Справа № 2-а-10796/09/1570
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2010-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2010 р.Справа № 2-а-10796/09/1570

Категорія:3.3.3Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Одеській апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді - Турецької І.О.

суддів Стас Л.В. , Косцової І.П.

за участю секретаря Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області Науково - дослідного експертно криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись у серпні 2009 року з позовом про поновлення на роботі, зазначав, що відповідач, в особі Головного управління МВС України в Одеській області (далі по тексту ГУМВС України в Одеській області) незаконно звільнив його з посади заступника начальника Центру - начальника відділу криміналістичних досліджень Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області (далі по тексту НДЕКЦ) за підставами, встановленими ст.7 Дисциплінарного Статуту ОВС України та ст.ст. 2, 3 Закону України «Про міліцію».

Враховуючи викладене, позивач просив скасувати наказ начальника та №306 /ос від 28 липня 2009 року про його звільнення, поновити його на посаді, яку він займав до звільнення, стягнути грошове утримання за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 липня 2009 року по день поновлення на роботі та стягнути з ГУМВС України в Одеській області моральну шкоду у розмірі - 2000 грн.

Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що у відповідача не було підстав вважати, що він грубо порушив Дисциплінарний Статут та здійснив дії, які дискредитують його, як працівника органу внутрішніх справ

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2010 року дані позовні вимоги були задоволені частково.

Суд скасував п.3 наказу ГУМВС України в Одеській області №633 від 03 липня 2009 року щодо звільнення позивача з органів внутрішніх справ за ст.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, скасував наказ №306 /ос від 28 липня 2009 року, якій був виданий на підставі наказу ГУМВС України в Одеській області №633 від 03 липня 2009 року., поновив позивача на посаді заступника начальника НДЕКЦ.

Також суд стягнув з НДЕКЦ на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 липня 2009 року. по час поновлення на роботі та стягнув з ГУМВС України в Одеській області моральну шкоджу в розмірі - 2000 грн.

Рішення суду обґрунтовувалося тим, що в наказах про звільнення позивача не наведено жодного доказу щодо підтвердження скоєння ним дій, які дискредитують його, як працівника міліції.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходив з аналогії закону та застосував до спірних правовідносин ст. 237-1 КЗпП України, що регулює подібні правовідносини.

Оскаржуючи рішення суду, апелянт зазначав, що воно є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставою для скасування рішення, апелянт вважав недоведеність обставин, які суд вважав встановленими та те, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ГУМВС України в Одеській області зазначало, що суд при постановленні рішення, не взяв до уваги, що факт вчинення позивачем проступку, що дискредитує органи внутрішніх справ в очах громадськості був встановлений, і на час звільнення знайшов своє підтвердження.

Крім того. суд неправомірно стягнув з них моральну шкоду, не врахувавши, що норми КЗпП України на працівників органів внутрішніх справ не застосовуються.

В суд апеляційної інстанції апелянт та позивач не зявилися, будучі належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Згідно до ч.4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні на наступних підставах.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що, в частині поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку, суд першої інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення, але, задовольняючи вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд помилково застосував норми КЗпП України.

Суд першої інстанції при розгляді справи по суті встановив, що позивач наказом №84 від 04 березня 2009 року проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Центру - начальника відділу криміналістичних досліджень НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області.

03. липня 2009 року ГУМВС України в Одеській області був виданий наказ №633 «Про надзвичайну подію та покарання працівників міліції НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області», відповідно до п.3 якого, позивача звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ за грубе порушення ст. 7 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ, ст.ст. 2.3 Закону України «Про міліцію».

На виконання вказаного наказу, тим же відповідачем був виданий наказ №306 о/с від 28.07.2009 р., яким позивача звільнено з органів внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Із змісту наказу №633 та матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач здійснив дії щодо зберігання за місцем мешкання бойових набоїв без відповідного дозволу, мав неділові стосунки з підлеглими, що привело до надзвичайної події, що дискредитує органи внутрішніх справ.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача про поновленні його на роботі, обґрунтовано зазначив, що підстави, які послужили для його звільнення не підтверджені належними та допустимими доказами.

В апеляційній скарзі представник ГУМВС України зазначає, що факт зберігання бойових набоїв підтверджується матеріалами обшуку житлового приміщення, де мешкає позивач та його особистими поясненнями.

Між тим, це не може бути допустимим доказом, так як дані обставини може бути підтверджені тільки певними засобами доказування.

Дії щодо зберігання бойових набоїв без належного дозволу встановлюють склад злочину, а тому відсутність або належність його скоєння повинна бути доказана - вироком суду.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи, 04 січня 2010 року слідчим прокуратури Одеської області винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи, стосовно позивача за ознаками ст. ст. 363 ч.1, 263 ч.2 КК України на підставі п.2 ст. 6 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Також є обґрунтованим висновок суду про те, що відповідач не визначив, які саме неділові стосунки позивача з підлеглими призвели до надзвичайної події, що дискредитує органи внутрішніх справ.

Апелянт зазначає, що неділові стосунки з підлеглими підтверджуються поясненнями вказаних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про те, що позивач був ініціатором розповсюдження вогнепальної зброї, змушував ОСОБА_2 знаходити покупців.

Між тим, ці доводи відповідача є безпідставними.

Збут вогнепальної зброї є також злочином і особа повинна нести за ці дії кримінальну відповідальність.

Посилання апелянта, які стосуються звинувачення позивача, лише на пояснення будь-яких осіб є не допустимим доказом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Одеській окружний адміністративний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відсутність в діях позивача складу вчинку, передбаченого ст. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, так як будь - яких дій, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, позивачем не допущено.

Стосовно стягнення моральної шкоди з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну службу»№ 3 723-XII від 16 грудня 1993 року, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

У відповідності до ст. 18 Закону України N 565-ХІІ від 20 грудня 1990 року «Про міліцію»порядок та умови проходження служби в міліції, питання переміщення, просування та звільнення регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Вказані нормативно-правові акти регулюють виплату грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ, грошова виплата за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди - не передбачена.

У звязку з чим оскаржувана постанова суду 1-ї інстанції підлягає зміні, оскільки суд по суті правильно вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись: ст. ст. 185, 195, 196, п.2 ч.1 ст. 198, 201, ч.2 ст. 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Одеській області Науково дослідного експертно криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди - змінити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області моральної шкоди у розмірі 2000 грн. - відмовити.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 січня 2010 року по даній справі - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяті днів з дня отримання її сторонами.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В.Стас

суддя І.П.Косцова