банку платіжних доручень про перерахування грошових коштів з метою сплати податкових зобовязань, а порушення вимог законодавства щодо перерахування коштів допущено банком, суд дійшов висновку про виконання позивачем обов'язку зі сплати орендної плати за землю за січень-лютий 2015 року в розмірі 244938,96 грн, з огляду на подання до установи банку платіжних доручень на перерахування сум податкових зобов'язань з наведеного податку.

З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що станом на 22 вересня 2015 року у позивача відсутній податковий борг, визначений податковою вимогою №2247-23 про стягнення з позивача коштів у сумі 156906,15 грн., в зв'язку з чим така вимога не може вважатися законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги ПАТ "Полтавське хлібоприймальне підприємство" про визнання протиправною та скасування рішення про опис майна у податкову заставу №6102/10/16-01-23-02-11 від 28.09.2015 р., колегія суддів зазнає наступне.

28.09.2015 року ДПІ у м. Полтаві відповідно до ст. 89 розділу ІІ Податкового кодексу України було винесено рішення №6102/10/16-01-23-02-11 про опис майна у податкову заставу, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - ПАТ "Полтавське хлібоприймальне підприємство", а у разі, якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем вказаного рішення слугувала наявність на момент винесення податковим органом оскаржуваної вимоги №2247-23 від 23.09.2015 р. про наявність податкового боргу по орендні платі з юридичних осіб в розмірі 156906,15 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідачем на обґрунтування своєї позиції не надано належних та допустимих доказів наявності у позивача станом на дату прийняття оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу №6102/10/16-01-23-02-11 від 28.09.2015 р. податкового боргу, який виник внаслідок несплати ним узгодженої суми грошового зобов'язання, або у разі несплати у строки, встановлені Податковим кодексом України, суми грошового зобов'язання, визначеної ДПІ, тому рішення про опис майна у податкову заставу №6102/10/16-01-23-02-11 від 28.09.2015 р. підлягає скасуванню.

Довід апеляційної скарги, що податкова вимога не є документом, яким контролюючий орган нараховує платнику відповідну суму грошового зобов'язання чи у платника виникає обов'язок зі сплати штрафних санкцій (пені), колегія суддів не приймає, оскільки направлення податкової вимоги є однією зі складових процедури стягнення податкового боргу, зі спливом строку після направлення якої законодавець пов'язує момент виникнення права у податкового органу здійснювати за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які

перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В силу ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх рішень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2015р. по справі № 816/4424/15 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Законом України Про судовий збір, в редакції після 1 вересня 2015 року податковий орган не звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.01.2016 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду у розмірі 3928,76 грн. до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь апелянта, субєкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору у розмірі 3928,76 грн. до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2015р. по справі № 816/4424/15 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (36008, м. Полтава, вул. Фрунзе, 155, ) судовий збір у розмірі 3928 грн. 76 коп. (три тисячі девятсот двадцять вісім гривен 76 копійок) до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_1
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_2 ОСОБА_3
Повний текст ухвали виготовлений 15.02.2016 р.