Справа № 2-а-843/10/1424
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2012 р.Справа № 2-а-843/10/1424

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Франчук О.Д.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

встановиЛА:

13 грудня 2010 року, позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці га соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області (далі ОСОБА_6), в якому просив поновити йому строк для звернення до суду, визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області за 2008-2010 роки у відмові в перерахунку та виплати компенсації на оздоровлення, як інваліду 2 групи, в розмірі меншому ніж це встановлено ст.ст. 48, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати встановленої чинним законодавством та стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області на його користь недоплачену щорічну компенсацію на оздоровлення у сумі 9950 грн., мотивуючи його тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії та інвалідом 2 групи, а тому відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»№ 796 від 28 лютого 1991 року (далі по тексту Закон № 796) йому встановлено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі - 5 мінімальних заробітних плат. ОСОБА_6 протягом 2008-2010 років повною мірою таких виплат не здійснювало, у зв'язку з чим виникла заборгованість на загальну суму 9950 грн.

Відповідач не надав суду першої інстанції заперечення проти позову або заяви про визнання позову, що дає суду право розглядати справу на підставі наявних матеріалів.

Суд першої інстанції своєю постановою від 24 грудня 2010 року позов ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення - задовольнив частково. Визнав неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області за 2008-2010 роки у відмові в перерахунку та виплати компенсації на оздоровлення, як інваліду 2 групи, в розмірі меншому ніж це встановлено ст.ст. 48, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зобов'язав Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_5 щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки в порядку ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В іншій частині позовних вимог відмовив.

ОСОБА_6 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції 1 категорії та інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 48 Закону № 796 щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідам 2 групи виплачується в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

Згідно із ч. 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. Цим Законом не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій, змінювати розмір допомоги на оздоровлення встановлений для громадян, які постраждали внаслідок катастрофи на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Кабінет міністрів України не уповноважений зменшувати встановлені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема допомоги на оздоровлення. Навпаки у ч. 1 ст. 67 зазначеного Закону встановлено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У вказаному Законі викладено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції кожен має право на безпечне для життя і здоров'я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права наданого вказаним законом, є безпідставним.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. у справі N 1-29/2007 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44. 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) зазначене вище положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року у справі № 1-28/2008 за конституційним поданням 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний

бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнано таким, що не відповідає Конституції України -є неконституційним.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік»№ 835-УІ від 26 грудня 2008 року чи будь-якими іншими нормативними актами зміни до ч.4 ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у частині визначення розміру допомоги на оздоровлення не вносились, а тому після ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп від 22 травня 2008 року у зв'язку з визнанням неконституційними відповідних положень Закону "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у частині зміни розміру допомоги на оздоровлення категорії осіб, до якої віднесено позивача, поновлено дію ч.4 ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, яка встановлює допомогу на оздоровлення позивачеві у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, чинних на момент виплати цієї допомоги.

Таким чином, на момент здійснення виплати позивачеві допомоги на оздоровлення за

рік та 2010 рік, чинними були нормативно-правові акти які по-різному визначали розмір належної до виплати допомоги, а позивач отримував щорічну допомогу на оздоровлення в меншому розмірі, ніж передбачено ст. 48 Законом № 796, а відповідно право останнього порушено та підлягає захисту.

Право позивача на отримання щорічної допомоги у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат не залежить від наявності чи відсутності грошових коштів та належного фінансування, таке право надане державою і закріплено Законом № 796.

Оскільки таке право декларовано державою, то відповідно держава через створені нею органи, в даному випадку органи соціального захисту населення, і несе обов'язок по своєчасній га повній виплаті допомоги саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліду 2 групи відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На підставі викладеного, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача щорічної допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки у сумі 9950 грн. підлягають частковому задоволенню, оскільки обов'язок по здійсненню перерахунку належних до виплати грошових сум позивача законом покладено на Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської - міської ради Миколаївської області, у зв'язку із чим суд не може виконувати обов'язки суб'єктів владних повноважень, покладених на них законом. З цих підстав суд не може здійснювати перерахунок допомоги на оздоровлення та відмовляє у задоволенні позову про стягнення з відповідача вказаної допомоги у певній сумі.

Що стосується думки відповідача про порушення строку звернення до адміністративного суду то в цій частині колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зауважив, що відповідно ст. 73 Закону України від 08.02.1995 року № 39/95-ВР "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" передбачено, що відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється відповідним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 76 зазначеного Закону чітко визначено, що право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров'ю особи, не обмежується строком давності.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, - залишити без задоволення.

Постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 24 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління праці та соціального захисту населення Южноукраїнської міської ради Миколаївської області про стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3