Справа № 2а/0550/3568/2012
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/13863/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого суддіМалиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Харцизького міського суду Донецької області із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради у якому просив: визнати неправомірну відмову відповідача по виплаті щорічної допомоги на оздоровлення, виходячи із розміру, передбаченого статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ); стягнути з відповідача його користь недоплачені суми щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 20 980 грн. 00 коп.

Постановою Харцизького міського суду Донецької області від 03 жовтня 2012 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_4 щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2011 роки в розмірі меншому, ніж передбачено статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради (86700,м. Харцизьк, вул. Шалімова, 2, код ОКПО 25968889) на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоплачену суму щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008-2011 роки в розмірі 20980 грн.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року постанову суду першої інстанції змінено. Абзаці 3 резолютивної частини постанови Харцизького міського суду Донецької області від 03 жовтня 2012 року викладений наступним чином: «Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_4 щорічну допомогу на оздоровлення за 2008-2011 роки відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з розрахунку 5 мінімальних заробітних плат, з урахуванням фактично виплачених сум». В іншій частині постанову Харцизького міського суду Донецької області від 03 жовтня 2012 року залишено без змін.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Від відповідача письмових заперечень на дану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач має статус ліквідатора аварії на ЧАЕС 1 категорії 2 групи. У зв'язку з чим, 27.01.2012 року, та 31.01.2012 року (різними платіжними дорученнями) йому була перерахована допомога на оздоровлення за 2008-2011 роки, відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ та відповідно до Постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року в сумі 120,00 гривень (за кожний рік).

Задовольняючи позовні вимоги, де суд апеляційної інстанції змінив рішення суду першої інстанцій, виключивши з нього розмір сум, що підлягають стягненню, прийшли до висновку, з яким погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення з порушенням вимог статті 48 Закону №796 є протиправними. Щорічна допомога на оздоровлення позивачу, як особі постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи, за 2008-2011 роки повинна бути сплачена у відповідності до положень статті 48 Закону №796 із застосуванням мінімального розміру заробітної плати, яка була встановлена Законом України про Державний бюджет на відповідний рік на день виплати, так як нарахування здійснювались в 2012 році.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - п'ять мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Наявність у позивача права на призначення йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суди дійшли правильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з якої вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, які встановлені статтею 46 Конституції України та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щодо визначення розміру та виплати грошової допомоги.

Щодо доводів заявника касаційної скарги про допущення порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права в частині внесення змін до рішення суду першої інстанції, то вони не приймаються колегією суддів Вищого адміністративного суду України до уваги, оскільки за змістом статей 105 та 162 Кодексу адміністративного судочинства України способами захисту порушених прав особи у спірних правовідносинах є визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити нарахування та виплату допомоги за конкретний період, а визначення конкретної суми належить до компетенції відповідача.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Інші доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець