Справа № 803/2501/13-а
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Львів № 876/454/14

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Костіва М.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Коцур В.К.

представника апелянта: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 року в справі за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кроноспан УА» до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

06.12.2013 року позивач ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Кроноспан УА» ( далі ОСОБА_4 Кроноспан УА ) звернувся в суд із позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 22.11.2013 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 року позов задоволено. Суд визнав протиправними та скасував податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.11.2013 року та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 22.11.2013 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 1261552,50 грн., з них 840835 основного платежу та 420417,50 грн. штрафних санкцій.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області подав апеляційну скаргу, покликаючись на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт просить суд, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 року скасувати та прийняти нову, якою відмовити в позові.

Представник апелянта ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, податковий орган провів планову виїзну перевірку ОСОБА_4 «Кроноспан УА» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт №710/181/2200/33273907 від 05.11.2013 року, яким встановлено порушення:

- п.138.2 ст.138 пп.139.1.1 п.139.1 ст.139, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України завищено відємне значення податку на прибуток всього у сумі 4204176 грн. в тому числі за 2 квартал в сумі 1256454 грн., за 3 квартал 1374715 грн., за 4 квартал 1573007 грн.;

- п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України в результаті чого занижено податок на додану вартість всього у загальній сумі 1078433 грн. в тому числі за квітень 2012 року в сумі 66976 грн., за травень 2012 року в сумі 106378 грн., за червень 2012 року в сумі 100472 грн., за липень 2012 року в сумі 108249 грн., за серпень 2012 року в сумі 101366 грн., за вересень 2012 року в сумі 95948 грн., за жовтень 2012 року в сумі 123259 грн., за листопад 2012 року в сумі 116837 грн., за грудень 2012 року в сумі 258948 грн.;

На підставі вказаного акту перевірки податковий орган прийняв податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 22.11.2013 року форми «П» яким зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування за платежем податку на прибуток на суму 4204176 грн. та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 22.11.2013 року форми «Р» яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість за основним платежем у розмірі 1078433 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 539216,5 грн.

Підставою для винесення податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 22.11.2013 року є висновки податкового органу по результатам проведеної перевірки про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем ОСОБА_4 «Кроноспан УА» та контрагентами ОСОБА_4 «Укр-Пром-Сервіс», ОСОБА_4 «Топаз», ПП ОСОБА_5, КП «АТП-0262».

20.05.2011 року між позивачем (орендар) та ОСОБА_4 «Укр-Пром-Сервіс» (орендодавець) укладено договір оренди №1, згідно якого орендодавець з метою організації регіонального складу передає орендарю в строкове платне користування приміщення промислового складу та офісні приміщення за місцезнаходженням: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Оксамитова, 20, строком до 31.05.2013 року, про що сторонами 01.06.2011 року було підписано акт приймання-передачі зазначеного приміщення.

Крім того, 28.07.2011 року між позивачем (орендар) та ОСОБА_4 «Топаз» (орендодавець) укладено договір оренди приміщення №28/07-1 згідно якого, орендодавець ОСОБА_4 «Топаз» передає орендарю ОСОБА_4 «Кроноспан УА» в строкове користування складські та офісні приміщення розташовані за адресою: м. Макієвка, вул. Терриконна, 4а, строком до 31.12.2013 року, 29.08.2013 року та 17.10.2011 року, про що між сторонами було підписано акти приймання-передачі вказаних приміщень.

На підтвердження реальності операцій за вказаним договорами позивач надав товарно-транспортні накладні на транспортування готової продукції зі складу в м. Нововолинськ де розташовані виробничі потужності позивача до орендованих регіональних складів, видаткові накладні на реалізацію готової продукції саме з цих складів кінцевим споживачам, торгові патенти на право здійснювати торгівельної діяльності за адресами орендованих складських приміщень та службові документи, якими регламентовано виробничу діяльність на вказаних складах, а саме: накази про прийом на роботу працівників на зазначені склади, накази про затвердження графіків роботи складів, тощо.

Також, на підтвердження отримання транспортних послуг позивач надав суду договори №№09/АV/2012, 09/АV/2012 від 03.01.2012 року про надання транспортних послуг які укладені між позивачем та КП «АТП-0262» та ПП ОСОБА_5, додатки №1 до договорів, акти виконаних робіт, товарно-транспортні накладні.

На момент здійснення спірних господарських операції та видачі податкових накладних позивач та контрагенти були юридичними особами, зареєстровані у встановленому законом порядку як платники податку.

Згідно із п.п. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 ПК України,- об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

п. 138.1. ст. 138 ПК України передбачено, що,- витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК України,- витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Крім того, згідно із п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України,- не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Із змісту п.198.2 статті 198 ПК України видно, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В п.198.3 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду,а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 ПК України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи судом визнані недійсними не були, судових спорів щодо правильності їх складання немає, відсутні докази, які свідчать про те, що наведені в них відомості не відповідають дійсності та свідчать про фіктивність господарської операції.

Аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що витрати, які враховуються при визначенні обєкта оподаткування та податковий кредит формуються за наслідками реальної господарської операції, що підтверджується первинними документами в рамках господарської діяльності платника податків.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що представлені позивачем первинні документи відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та підтверджують реальність (товарність) здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами по наданню послуг, та використання їх в господарській діяльності та спростовують висновки податкового органу про протиправність віднесення позивачем сум податку на додану вартість за господарськими операціями до складу податкового кредиту.

Позивач не може нести відповідальність за допущені порушення свого контрагента при укладені ним інших договорів, а також формування своїх податкових зобов'язань.

Чинне податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку ( стану ) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.

У відповідності до вимог ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.198, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.12.2013 року у справі за № 803/2501/13-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Н.В. Бруновська

Судді: М.В. Костів

ОСОБА_6