Справа № 815/6036/15
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6036/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання незаконним та скасування наказу, зобовязання поновити на посаді, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання незаконним та скасування наказу ГУМВС України в Одеській області №2276 від 06.07.2015 року та №644о/с від 04.09.2015 року в частині, що стосується позивача, зобовязання ГУ Національної поліції в Одеській області поновити позивача на службі в ГУ Національної поліції в Одеській області, стягнення з ГУ Національної поліції в Одеській області на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 16800 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Позивач в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові та уточненнях до адміністративного позову (аркуші справи 4-7, 67-70), оскільки, позивача звільнено з органів внутрішніх справ незаконно, за відсутності вироку, який би підтверджував вину позивача у скоєнні злочину, а тому вона має бути поновлена на посаді в створеному органі - ГУ Національної поліції в Одеській області та на її користь відповідачем має бути виплачена матеріальна та моральна шкода.

Представник відповідача - Головного управління МВС України в Одеській області в судове засідання зявився, підтримав письмові заперечення на позов в повному обсязі (аркуші справи 113-121), оскільки, позивач зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно за попередньою домовленість з невстановленими особами, будучи службовою особою правоохоронних органів, яка наділена правом доступу до інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах, вносила в базу «Автомобіль» у розділі «Арештований АМТ» неправдиві відомості про зняття з розшуку транспортних засобів, неналежно виконувала свої службові обовязки та надавала недостовірну інформацію, а тому вона підлягає звільненню за дискредитацію. Вимоги щодо поновлення в ГУ Національної поліції в Одеській області не можуть бути задоволені, оскільки позивач в національній поліції службу не проходив та з цього органу не може бути стягнута матеріальна та моральна шкода.

Представник відповідача - ГУ Національної поліції в Одеській області в судове засідання не зявився, відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином. З наданих під час знаходження в письмовому провадженні заперечень відповідача вбачається, що він проти позову заперечує, оскільки, позивач ніколи не проходив службу в ГУ Національної поліції в Одеській області, відповідач не є правонаступником Головного управління МВС України в Одеській області, прийняття на службу в національну поліції передбачає проходження процедури, яку позивач не проходив, а тому позивач не може бути поновлений в ГУ Національної поліції в Одеській області та матеріальну і моральну шкоду відповідач не спричиняв позивачу, а тому вона не підлягає стягненню.

Представник третьої особи Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України, не прибуття в судове засідання відповідача, третьої особи, відсутність клопотань про надання додаткових доказів, допит свідків, експертів, відсутність додаткових пояснень по суті позовних вимог та заперечень на позов, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Майор міліції ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після реєстрацію шлюбу 13.10.2015 року обрала прізвище чоловіка ОСОБА_1, з 2004 року перебувала на службі в органах внутрішніх справ та з 15.12.2011 року перебувала на посаді старшого інспектора відділу оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП, УДАІ ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується послужним списком (аркуші справи 81-86).

Наказом начальника Головного управління МВС України в Одеській області №644 о/с від 04.09.2015 року майора міліції ОСОБА_2, старшого інспектора відділу оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП, УДАІ ГУМВС України в Одеській області звільнено з 08.09.2015 року у запас Збройних Сил України за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», тобто, за дискредитацію (аркуш справи 8).

Зазначений наказ винесений на підставі атестаційного листа та наказу Головного управління МВС України в Одеській області №2276 від 06.07.2015 року, який винесений за матеріалами службового розслідування по факту повідомлення про підозру у скоєнні злочинів в рамках проведеного прокуратурою Одеської області досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000312 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України (аркуші справи 71-78, 87-90).

Матеріалами службового розслідування встановлено, що позивач, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно за попередньою домовленість з невстановленими особами, будучи службовою особою правоохоронних органів, яка наділена правом доступу до інформації, яка обробляється в електронно-обчислювальних машинах, всупереч інтересам служби та в інтересах третіх осіб, з метою отримання ними неправомірної вигоди у вигляді транспортних засобів, незаконно вносила в базу «Автомобіль» у розділі «Арештований АМТ» завідомо неправдиві відомості про зняття з розшуку транспортних засобів, а також, неналежно виконала свої службові обовязки та надала недостовірну інформацію ініціатору запиту, чим порушила вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст. 10 Закону України «Про міліцію», п. п. 1.1, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 4.1 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІV «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених Наказом МВС України №155 від 22.02.2012 року, а тому позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», тобто, за дискредитацію.

Так, 06.03.2012 року до УДАІ надійшла постанова виконавчої служби щодо оголошення в розшук автомобіля НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3, на підставі виконавчого листа щодо стягнення з нього боргу на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», виконання якої було доручено ОСОБА_2 та вона 14.03.2012 року внесла зазначену постанову в базу «Автомобіль» у розділ «Арештований АМТ». 13.08.2012 року зазначений автомобіль був затриманий під керуванням особи за підробленим посвідченням водія та доставлений на штрафний майданчик.

До УДАІ, 22.08.2012 року надійшла постанова виконавчої служби про скасування розшуку вищезазначеного автомобіля, виконання якої 23.08.2012 року було доручено ОСОБА_5, але 22.08.2012 року позивачем здійснений вхід під власним логіком та паролем в базу «Автомобіль» у розділ «Арештований АМТ» та незаконно внесені відомості щодо зняття з розшуку зазначеного автомобіля і надана невідомій особі роздруківка з бази, на підставі якої автомобіль був виданий з штрафного майданчику.

При цьому, 03.09.2012 року до УДАІ надійшла інформація від виконавчої служби про те, що постанова про скасування розшуку автомобіля НОМЕР_1 не виносилася.

До канцелярії УДАІ 03.09.2012 року повторно надійшла постанова виконавчої служби від 31.08.2012 року щодо оголошення в розшук автомобіля НОМЕР_1, який належав ОСОБА_3, виконання якої було доручено ОСОБА_2 та вона 03.09.2012 року внесла зазначену постанову в базу «Автомобіль» у розділ «Арештований АМТ», а також 09.09.2012 року внесла запис про оголошення розшуку зазначеного автомобіля у звязку із зняттям розшуку по підробленій постанові.

Крім того, до УДАІ надійшла постанова виконавчої служби щодо оголошення в розшук автомобіля НОМЕР_2, який належав ОСОБА_6, на підставі виконавчого листа щодо стягнення з нього боргу, виконання якої було доручено ОСОБА_5, який 03.12.2012 року вніс зазначену постанову в базу «Автомобіль» у розділ «Арештований АМТ». 27.12.2012 року зазначений автомобіль був затриманий та доставлений на штрафний майданчик.

Однак, 29.12.2012 року та 04.01.2013 року до відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ з обслуговування м. Одеси №1 та до УДАІ ГУМВС в Одеській області надходили постанови про зняття арешту з вищезазначеного автомобілю, які викликали сумнів в їх достовірності, оскільки не були підписані, печатки викликали сумнів в їх справжності, що стало підставою для проведення додаткової перевірки та необхідності отримання від виконавчої служби інформації про дійсність цих постанов, проте, за даними виконавчої служби постанови про зняття арешту з автомобіля НОМЕР_2, не виносилися та є підробленими, що стало підставою для внесення 15.01.2013 року інформації про кримінальне правопорушення в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000312.

При цьому, 29.12.2012 року ОСОБА_2 самостійно отримала в канцелярії УДАІ ГУМВС України в Одеській області підроблену постанову про зняття арешту з автомобіля НОМЕР_2, яка не містила підпису посадової особи державної виконавчої служби, та здійснивши вхід під своїм паролем та логіком в базу «Автомобіль» у розділ «Арештований АМТ», внесла відомості про зняття з розшуку зазначеного транспортного засобу, а також видала роздруківку з бази про припинення розшуку за своїм підписом та печаткою, на підставі якої 03.01.2013 року автомобіль виданий з штрафного майданчику. На підставі наказу ГУМВС України в Одеській області №586 від 25.03.2013 року за цим фактом, за не проведення перевірки достовірності постанови та вчинення дій без доручення керівництва, позивача притягнуто до відповідальності у вигляді догани.

Також, ОСОБА_2 розглядала запит ТОВ «Патриот-Юг» від 30.04.2015 року про надання інформації щодо знаходження у розшуку автомобіля НОМЕР_3, який належить «ПОРШЕ ЛІЗІНГ УКРАЇНА», та надала відповідь від 12.05.2015 року про те, що цей автомобіль значиться у розшуку та належить ПОРШЕ ЛІЗІНГ УКРАЇНА», проте цей автомобіль 05.12.2014 року повернутий власнику, 07.03.2015 року зазначений автомобіль перереєстрований на нового власника, на нього видані нові номерні знаки та на момент перереєстрації зазначений транспортний засіб вже не знаходився у розшуку. Такі дії позивача свідчать про неналежне виконання ним своїх посадових інструкцій, що призвело до надання недостовірних відомостей ініціатору запиту.

За результатами службового розслідування, 10.07.2015 року проведено засідання атестаційної комісії відносно позивача, за результатом якого зроблений висновок про невідповідність позивача займаній посаді та внесено подання про звільнення позивача з органів внутрішніх справ в запас за дискредитацію (аркуші справи 87-89).

За фактами внесення позивачем завідомо неправдивих відомостей про зняття з розшуку автомобілів, за результатами проведеного досудового розслідування, прокуратурою Одеської області складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ознакам кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 362 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні №0000312, який направлений для розгляду в Київський районний суд м. Одеси та перебуває на розгляді в суді на даний час (аркуші справи 145-147).

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України №3460-ІV від 22.02.2006 року особи рядового та начальницького складу зобовязані, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, дотримуватися норм професійної та службової етики, у службовій діяльності бути чесними, об'єктивними і незалежними від будь-якого впливу громадян, у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові, тощо.

Положення п. п. 1.1, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 4.1 розділу ІІІ та п. 1 розділу ІV «Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України», затверджених Наказом МВС України №155 від 22.02.2012 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за №628/20941 передбачають обовязок працівників органів внутрішніх справ безумовного виконання завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки. Честь працівника виявляється в сукупності таких якостей, як заслужена репутація, добре імя, особистий авторитет, вірність службовому обовязку, даному слову і прийнятим моральним зобовязанням. Службова діяльність працівника органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до моральних принципів законності, об'єктивності, справедливості, тощо. Працівник органів внутрішніх справ бере на себе моральні зобовязання: визнання пріоритету державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби, тощо.

Поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника.

Норми професійної етики вимагають від працівника: поводитися з почуттям власної гідності, доброзичливо і відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи у громадян повагу до органів внутрішніх справ і готовність співпрацювати з ними; постійно контролювати свою поведінку, почуття і емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на службові рішення, уміти передбачати наслідки своїх вчинків і дій. Працівник повинен памятати, що аморальна поведінка, нерозбірливість і неохайність в особистих стосунках, відсутність навичок самодисципліни і розбещеність, балакучість і незібраність завдають непоправної шкоди його власній репутації і авторитету органів внутрішніх справ у цілому.

Згідно із п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого 29.07.1991 року Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Поняття «дискредитація» передбачає вчинення особою вчинку, який ганьбить органи внутрішніх справ України в очах громадськості та який не сумісний з подальшим проходженням служби.

Суд вважає, що обставини, які встановлені під час проведення службового розслідування та проведення засідання атестаційної комісії підтверджують факт дискредитації позивачем органів внутрішніх справ.

При цьому, позивачем обставини, які встановлені під час її звільнення не спростовані, будь-які докази та обґрунтування в підтвердження її невинуватості у вчиненні вищезазначених дій не надані, додаткові пояснення крім тих, що описані в позовній заяві позивач не надавала.

Позивач в своєму позові посилається на той факт, що рішення у кримінальній справі судом не прийнято, її вина не доведена, а тому вона не може бути звільнена з органів внутрішніх справ, однак, позивач звільнений за дискредитацію органів внутрішніх справ, а не за факт вчинення кримінального правопорушення, а тому, з врахуванням встановлених під час службового розслідування фактів, позивача правомірно звільнено за п. 66 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ».

Враховуючи зазначені обставини, накази ГУМВС України в Одеській області №2276 від 06.07.2015 року та №644о/с від 04.09.2015 року в частині звільнення позивача є обґрунтованими, законними та скасуванню не підлягають.

Згідно із п. 24 «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», затвердженого 29.07.1991 року Постановою Кабінету Міністрів України №114 у разі незаконного звільнення особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній роботі (посаді), а у разі поновлення на роботі (посаді) орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує питання про виплату особі рядового і начальницького складу середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Однак, оскільки судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача з органів внутрішніх справ, вимоги щодо поновлення його на роботі також не підлягають задоволенню, а тому і питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом не вирішується.

Слід зазначити, що позивач просить поновити її на службі в Головному управлінні Національній поліції в Одеській області, однак, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №730 від 16 вересня 2015 року територіальні органи Міністерства внутрішніх справ ліквідовані як юридичні особи публічного права та утворені територіальні органи Національної поліції як юридичні особи публічного права, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію» та з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, тобто, відбулась ліквідація органу, в якому працював позивач, а Національна поліція не є правонаступником міліції, позивач не перебував в трудових відносинах з органами Національної поліції, що виключає можливість поновлення його в цьому органі.

Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди слід зазначити, що суд не вбачає неправомірності дій, бездіяльності та рішень субєкта владних повноважень, що виключає стягнення спричиненої відповідачем шкоди.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач просить стягнути шкоду з Головного управління Національної поліції в Одеській області, з яким позивач не перебував в трудових відносинах, та цей орган не вчиняв жодних дій стосовно позивача.

Відповідно до ч. 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України, про визнання незаконним та скасування наказу ГУМВС України в Одеській області №2276 від 06.07.2015 року та №644о/с від 04.09.2015 року в частині, що стосується позивача, зобовязання ГУ Національної поліції в Одеській області поновити позивача на службі в ГУ Національної поліції в Одеській області, стягнення з ГУ Національної поліції в Одеській області на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 16800 грн. та моральної шкоди в розмірі 20000 грн. відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.І. Свида