Справа № 821/1366/14
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/1366/14

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Романішина В.Л.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м.Херсоні Головного управління Міндоходів у Херсонській області про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом та просив:

- визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування грошового зобов'язання за продаж автомобіля VOLKSWAGEN GOLF у сумі 22354,65 грн. згідно податкового повідомлення-рішення № /0від 01.10.2010 р.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № /0 від 01.10.2010 р.;

- зобов'язати відповідача провести перерахунок податкового зобов'язання за продаж автомобіля VOLKSWAGEN GOLF у розмірі 15 % від суми, вказаної у договорі купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно нараховані грошові зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб виходячи з оціночної вартості транспортного засобу. Даний автомобіль реалізовано через товарну біржу, а тому саме з ціни продажу необхідно нараховувати суму грошового зобов'язання. Також зазначає про те, що відповідачем пропущено строк давності нарахування зобов'язань, оскільки за несвоєчасне подання декларації КпАП передбачено строк - 2 місяці з моменту вчинення правопорушення.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним 04 лютого 2015 року прийнято постанову про відмову у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що грошові зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб за 2009 рік згідно спірного податкового повідомлення-рішення нараховані позивачу в межах строку, визначеного ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Також договором купівлі-продажу, на який посилається позивач, не визначена ціна транспортного засобу, а позивачем не надано жодних доказів підтвердження ціни, за яку ним реалізовано VOLKSWAGEN GOLF, тому для визначення суми податку з доходів фізичних осіб відповідачем правомірно використано вартість автомобіля визначену експертною оцінкою.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин справи, та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що на момент продажу автомобіля законодавство не передбачено вимог щодо визначення бази оподаткування під час продажу рухомого майна виходячи зі звичайної (ринкової) ціни. Також апелянт посилається на те, що доводи відповідача щодо отримання позивачем доходу в сумі 149013,12 грн. від продажу автомобіля VOLKSWAGEN GOLF не підтверджено належними та допустимими доказами

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням № /0 від 01.10.2010 р. податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в загальній сумі 22354,65 грн. слугували висновки позапланової невиїзної перевірки, викладені в акті № 1062/17-1/НОМЕР_1 від 24.09.2010 р. про порушення позивачем п.12.1 ст.12, пп. 8.2.1. п.8.2. ст.8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", яке полягає в наступному.

Висновки податкового органу про вказані порушення обґрунтовуються тим, що об'єкт оподаткування за операціями з відчуження легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN GOLF (номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3) необхідно визначати виходячи з доходу, до якого включається вартість такого майна, розрахована за звичайними (ринковими) цінами.

Зазначений автомобіль перереєстровано на покупця ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.07.2009 р. № 3-1/480, укладеного через товарну біржу "Ізумруд".

Посилаючись на Методику товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджену спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 14285/2092, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395, податковий орган вказує, що така ціна автомобіля VOLKSWAGEN GOLF згідно зі звітом про незалежну експертну оцінку 149031,02 грн.

Реалізація автомобіля за таку суму, як вважає ДПІ у м.Херсоні, підтверджується сплатою до Пенсійного фонду збору на обов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 3 % від його вартості (квитанція від 29.07.2009 р. на суму 4470,93 грн.). Тому доходом платника податку від продажу автомобіля VOLKSWAGEN GOLF слід вважати дохід в розмірі 149031,02 грн. Крім того, в порушення вимог Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" позивачем не подано річну декларацію.

Оподаткування доходів, одержаних від продажу рухомого майна, регламентується статтею 12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), згідно якого дохід платника податку від продажу об'єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього Закону (п.12.1 ст.12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), ставка податку з доходів фізичних осіб з 1 січня 2007 року встановлена на рівні 15 відсотків від об'єкта оподаткування.

Водночас, відповідно до п.12.2 ст.12 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) як виняток із пункту 12.1 цієї статті, при продажу одного з об'єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля, мотоцикла, моторолера або моторного (парусного) човна не частіше одного разу протягом звітного податкового року доходи продавця від зазначених операцій оподатковуються за ставкою в розмірі 1 відсотка від вартості такого об'єкта рухомого майна за умови сплати (перерахування) ним суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення.

Оскільки підтвердження сплати (перерахування) суми державного мита до бюджету або суми плати нотаріусу за нотаріальне посвідчення відповідного договору до такого посвідчення фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ у м.Херсоні не надано, то дохід платника податку від продажу рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, встановленою п.7.1 ст.7 такого Закону.

Зміст спору полягає в обґрунтованості визначення бази оподаткування. Відповідач вважає, що податок необхідно обліковувати в залежності від розміру отриманого доходу, але при цьому за основу повинна братись сума не менша суми вартості транспортного засобу, визначеного експертною оцінкою. На думку позивача, базою оподаткування повинен бути дохід, фактично отриманими ним та передбачений договором купівлі-продажу.

Апелянт зазначає, що сума податку з доходів фізичних осіб повинна розраховуватися з вартості автомобіля, яка зазначена у даному договорі купівлі-продажу. Між тим, у договорі купівлі-продажу від 29.07.2009 р. № 3-1/460, який зареєстровано через товарну біржу "Ізумруд", ціна транспортного засобу вказана "договірна", тобто, конкретна ціна автомобіля не визначена.

З огляду на це апеляційний суд вважає вірним твердження суду першої інстанції що позивачем не надано жодного доказу того, за яку ціну ним реалізовано автомобіль VOLKSWAGEN GOLF ОСОБА_2

Статтями 1, 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" передбачено, що положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, яка є обов'язковою й у випадку оподаткування майна згідно з Законом.

Спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092 затверджено "Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" з метою її застосування, зокрема, для визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів у разі відчуження та для визначення їх вартості у складі майна фізичних осіб для його декларування (п.п.1.2, 1.4 Методики).

На підставі вищенаведених норм законодавства проведена експертна оцінка автомобіля, якою встановлено, що вартість автомобіля VOLKSWAGEN GOLF складає 149031,02 грн.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки договором купівлі-продажу від 29.07.2009 р. № 3-1/460 не визначена ціна транспортного засобу, а позивачем не надано жодних доказів підтвердження ціни, за яку ним реалізовано VOLKSWAGEN GOLF, то доходом ОСОБА_1 слід вважати дохід від продажу транспортного засобу в сумі 149031,02 грн.

Отже, сума податку з доходів фізичних осіб становить 22354,65 грн. (149031,02 грн. х 15 : 100), а тому податкове повідомлення-рішення від 01.10.2010 р. № /0 про донарахування позивачу суми грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 22354,65 грн. є законним та обґрунтованим.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що грошові зобов'язання позивача по податку з доходів фізичних осіб за 2009 рік згідно податкового повідомлення-рішення від 01.10.2010 р. № /0 на підставі акту позапланової невиїзної перевірки від 24.09.2010 р. № 1062/17-1/НОМЕР_1 нараховані в межах строку, визначеного ст.15 Закону № 2181.

Також апеляційний суд звертає увагу на наявність постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 13 березня 2012 року по справі №2а-5799/11/2170 яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2014 року.

Зазначеними судовими рішеннями визнано правомірність стягнення з ОСОБА_3 податкового боргу по податку на доходи фізичних осіб від продажу рухомого майна в сумі 22354 грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення №/0 від 01.10.2010 р, прийнятого на підставі акту № 1062/17-1/НОМЕР_1 від 24.09.2010 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону встановлено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду у разі подання позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми, при цьому не менше 0,75 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 913,50 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідно до квитанції №104 від 23.06.2014 було сплачено судовий збір у розмірі 91,35 грн. Отже сплаті підлягає 822,15 грн. (913,5 грн. - 91,35 грн.)

За таких обставин підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 822,15 грн.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: В.Л. Романішин