Справа № 826/18327/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

09 лютого 2016 року 08:40 справа №826/18327/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомДержавної фінансової інспекції в місті Києві
доКиївської міської клінічної лікарні №8
простягнення коштів
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна фінансова інспекція в місті Києві (далі по тексту - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської клінічної лікарні №8 (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) стягнути з відповідача суму збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 959 467,91 гривень; 2) стягнути з відповідача суму збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 342 997,91 гривень; 3) стягнути з відповідача суму збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 190 101,90 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 вересня 2015 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/18327/15, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 11 січня 2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти задоволення позову заперечив; сторонами заявлено спільне клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи викладене, суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачем проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності відповідача за період з 01 березня 2010 року по 01 січня 2015 року, за наслідками якої складено акт від 01 квітня 2015 року №05-30/552.

На підставі акта від 01 квітня 2015 року №05-30/552 Державною фінансовою інспекцією в місті Києві направлено відповідачу лист від 05 травня 2015 року "Щодо усунення порушень, виявлених ревізією" №26-05-14-14/4308.

Позивач обґрунтовує позов тим, що враховуючи не забезпечення відповідачем вжиття усіх заходів для усунення виявлених ревізією порушень, станом на день подання позову залишаються не усуненими порушення на загальну суму 1 495 057,13 грн., тому, орган державного фінансового контролю має право визначити розмір збитків та звернутися до суду з позовом про стягнення таких збитків.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив, посилаючись на те, що висновком судово-економічної експертизи від 31 липня 2015 року №9129/12785/12786/12787/15-45 висновки акта від 01 квітня 2015 року №05-30/552 повністю спростовані, окрім того, зазначає, що збитки державі не завдано, тому висновки позивача є безпідставними.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Державною фінансовою інспекцією в місті Києві проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Київської міської клінічної лікарні №8 за період з 01 березня 2010 року по 01 січня 2015 року, якою встановлено ряд порушень та недоліків.

За результатом ревізії складено акт від 01 квітня 2015 року №05-30/552 (далі по тексту - акт ревізії).

Згідно з актом ревізії, порушення описані в акті, призвели до матеріальної шкоди відповідачу на суму 1 495 057,13 гривень.

Листом від 05 травня 2015 року №26-05-14-14/4308 позивач пропонував відповідачу для усунення порушень відшкодувати зайво отримані із загального фонду кошти в сумі 952 467,91 грн. шляхом перерахування отриманих надходжень від наданих послуг в дохід відповідного бюджету; забезпечити стягнення коштів з Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця та Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика за спожиті ними комунальні та експлуатаційні послуги в сумі 342 997,91 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи; внести зміни до договору оренди в частині підвищення розміру орендної ставки, приведення у відповідність до орендованих площ та відобразити у бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість орендаря, а в разі відмови контрагента внести зміни в договір забезпечити стягнення коштів з орендаря ФОП ОСОБА_1 за недоотриману орендну плату та спожиті ним комунальні та експлуатаційні послуги в сумі 199 591,31 грн., в тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю" Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Позивач вважає, що у зв'язку з тим, що відповідач не забезпечив вжиття усіх заходів для усунення виявлених ревізією порушень та в добровільному порядку не вжив заходи щодо відшкодування збитків, органу державного фінансового контролю пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю" надано право звернутися до суду в інтересах держави щодо зобов'язання об'єкта контролю виконати законну вимогу, в тому числі, і щодо відшкодування шкоди (збитків) в судовому порядку, правильність їх обчислення перевіряє суд.

Таким чином, позивач стверджує, що відповідно до визначених законом повноважень він має право звернутися з відповідним позовом до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва, оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, дійшов висновку, що позовні вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві є необґрунтованими, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №310 (далі по тексту - Положення), Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно підпункту 5 пункту 4 Положення Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; проводить аналіз стану дотримання фінансової дисципліни та про його результати повідомляє органам виконавчої влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування; готує і подає до відповідних державних органів пропозиції щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому; здійснює контроль за виконанням вимог і пропозицій, поданих Держфінінспекцією та її територіальними органами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування за результатами державного фінансового контролю, та інформує про це Кабінет Міністрів України і Мінфін; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій, перевірок державних закупівель у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення: інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій; державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель.

Згідно підпункту 15 пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю".

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 342 997,91 грн. суд зазначає наступне.

Актом від 01 квітня 2015 року №05-30/552 визначено, що на момент контрольного заходу, проведеним обстеженням наявності вільних площ встановлено розміщення в корпусі Київської міської клінічної лікарні №8 сторонніх юридичних осіб, зокрема: кафедри загальної практики (сімейна медицина) Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, кафедри медичної реабілітації, фізіотерапії та курортології, ортопедії та травматології, гастроентерології, дієтології та ендоскопії, клінічної імунології та алергології, хірургії та судинної хірургії, комбустіології та пластичної хірургії, анестезіології та інтенсивної терапії Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика (далі по тексту - навчальні заклади).

Взаємовідносини відповідача з вищезазначеними навчальними закладами урегульовані угодами про співпрацю від 15 квітня 2004 року з Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця та від 24 травня 2004 року, 30 квітня 2010 року, 15 жовтня 2009 року, 01 лютого 2010 року, 03 березня 2008 року та 05 вересня 2014 року з Національною медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика.

В акті ревізії зазначено, що умовами вищезазначених угод про співпрацю передбачено надання навчальними закладами кваліфікованої медичної допомоги хворим, госпіталізованим в клініку та виконання лікувально-діагностичної роботи в профільних відділеннях Київської міської клінічної лікарні №8; відповідач на виконання угод про співпрацю надає приміщення для проведення консультативної, навчально-виховної та науково - дослідної роботи співробітникам кафедри. Площі займані навчальними закладами визначені у розмірі 878,50 кв.м., проте, порядок утримання приміщень не передбачений.

Позивач стверджує, що відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про оренду майна" строкове користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, є орендою, яка засновується на договорі та здійснюється на платній основі.

Отже, на думку позивача, між відповідачем та навчальними закладами виникли відносини оренди приміщень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до пунктів 21 та 23 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яке передаєтеся в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 28 вересня 2006 року №34/91 (далі по тексту - Методика) у разі надання приміщення в тимчасове безоплатне користування орендар повністю компенсує фактичні витрати на утримання об'єкта оренди (встановлення орендної плати в межах витрат на утримання об'єкта оренди).

Таким чином, позивач вважає, що відповідачем в порушення частини першої статті 2 Закону України "Про оренду майна" не укладено договори оренди та угоди на відшкодування витрат на утримання орендованого майна з вищезазначеними навчальними закладами.

Позивач стверджує, що через відсутність угоди на відшкодування витрат на утримання орендованого майна, відповідачем за період з 01 березня 2010 року по 10 вересня 2013 року, обсяг видатків на оплату комунальних та експлуатаційних послуг, які споживаються навчальними закладами не розраховувався, що призвело до визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників та за рахунок коштів відповідача здійснювалися видатки на утримання приміщень заманих навчальними закладами, які розрахунками до кошторису бюджету відповідача не передбачалися, головним розпорядником коштів відповідні асигнування не виділялись, внаслідок чого, за період з 01 березня 2010 року по 10 вересня 2013 року, за рахунок коштів спеціального фонду відповідача покрито витрати сторонньої юридичної особи, на загальну суму 342 997,91 грн.

Судом встановлено, що відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 Положення про клінічний заклад охорони здоров'я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 червня 1997 року №174 (далі по тексту - Положення про клінічний заклад), клінічним є заклад охорони здоров'я, який використовується для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів (кафедри, лабораторії тощо) вищих навчальних закладів, які здійснюють підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти, науково-дослідних установ з метою забезпечення лікувально-діагностичного процесу, підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації медичних кадрів та проведення і впровадження у практику охорони здоров'я результатів наукових досліджень, на договірній основі.

Згідно підпункту 1.5 пункту 1 Положення про клінічний заклад витрати по забезпеченню навчально-виховного та науково-дослідного процесів здійснюються за рахунок коштів на утримання відповідного вищого навчального закладу, який здійснює підготовку фахівців за спеціальностями галузей знань "Медицина" та "Фармація" III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідної установи), а витрати, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази - за рахунок коштів закладу охорони здоров'я.

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач має статус клінічної лікарні, що підтверджується розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 жовтня 1998 року №2144, яким створено Київську міську клінічну лікарню №8 зі статусом клінічної, на підставі підпункту 1.1 пункту 1 Положення про клінічний заклад відповідач повинен використовуватися для розташування структурних наукових і навчальних підрозділів (кафедри, лабораторії тощо) вищих навчальних закладів, які здійснюють підготовку за відповідними спеціальностями, закладів післядипломної освіти тощо, витрати пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази, у тому числі за спожиті ними комунальні та експлуатаційні послуги, повинні здійснюватися за рахунок коштів відповідача, а не навчальних закладів.

З урахуванням вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що норми чинного законодавства про статус клінічної лікарні спростовують твердження позивача щодо наявності між відповідачем та вищезазначеними навчальними закладами відносин у сфері оренди нерухомого майна, як наслідок, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 959 467,91 грн. суд зазначає наступне.

Актом ревізії визначено, що в період з 01 березня 2010 року по 01 січня 2015 року, відшкодування юридичними та фізичними особами вартості наданих відповідачем платних медичних послуг та досліджень, здійснювалось згідно затверджених Тарифів на медичні послуги Київської міської клінічної лікарні №8 від 30 січня 2008 року та від 03 грудня 2010 року (далі по тексту - Тарифи).

Наявні у Тарифах калькуляції собівартості послуг обраховані, виходячи з норм витрат робочого часу медичного персоналу для надання відповідних послуг (підтверджені актом хронометражу часу), з подальшим обрахунком витрат відповідача на оплату їх праці, з урахуванням премії для основного персоналу в розмірі до 300%, включають витрати матеріалів на проведення кожної процедури та плановий рівень рентабельності для всіх послуг в розмірі 29,9%.

Позивач зазначає, що відповідно до табелів обліку робочого часу, а також інших первинних документів (журналів прийому та інших документів щодо реєстрації прийому пацієнтів, журналів обліку заготівлі компонентів крові, обліку досліджень лабораторій, журналу запису рентгенологічних досліджень, тощо) обслуговування пацієнтів та виконання інших робіт, пов'язаних з наданням медичних послуг та досліджень, які в подальшому надані відповідачем також і на платній основі, здійснювались під час фактичного перебування та виконання своїх обов'язків на посадах, оплата яких проводилась за рахунок коштів загального фонду.

Одночасно, відповідно до кошторисів доходів та видатків відповідача, Звітів про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги, що надаються бюджетними установами (форма №4-їм), а також первинних документів щодо оплати праці (табелів, меморіального ордеру №5 "Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендій"), видатки на оплату праці вищезгаданих працівників за рахунок коштів спеціального фонду протягом 2010-2014 років відповідачем не передбачалися та не здійснювалися.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що протягом березня 2010 - грудня 2014 років, використання коштів, що надійшли за надані відповідачем платні послуги, на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою праці працівників у визначеному калькуляцією до тарифів розмірі, не здійснювалося, що призвело до покриття за рахунок коштів загального фонду видатків, які повинні проводитись по спеціальному фонду, внаслідок допущеного порушення відповідачу завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 952 467,91 грн.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ" від 28 лютого 2002 року №228 (далі по тексту - Порядок №228), кошторис бюджетних установ (надалі кошторис) має такі складові частини: загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків на виконання бюджетною установою (надалі - установа) основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету; спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов'язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Згідно пункту 20 Порядку №228 головні розпорядники повинні врахувати об'єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників, обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності погашення дебіторської і кредиторської заборгованості. Обов'язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, а також господарське утримання установи.

Відповідно до пункту 23 Порядку №228, видатки спеціального фонду кошторису за рахунок власних надходжень плануються у такій послідовності: за встановленими напрямами використання, на погашення заборгованості установи з бюджетних з зобов'язань за спеціальним та загальним фондом кошторису та на проведення заходів, пов'язаних з виконанням основних функцій, які не забезпечені (або частково забезпечені) видатками загального фонду. При цьому розпорядник бюджетних коштів здійснює коригування обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

Відповідно до пункту 8 статті 13 Бюджетного кодексу України платежі за рахунок спеціального фонду бюджету здійснюється в межах коштів, що фактично надійшли до цього фонду на відповідну мету.

Згідно пункту 4 статті 51 Бюджетного кодексу України за наявності простроченої кредиторської заборгованості із заробітної плати (грошового забезпечення), стипендій, а також за спожиті комунальні послуги та енергоносії розпорядники бюджетних коштів у межах бюджетних асигнувань за загальним фондом не беруть бюджетні зобов'язання та не здійснюють платежі за іншими заходами, пов'язаними з функціонуванням бюджетних установ (крім захищених видатків бюджету, визначених статтею 55 цього кодексу), до погашення такої заборгованості.

Пунктом 2 статті 55 Бюджетного кодексу України передбачено, що до захищених видатків бюджету відносяться наступні: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату; придбання медикаментів та перев'язувальних матеріалів; забезпечення продуктами харчування; оплату комунальних послуг та енергоносіїв; обслуговування державного боргу; поточні трансферти населенню; поточні трансферти місцевим бюджетам; підготовку кадрів вищим навчальним закладам I-IV рівнів акредитації; забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення для індивідуального користування; фундаментальні дослідження, прикладні наукові та науково-технічні розробки.

Відповідно до пункту 1 статті 55 Бюджетного кодексу України, обсяг видатків по захищених статтях, а саме оплату медикаментів, продуктів харчування, енергоносіїв, виплату заробітної плати не може змінюватись при здійсненні скорочення затверджених бюджетних призначень.

Відповідач стверджує, що не заперечується позивачем та підтверджується актом ревізії, що отримані доходи за надання платних послуг направлялися на оплату всіх витрат, пов'язаних з наданням цих послуг. Бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом відповідач отримував в межах відповідних фактичних надходжень за спеціальним фондом.

В 2010, 2011, 2012. 2013, 2014 роках штатна чисельність по загальному фонду була забезпечена фондом заробітної плати. Проте, не забезпечено бюджетними коштами оплата медикаментів, продуктів харчування, господарські потреби.

Недофінансовано до державного кошторису відповідачу за 2001 рік в сумі 4 082 990,00 грн., в тому числі на медикаменти 650 974,0 грн., продукти харчування - 557 117,00 грн.; за 2012 рік - 2 737 658,00 грн., в тому числі на медикаменти - 550 232,00 грн., продукти харчування - 708 528,00 грн.; за 2013 рік - 5 131 968,00 грн., в тому числі на медикаменти - 1 080 513,00 грн., на продукти харчування - 878 142,00 грн.; в 2014 році - 3 305 243,00 грн., в тому числі на медикаменти - 358 155,0 грн., на продукти харчування - 104 593,00 грн.

Кредиторська заборгованість відповідача складала станом на 01 січня 2012 року - 3 268 947,49 грн., на 01 січня 2013 року - 2 472 702,12 грн., на 01 січня 2014 року - 4 447 607,48 грн.

Тому, з метою забезпечення функціонування закладу, надання своєчасної і якісної медичної допомоги надходження за надані платні послуги, направлялись відповідачем на погашення кредиторської заборгованості та на покриття витрат загального фонду, не забезпечені бюджетними призначеннями, що не забороняється чинним законодавством.

Суд приходить до висновку, що надходження від платних послуг відповідачем не спрямовані на здійснення видатків, заборонених чинним законодавством, чи у межах, що перевищують кошторисні призначення, як наслідок, не можуть вважатися "збитками", а тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача суми збитків шляхом перерахування в місцевий бюджет в розмірі 190 101,90 грн. суд зазначає наступне.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує актом від 04 лютого 2015 року інвентаризації фактично займаних площ ФОП ОСОБА_1, в якому зафіксовано, що підприємець займає 263,6 кв.м., тобто різниця із договором оренди від 13 травня 2008 року №2250/8 складає 38,5 кв.м.

Позивач стверджує, що внаслідок зазначеного вище, відповідачем, за період з 01 березня 2010 року по 01 січня 2015 року, недоотримано орендної плати (доходів) на загальну суму 190 101,90 грн. (за березень - грудень 2010 року - 29 002,40 грн., за 2011 рік - 37 403,89 грн., за 2012 рік - 37 776,19 грн., за 2013 рік - 405 09,02 грн., за 2014 рік - 45 410,40 грн.) та сплачено за рахунок бюджетних коштів вартість спожитих орендарем комунальних послуг на загальну суму 9 489,41 грн. (в тому числі за березень - грудень 2010 року - 1 132,68 грн., за 2011 рік - 1 789,82 грн., за 2012 рік - 2 107,32 грн., за 2013 рік-2 518,19 грн., за 2014 рік - 1 941,41 грн.).

Таким чином, відповідачем внаслідок збільшення орендованої площі за період з 01 березня 2010 року по 01 січня 2015 року недоотримано доходів від орендаря ФОП ОСОБА_1 за додатково орендовану площу на загальну суму 190 101,90 грн. та за рахунок коштів загального фонду покрито вартість комунальних послуг, спожитих зазначеним орендарем, на загальну суму 9 489, 41 грн.

Відповідач у письмовому запереченні зазначає, що факти, викладені в акті ревізії про розбіжності між фактично займаною площею та зазначеною в договорі оренди ФОП ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки фактично приміщення площею 38,5 кв. м. ФОП ОСОБА_1 за весь період оренди не займав.

Окрім того, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року №879 та наказу Київської міської клінічної лікарні №8 від 20 січня 2015 року №16 результати інвентаризації оформляються протоколами та надаються на погодження керівнику закладу.

Проте, в частині інвентаризації орендованих площ під час ревізії, жодного протоколу інвентаризації не оформлено.

Оформлялися акти обстеження, які керівником відповідача не погоджувалися.

Суд звертає увагу, що акт обстеження від 04 лютого 2015 року не може свідчити про займану ФОП ОСОБА_1 площу за весь перевірений період, оскільки констатує лише займану ФОП ОСОБА_1 площу станом на день обстеження, докази займання підприємцем площі, яка перевищує визначену у договорі оренди за перевірений період матеріали справи не містять, як наслідок, перерахунок орендної плати за фактично займану площу та перерахунок комунальних витрат, за весь перевірений період є безпідставними.

Відповідно до пунктів 1, 4, 7, 8, 9, 10 та 13 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); вимагати від керівників підконтрольних установ проведення інвентаризацій основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, коштів і розрахунків, у разі відмови у проведенні таких інвентаризацій - звернутися до суду щодо спонукання до проведення таких інвентаризацій, а до ухвалення відповідного рішення судом - у присутності понятих та представників зазначених підприємств, установ і організацій, щодо яких проводиться ревізія, опечатувати каси, касові приміщення, склади та архіви на термін не більше 24 годин з моменту такого опечатування, зазначеного в протоколі; пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; накладати у випадках, передбачених законодавчими актами, на керівників та інших службових осіб підконтрольних установ, адміністративні стягнення; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Отже, нормами чинного законодавства передбачене право позивача у судовому порядку стягувати кошти у дохід держави лише у випадках виявлення ревізіями прихованих і занижених валютних та інших платежів; виявлення коштів, отриманих підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Докази того, що відповідач одержав від ФОП ОСОБА_1 кошти, які позивач вимагає стягнути, та докази того, що договір оренди з ФОП ОСОБА_1 є незаконним, матеріали справи не містять, як наслідок, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Окрім того, необхідно зазначити, що в рамках кримінального провадження №0004364, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п'ятою статті 191 Кримінального кодексу України, слідчим призначено судово-економічну експертизу, згідно з висновками якої від 31 липня 2015 року №9129/12785/12786/12787/15-45 встановлено, що висновки акту від 01 квітня 2015 року №05-30/552 не підтверджуються.

13 серпня 2015 року кримінальне провадження №0004364 закрито за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Державною фінансовою інспекцією в місті Києві не доведено обставин, на яких ґрунтуються її вимоги, а тому, виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Державній фінансовій інспекції в місті Києві відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко