Справа № 804/16151/15
Суддя: Юрков Едуард Олегович
Дата ухвалення: 2016-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Юркова Е.О.
при секретарі - Шпота Я.С.
за за участю: представник позивача - ОСОБА_1
представник відповідача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС з вимогами:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення за формою «Р» № НОМЕР_1 від 08.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобовязання у розмірі 3 270 474 грн., з них за основним платежем 2 180 316 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 090 158 грн.
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення за формою «В4» № НОМЕР_2 від 08.07.2015 року, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 669 400 грн.
В обґрунтування позову позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість висновків акту документальної позапланової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р. з питання правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, які винесено без урахування фактичних обставин справи та в порушення приписів податкового законодавства.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав до суду письмові заперечення, що ґрунтуються на висновках викладених в акті перевірки №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р. та зазначив, що приймаючи до уваги відсутність подорожних листів, товарно-транспортних накладних, прибуткових ордерів, сертифікатів якості, що підтверджують походження продукції, крім того враховуючи, що наявні товарно-транспортні накладні не відповідають формі №1-ТН (відсутні всі необхідні реквізити), не підтверджено реальності та товарності договорів укладених між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ТОВ «Яровіт Груп», ТОВ «ОСОБА_3 ТСМ ОСОБА_4», ТОВ «АМБ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «Актуальні технології груп», ТОВ «Конус», ПП НВФ «Бітсервіс», ТОВ НВО «Укрпромсервіс», а отже факт здійснення поставки товару не доведено. Також вказує, що в ході проведення перевірки не було надано конкретних проектів на модернізацію, таким чином не встановлені витрати матеріалів та запасних частин, а перевищення витрат матеріалів та запасних частин над затвердженими нормами витрат призводять до неприбутковості підприємства.
Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявності підстав для його задоволення.
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (далі ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», позивач) зареєстровано як субєкт господарювання та взято на податковий облік в органах державної податкової служби 26.09.1991р., на час проведення перевірки перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі СДПІ у м.Дніпропетровську, відповідач).
Видами діяльності позивача за КВЕД є: ремонт і технічне обслуговування залізничного рухомого складу; здавання в оренду власного нерухомого майна; інші види оптової торгівлі; надання інших місць для тимчасового проживання, не віднесених до інших групувань; медична практика.
Судом встановлено, що у період з 20.04.2015р. по 16.06.2015р. СДПІ у м.Дніпропетровську на підставі наказу від 15.04.2015 року № 207 та направлень від 15.04.2015р. №№ 240/28-01-40-02, 241/28-01-40-02, згідно п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за період грудень 2014 року.
За результатами перевірки податковим органом був складений акт №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р. «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за грудень 2014 року».
Вказаною перевіркою встановлено: порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», а саме завищено податковий кредит за грудень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 2 849 716 грн., у звязку з не підтвердженням проведення господарських операцій за відсутності належним чином оформлення в повному обсязі первинних документів, що призвело до порушення п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення відємного значення за грудень 2014 року на суму 669 400 грн. та до заниження декларованих субєктом господарювання показників податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 2 180 316 грн.
На підставі акту перевірки №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р. СДПІ у м.Дніпропетровську було прийнято:
- податкове повідомлення - рішення форми «В4» від 08.07.2015 року № НОМЕР_2, яким ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» зменшено суму відємного значення податку на додану вартість у розмірі 669 400 грн. за період грудень 2014 року;
- податкове повідомлення - рішення форми «Р» від 08.07.2015 року № НОМЕР_1, яким ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість: за основним платежем у розмірі 2 180 316 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 090 158 грн.
Суд вважає, що висновки зазначені в акті перевірки №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р., а отже і податкові повідомлення-рішення від 08.07.2015 року № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність здійснюється у загальній економічній сфері, а тому має суто економічні властивості, що неможливо без вартісної оцінки і взаємооцінки, еквівалентності обміну, відповідних обчислень і розрахунків. Тому така ознака результатів господарської діяльності, як цінова визначеність, наявна в абсолютній більшості випадків, хоча в некомерційній господарській діяльності можливе безкоштовне надання результатів останньої.
Розділом ІІІ Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на прибуток підприємств.
Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в редакції, яка діяла на час господарських взаємовідносин).
До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин), входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статті 141 цього Кодексу; крім витрат визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.
Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Пунктом 138.4. статті 138 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.
Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
За приписами пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до п.135.4.ст.135 ПК України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.
Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов'язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.
Згідно п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше;
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.
Відповідно до п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, які брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, на підтвердження включення сум коштів до складу витрат та сум ПДВ до складу податкового кредиту необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг від іншої особи та документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю платника податку.
Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:
- неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням права на податковий кредит або бюджетне відшкодування, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення і облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
З акту перевірки слідує, що наведені висновки зроблені на підставі дослідження взаємовідносин ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» з ТОВ «Яровіт Груп», ТОВ «ОСОБА_3 ТСМ ОСОБА_4», ТОВ «АМБ ТРЕЙДІНГ», ТОВ «Актуальні технології груп», ТОВ «Конус», ПП НВФ «Бітсервіс», ТОВ НВО «Укрпромсервіс» щодо неможливості підтвердження реальності здійснених операцій.
На виконання умов договору сторонами затверджена специфікація № 1 на товар підшипник МОП.
Приймання товару здійснювалось працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_5 за довіреністю № 2482 від 24.12.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № РН-24/12-3 від 24.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Постачання товару здійснювалось ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», а саме автомобілем ГАЗ 3302 (реєстраційний номер НОМЕР_3), про що свідчить копія подорожнього листа № 303533 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС № 240611.
Придбаний товар було оприбутковано позивачем, що підтверджується прибутковим актом № 1888 від 25.12.2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
На виконання умов договору сторонами затверджена специфікація № 1 на товар центр тепловозний б/в.
Приймання товару здійснювалось працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_6 за довіреністю № 2497 від 25.12.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № РН-25/12-3 від 25.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Придбаний товар було оприбутковано позивачем, що підтверджується прибутковим актом № 1914 від 29.12.2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
За фактом виконання договірних зобовязань постачальником виписано податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи.
На виконання умов договору сторонами затверджена специфікація № 1.
Приймання товару здійснено ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_7 за довіреністю № 2529 від 30.12.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № ЮТ-0000054 від 30.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Постачання товару здійснювалось ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», що підтверджується товарно-транспортною накладною від 31.12.2014 року.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковим актом № 1944 від 31.12.2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
На виконання умов договору сторонами затверджено специфікацію № 1.
Приймання товару здійснено ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_7 за довіреністю № 2528 від 30.12.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № ЮТ-0000053 від 30.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Постачання товару здійснювалось ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», що підтверджується товарно-транспортною накладною від 31.12.2014 року.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковим актом № 1943 від 31.12.2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
На виконання умов договорів сторонами затверджені специфікації на товар (труби сталеві в асортименті, металопрокат листовий, вироби з мідного прокату, листи мідні, прокат латунний та припої).
Приймання товару здійснено працівниками ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за виписаними довіреністями № 2528 від 30.12.2014 року відповідно, що підтверджується видатковими накладними № ЮТ-0000040 від 12.12.2014 року, № ЮТ-0000032 від 05.12.2014 року, № ЮТ-0000031 від 04.12.2014 року, № ЮТ-0000050 від 23.12.2014 року, № ЮТ-0000046 від 16.12.2014 року, № ЮТ-0000025 від 08.12.2014 року, № ЮТ-0000034 від 09.12.2014 року, № ЮТ-0000035 від 09.12.2014 року, № ЮТ-0000045 від 16.12.2014 року, № ЮТ-0000041 від 15.12.2014 року, № ЮТ-0000043 від 15.12.2014 року, № ЮТ-0000042 від 15.12.2014 року, № ЮТ-0000037 від 10.12.2014 року, № ЮТ-0000036 від 10.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Постачання товару здійснювалось ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», що підтверджується товарно-транспортними накладними та подорожніми листами.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами на матеріали, що надійшли, та паливо зі сторони за грудень 2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
За фактом виконання договірних зобовязань постачальником виписано податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи.
22.12.2014 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (замовник) та ТОВ «ОСОБА_3 ТСМ ОСОБА_4» (постачальник) укладено договір постачання № ЮТТ 22/12-12, відповідно до якого постачальник зобовязується поставити і передати, а замовник прийняти та оплатити продукцію (труба профільна).
Приймання товару здійснено ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_8 за довіреністю № 2470 від 22.12.2014 року, що підтверджується видатковою накладною № ЮТ-0000049 від 23.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Постачання товару здійснювалось ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», що підтверджується подорожніми листами від 15.12.2014 року, від 23.12.2014 року.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковим актом № 1318 від 25.12.2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Подальше використання у виробництві придбаного у ТОВ «ОСОБА_3 ТСМ ОСОБА_4» товару з відповідним списанням матеріалів підтверджується карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Розрахунки між підприємствами проводились в безготівковій формі, шляхом перерахування ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно платіжних доручень № 5741 від 01.12.2014р., № 5740 від 01.12.2014 р., № 5732 від 01.12.2014р., № 6006 від 17.12.2014 р., 1528 від 29.04.2015р, № 797 від 17.03.2015р., № 218 від 02.02.2015року, № 219 від 20.02.2015р., № 227 від 02.02.2015р., №113 від 02.01.2015р., № 117 від 20.01.2015 р., № 220 від 02.02.2015р., № 114 від 20.01.2015р., № 116 від 20.01.2015р., № 5353 від 12.11.2014р., № 5453 від 17.11.2014р.
Постачання товару було здійснено за рахунок покупця власним транспортом, зокрема, автомобілями НОМЕР_4 , НОМЕР_5, що підтверджується товарно-транспортними накладними № 1 від 19.12.2014р., № 2 від 24.12.2014р., № 3 від 25.12.2014р., та свідоцтвами про реєстрацію т/з.
Приймання товару здійснювалось працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_9 за довіреністями № 2456 від 19.12.2014 року, за довіреністю № 2491 від 24.12.2014 року, за довіреністю № 2477 від 23.12.2014 року, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000088 від 19.12.2014 року, № РН-0000089 від 24.12.2014 року, № РН-0000090 від 25.12.2014 року та журналом реєстрації довіреностей за 2014 рік.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами № 1871 від 23.12.2014р., № 1909 від 27.12.2014р., № 1929 від 30.12.2014р. та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Подальше використання у виробництві придбаного у ТОВ «АМБ Трейдінг» товару підтверджується карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Розрахунки між підприємствами проводились в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно платіжних доручень :№ 1062 від 02.04.2015р.,№ 1067 від 02.04.2015р, № 1068 від 20.04.2015р., № 1058 від 02.04.2015 р., № 1055 від 20.04.2015р., № 1066 від 02.04.2015 р. , № 1057 від 02.04.2015р.,№ 1065 від 02.04.2015р., № 1064 від 02.04.2015р., №919 від 25.03.2015р., № 962 від 27.03.2015р., № 1059 від 02.04.2015р., № 1063 від 02.04.2015р.,№ 665 від 05.03.2015р., № 1060 від 02.04.2015р.,№ 1056 від 02.04.2015 р., № 1061 від 02.04.2015р.
За фактом виконання договірних зобовязань постачальником виписано податкові накладні, копії яких залучені до матеріалів справи.
03.11.2014 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ТОВ «Актуальні ОСОБА_10» (постачальник) укладено договір поставки № 031115, відповідно до якого постачальник зобовязується передати у власність покупцю товар, а покупець зобовязується оплатити та прийняти продукцію за нього. Відповідно до п. 3.3 Договору місце поставки - склад постачальника.
Постачання здійснювалось за рахунок покупця ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», що підтверджується подорожнім листом № 689580
Приймання товару здійснювалось працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_11 за довіреністю № 2055 від 03.11.2014р., що підтверджується видатковою накладною № РН-03/11-3 від 03.11.2014 року.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковим актом № 1080 від 10.11.2014 р., та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Фінансово-господарські операції з придбання товару підтверджені видатковими накладними № РН-02/12-1 від 02.12.2014р., № РН-26/12-1 від 26.12.2014р., № РН-18/12-1 від 18.12.2014р., № РН-31/12-1 від 31.12.2014р., № РН-30/12-1 від 30.12.2014р. та податковими накладними, що складені за фактом постачання товару.
Постачання товару здійснювалось за рахунок покупця, що підтверджується подорожніми листами та товарно-транспортними накладними, копія яких залучені до матеріалів справи.
Приймання товару зі складу постачальника здійснювалось працівниками ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за виписаними довіреностями, позначки про наявність містяться на виписаних видаткових накладних.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами за грудень 2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
До вказаних договорів сторонами були складені специфікації на товар.
Постачання товару (шатун тепловоза, колесо зубчате, пружини та насос дизеля, центр тепловозний, підшипник моторно-осьовий) здійснювалось за рахунок покупця власним транспортом, зокрема, автомобілями НОМЕР_6 , НОМЕР_7, що підтверджується подорожніми листами та свідоцтвами про реєстрацію т/з.
Фінансово-господарські операції з придбання товару підтверджені видатковими накладними № РН-21/11-2 від 21.11.2014р., № РН-08/12-1 від 08.12.2014р., № РН-03/12-1 від 03.12.2014р., № РН-19/12-1 від 19.12.2014р., № РН-24/12-1 від 24.12.2014р., № РН-24/12-2 від 24.12.2014р., № РН-25/12-1 від 25.12.2014р. та податковими накладними, що складені за фактом постачання товару.
Приймання товару здійснювалось працівниками ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за виписаними довіреностями, позначки про наявність містяться на виписаних видаткових накладних.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами за листопад та грудень 2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Розрахунки між підприємствами проводились в безготівковій формі шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно платіжних доручень : № 6044 від 17.12.2014р., № 5745 від 01.12.2014р., № 5744 від 01.12.2014р., № 5743 від 01.12.2014р., № 5742 від 01.12.2014р., № 5799 від 03.12.2014р., №5789 від 03.12.2014р., № 5798 від 03.12.2014р., № 5797 від 03.12.2014р., № 5793 від 03.12.2014р., №5792 від 03.12.2014р., № 5791 від 03.12.2014р., №5790 від 03.12.2014р., № 957 від 27.03.2015р.
Подальше використання у виробництві придбаного у ТОВ «Актуальні ОСОБА_10» товару підтверджується карткою обліку складу за грудень 2014 року.
За умовами вказаних договорів постачальник зобовязується поставити і передати у власність замовника товар, а покупець зобовязується оплатити та прийняти продукцію на умовах договору. Відповідно до договорів поставка товару здійснюється зі складу постачальника згідно Інкотермс 2010 на умовах EXW.
До вказаних договорів сторонами були складені специфікації на товар.
Постачання товару (контрольно-вимірювальна апаратура до тепловозів, електронне обладнання, датчик напруги та блок кінцевого ступеня, головний контакт реверсора, запчастини до тепловозу, стрічка опору) здійснювалось за рахунок покупця власним транспортом, зокрема, автомобілями НОМЕР_4, «опель сенатор» р/н НОМЕР_8, що підтверджується подорожніми листами.
Фінансово-господарські операції з придбання товару підтверджені видатковими накладними № 66, 67, 68 від 25.12.2014р., від 30.12.2014р. №79, №77, №80, №74, №81, №78, № 76, від 16.12.2014р. № 56, 57, № 55 від 12.12.2014р., № 58 від 16.12.2014р., № 59 від 18.12.2014р., № 60 від 18.12.2014 року, № 61 від 19.12.2014р., № 62 від 23.12.2014р., № 65 від 25.12.2014р., № № 64 від 25.12.2014р., № 69 від 26.12.2014р., № 75 від 30.12.2014р., №72 від 29.12.2014р. №82 від 30.12.2014р. та податковими накладними, що складені за фактом постачання товару.
Приймання товару здійснювалось працівниками ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» за виписаними довіреностями, позначки про наявність містяться на виписаних видаткових накладних.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами за грудень 2014 року та карткою обліку складу за грудень 2014 року.
Також 23.12.2014 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ПВКП «Конус» (постачальник) укладено договір поставки № 2312141, 30.12.2014 року укладено договір поставки № 3012141, 26.12.2014 року - № 2612141, № 2612142. За умовами вказаних договорів постачальник зобовязується поставити, а замовник прийняти та сплатити продукцію (вставка пластика, палець щіткотримача, катушка контактора відповідно). Поставка товару здійснюється зі складу постачальника згідно з умовами EXW Інкотермс 2010.
На виконання договірних зобовязань ПВКП «Конус» виписано видаткові накладні, за якими на підставі довіреностей ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» було отримано товар.
Постачання здійснювалось за рахунок позивача власним транспортом, автомобілем НОМЕР_4, що підтверджується подорожніми листами від 23.12.2014 року, 26.12.2014 року.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами від 29.12.2014 року, від 30.12.2014 року.
Подальше використання у виробництві придбаного у ПВКП «Конус» товару підтверджується карткою обліку складу за грудень 2014 року.
11.12.2014 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ПП «НВФ Бітсервіс» (постачальник) укладено договори № 25 та № 24, відповідно до яких постачальник зобовязується поставити, а замовник оплатити продукцію, а саме: сальник водяного насосу № 2410 та № 2391 відповідно.
Відповідно умов договору постачання здійснюється зі складу постачальника (м.Харьків, вул.Молодої Гвардії, 15/17) згідно з умовами EXW Інкотермс 2010.
На виконання умов договорів перевезення здійснювалось перевізником ФОП ОСОБА_12 за рахунок постачальника, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 1 від 12.12.2014 року.
Приймання товару здійснювалось ОСОБА_9 за довіреністю № 2384 від 11.12.2014р., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000013 від 12.12.2014р., № РН-0000012 від 12.12.2014р.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковими актами № 1816 від 17.12.2014 р., № 1817 від 17.12.2014р.
За фактом постачання товару ПП «НВФ Бітсервіс» виписано податкові накладні № 23 від 12.12.2014р. та № 24 від 12.12.2014р.
Розрахунки між підприємствами проводились в безготівковій формі, шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, згідно платіжних доручень № 1377 від 23.04.2015р., № 1376 від 23.04.2015р.
09.09.2014 року між ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та ТОВ «НВО УкрПромСервіс» (постачальник) укладено договір постачання № 18/НОМЕР_9, відповідно до якого постачальник зобовязується поставити, а замовник прийняти та оплатити продукцію: клей 222, 211.
Відповідно до п.2.3 Договору поставка здійснюється зі складу постачальника (м.Дніпропетровськ, вул. Терпигорева, 1) згідно з умовами EXW Інкотермс 2010.
Так, відповідно до умов договору постачання здійснювалось ПрАТ ««Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» власним транспортом, що підтверджується подорожнім листом № 689869 від 10.09.2014р.
Приймання товару здійснювалось працівником ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_11 за довіреністю № 1546 від 10.09.2014р., що підтверджується видатковою накладною № РН1-0548 від 10.09.2014р.
Оприбуткування товару підтверджується прибутковим актом № 734 від 26.09.2014р.
За фактом постачання товару ТОВ «НВО УкрПромСервіс» виписано податкову накладну № 18 від 09.09.2014р.
Представником позивача в ході судового розгляду справи пояснено, що на ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» проведення модернізації та капітального ремонту ТРС здійснюється згідно з Правилами капітальних ремонтів КР-1, КР-2 тепловозів серії ЧМЕЗ, ЧМЕЗТ, ЧМЕЗЗЕ, 2ТЕ10, 2ТЕ116» (далі - Правила капітальних ремонтів), які затверджені Міністерством інфраструктури України та введені в дію Наказом Укрзалізниці від 13.12.2005р. №691-ЦЗ, ТУ У 32.01124483.012-2000.
Директором ВАТ «ДТРЗ» на підставі наказу від 28.02.2006р. №158 введено в дію вищезазначені Правила капітального ремонту на підприємстві.
У відповідності до Правил капітальною ремонту в частині списання виробничих запасів на проведення модернізації та ремонтів ТРС ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», на підставі Наказу в.о. Голови правління ВАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» ОСОБА_13 від 29.12.2010р. №715 заступником начальника Головного управління локомотивного господарства «Укрзалізниця» ОСОБА_14 24.10.2010 року, директором проектно-конструкторського та технологічного бюро по ремонту локомотивів ОСОБА_15, 16.12.2010 року, в.о. головним інженером ВАТ «ДТРЗ» ОСОБА_16, 02.11.2010 року затверджено «Норми витрати матеріалів і запасних частин на капітальні ремонти КР-1, КР-2 тепловозів серії ЧМЕЗ в/і», «Тимчасові витрати матеріалів і запасних частин на капітальні ремонти КР-1, КР-2 тепловозів серії 2ТЕ10», «Тимчасові витрати матеріалів і запасних частин на капітальні ремонти КР-1, КР-2 тепловозів серії та 2ТЕ116 в/і» (далі - Норми витрат).
Розрахунок таких Норми витрат приведено на один капітальний ремонт КР-1 або КР-2, на одну секцію тепловозів ЧМЕЗ, 2ТЕ10, 2ТЕ116.
Пунктом 3.6.6 Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 21.04.2002 року №261 передбачено, що заявку на проведення Виконавцем додаткових робіт, що при здачі кожної одиниці РС Замовник повинен передати Виконавцю Заявку на проведення Виконавцем додаткових робіт, що перевищують обсяг ремонту, передбачений нормативною документацією та умовами договору на капітальний ремонт тягового рухомого складу даного типу та серії.
Ремонт та модернізація тепловозів здійснюється в рамках укладених договорів, якими передбачається, що якщо в процесі приймання, розбирання та дефекації об'єктів капітального ремонту (або модернізації) виникає необхідність в виконанні додаткових робіт, які не передбачені обсягами капітального ремонту ТРС, визначеними договором встановлення відсутніх або заміна ненормально зношених деталей, вузлів та агрегатів; виконання робіт, що не передбачені обсягом капітального ремонту, на який подано ТРС; виконання збільшених обсягів ремонту електричних машин і колісних пар, що не передбачено плановим розрахунком комплекту електричних машин та колісних пар, виконавцем складається відповідний акт, в якому вказується назва, тип, номер креслення відсутніх або ненормально зношених деталей, вузлів, агрегатів, та потребують їх заміни, з обов'язковим зазначенням характеру їх пошкодження тощо. Виконавець капітального ремонту повідомляє про це отримувача та замовника. Отримувач у 3-х добовий термін з моменту отримання повідомлення перевіряє необхідність виконання робіт.
Після погодження отримувачем необхідності виконання робіт виконавець в 5 добовий термін надає отримувачу планово-розрахункові калькуляції на додатковий обсяг робіт та при необхідності проект Додаткової угоди. Отримувач в 3-х добовий термін розробляє техніко-економічне обґрунтування та надає Замовнику свої пропозиції щодо узгодження розрахунків Виконавця і при необхідності укладення Додаткової угоди до Договору.
У складі пакету документів повинні бути двосторонній акт необхідності виконання робіт або встановлення відсутніх та ненормально зношених частин та планово-розрахункова калькуляція з розшифровками по статтях витрат. Узгодження виконання додаткових робіт при необхідності оформлюється Додатковою угодою до Договору, укладеною за встановленим порядком».
Таким чином, під час приймання, попереднього огляду та після розбирання відповідного тепловозу сторони визначають конкретний обсяг деталей, що підлягають в тому числі і заміні, шляхом підписання акту, в підписанні якого та прийнятті продукції приймають участь представники Державного підприємства «Державний науково-дослідний центр залізничного транспорту України» (ЦТА). Тобто, відповідні акти підписуються трьома сторонами.
Під час ремонту тепловозів позивач керується Правилами капітального ремонту. Зазначеними Правилами визначено, що у системі Укрзалізниці установлено наступне призначення капітальних ремонтів ТРС, у тому числі для тепловозів серії ЧМЕЗ:
- капітальний ремонт КР-1 для відновлення експлуатаційних характеристик міжремонтного ресурсу методом заміни й ремонту зношених і ушкоджених агрегатів, вузлів і деталей тягового рухомого складу та їхньої модернізації;
- капітальний ремонт КР-2 для відновлення експлуатаційних характеристик, справності й повного міжремонтного ресурсу, а також модернізації агрегатів, вузлів і деталей, включаючи базові, повної заміни на нові (згідно визначеного переліку) проводів, кабелів і обладнання, що відробило свій ресурс.
-4.2 складальні одиниці й деталі тепловозів ЧМЕЗ при капітальних ремонтах КР-1, КР-2 приводяться у стан, що забезпечує їхню роботу до чергового планового ремонту відповідно до встановлених норм пробігу при безумовному забезпеченні безпеки рухи поїздів і техніки безпеки.
- 4.3 обсяг робіт, виконуваних при капітальних ремонтах КР-1, КР-2 тепловозів ЧМЕЗ визначається цими Правилами, інструкціями, інструктивними вказівками, посібниками з ремонту, керівництвами з ремонту, затвердженими у встановленому порядку.»
Отже, саме Правила капітальних ремонтів встановлюють критерії оцінки кожної деталі та вузла тепловоза щодо її стану та необхідності ремонту або заміни. Тобто, задля належного виконання договірних відносин та у відповідності до зазначених Правил капітальних ремонтів, позивач зобов'язаний виконувати повний обсяг робіт (включаючи заміну деталей, що є непридатними до експлуатації), які забезпечать належний технічний стан тепловозів з обов'язковим урахуванням норм безпеки.
Таким чином, під час встановлення фактів понаднормового списання матеріалів (купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, напівфабрикатів власного виробництва) податковий орган керувався Нормами витрат без врахування конкретного технічного стану та комплектності тепловозів, які надходили до позивача від контрагентів з метою проведення ремонту, без врахування обсягу робіт, необхідних для доведення тепловозів до належного технічного стану.
Згідно загальних положень Норм витрат (п.1.1), ці норми складені, виходячи з розрахунків по всьому комплексу робіт відповідно до «Правил капітальних ремонтів КР-1, КР-2 тепловозів серії ЧМЕЗ» технічної документації завода-виробника та є середньостатистичними.
Пунктом 1.10 Норм витрат встановлено, що витрати матеріалів та запасних частин на модернізацію тепловоза в цих нормах не передбачені та встановлюються згідно конкретних проектів на модернізацію.
Таким чином, з огляду на їх сутність та зміст, Норми витрат не обмежують позивача і не позбавляють обов'язку здійснювати конкретний обсяг робіт, необхідних для приведення конкретного тепловоза у належний технічний стан, а є орієнтовними для планування загальних витрат для ремонт. З огляду на те, що Норми витрат розроблені на виконання Правил капітальних ремонтів, то положення Правил капітальних ремонтів (включаючи критерії заміни кожної деталі та відповідний обов'язок ремонтного підприємства) є преважними, в тому числі перегляд встановлених Норм витрат є альтернативним.
В тому числі, Наказом Міністерства транспорту України від 21.04.2002 року за №261 затверджено Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, яке встановлює основні взаємовідносини між Виконавцем та Замовником з технічних питань по ремонту та модернізації рухомого складу (далі за текстом РС), його вузлів та агрегатів, що носять загальний характер, і повністю або частково використовуються сторонами як додаток до договору.
При цьому, відповідно до п. 3.4 Положення про порядок подачі в ремонт і видачі з ремонту рухомого складу, на кожний прийнятий в ремонт РС складається акт приймання і попереднього зовнішнього огляду по формі ЗРУ1 для тягового рухомого складу».
З урахуванням викладеного, твердження відповідача про наявність понаднормового списання матеріалів та, відповідно, їх закупівля не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.
Стосовно висновку СДПІ у м.Дніпропетровську про порушення позивачем норм податкового законодавства, у звязку з тим, що під час проведення перевірки ПрАТ ««Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» не надано сертифікати якості, що на думку контролюючого органу свідчить про відсутність факту придбання товару - суд зазначає наступне.
Чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов'язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо товару (труби сталеві в асортименті, металопрокат листовий, вироби з мідного прокату, листи мідні, прокат латунний та припої, труба профільна, шатун тепловоза, колесо зубчате, пружини та насос дизеля, центр тепловозний, підшипник моторно-осьовий, контрольно-вимірювальна апаратура до тепловозів, електронне обладнання, датчик напруги та блок кінцевого ступеня, головний контакт реверсора, запчастини до тепловозу, стрічка опору, вставка пластика, палець щіткотримача, катушка контактора, сальник водяного насосу тощо), який постачався позивачу згідно з вищенаведеними договорами. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів ПрАТ ««Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам, про що зазначено у акті приймання продукції (товару) за кількістю та якістю.
Також наказом Державного Комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005р. № 28 затверджено перелік продукції, яка підлягає обовязковій сертифікації в Україні встановлений чинним законодавством, проте до вказаного переліку не віднесено комплектуючі до тепловозів, вироби з мідного прокату, труби профільні.
Щодо пояснення СДПІ у м.Дніпропетровську про надання позивачем товарно-транспортних накладних не в повному обсязі, слід вказати, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи.
Таким чином, оскільки, транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, чи наявності у таких документах недоліків, не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.
Сама по собі наявність чи відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформлені не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших документів вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язання платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.
Такі твердження також викладені в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 2 1936/11/13-11.
Посилання відповідача на те, що платник не мав фактичної (реальної) господарської діяльності з названими контрагентами, з огляду на відсутність за місцем знаходження, не можуть слугувати достатнім свідченням безтоварності розглядуваних операцій та недобросовісності позивача як платника податків. Основні та транспортні засоби необов'язково повинні перебувати у власності суб'єкта господарювання, позаяк можуть бути орендовані або взяті у лізинг у третіх осіб, а необхідні для виконання операцій особи можуть бути залучені платником за цивільно-правовими договорами. ОСОБА_3 того, неперебування контрагентів за місцем реєстрації не є свідченням неможливості провадження ними діяльності за іншою адресою.
Належних доказів відсутності вище перелічених контрагентів позивача у період, що перевірявся, за місцем реєстрації відповідачем не надано.
За таких обставин, висновки про існування у платника податків порушень законодавства з питань оподаткування, не відповідають дійсності та суперечать законодавству з питань оподаткування.
Відповідно до ст.ст. 46-49 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповід альність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.
Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції на момент перевіряємого періоду та виникнення спірних правовідносин) визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, норми Податкового кодексу України в якості підстави для не включення до складу валових витрат передбачають тільки випадки повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, передбачених законодавством.
Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
З наданих позивачем доказів вбачається, що укладені ПрАТ ««Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» правочини мали на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними.
Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку позивача, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, який закріплений в ст. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми).
Відповідно до ст. 215 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 № 435 (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) - у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно із ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину. Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановлений законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину (стаття 204 ЦК України).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). До оспорюваних правочинів належить зокрема фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим право чином (фіктивний правочин). Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ст. 234 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки ОСОБА_3, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.12.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини. спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки ОСОБА_3, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Умовою для визнання недійсним правочину, який суперечить інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такий правочин. При цьому носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін такого правочину є посадові особи цих юридичних осіб.
Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в акті висновки є суто суб'єктивною думкою державного податкового ревізора-інспектора, оскільки були зроблені за відсутності інформації, яка надається в передбаченому законодавством порядку.
Відповідачем не доведено, а судом не встановлено, наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов'язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.
Інший підхід потенційно надасть можливість посадовим особам державних органів на власний розсуд оголошувати будь-який правочин недійсним (нікчемним) без звернення до суду, що не є правильним виходячи з загальних засад судочинства.
При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні, перш за все, відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
В своєму акті №16/28-01-40-02/00659101 від 23.06.2015р. відповідач посилається на акт перевірки ТОВ «АТ Груп», що є контрагентом-покупцем ТОВ «ОСОБА_3 ТСМ ОСОБА_4», ПрАТ ««Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», проте щодо такого використання суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до роз'яснення Вищою арбітражного суду «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» від 26.01.2000р. N 02-5/35 акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.
Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.
Нормативний акт це прийнятий уповноваженим державним чи іншим органом у межах його компетенції офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що ж до актів ненормативного характеру (індивідуальних актів), то вони породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.
Зазначене вище підтверджено також п. 3 листа Вищого господарського суду від 24.07.2001 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних та інших органів», в якому також зазначено, що «акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин».
У зв'язку з цим, акти перевірок контрагентів позивача, на підставі яких відповідачем було зроблено висновок про порушення позивачем норм діючого законодавства не можна застосовувати до ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», оскільки вони (Акти перевірки) не мають обов'язкового характеру для данного суб'єкта господарювання.
ОСОБА_3 того, згідно листа Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11від 02.06.2011р. - «не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюги яких декларувався рухтоварів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. ОСОБА_4 особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин підприємства, вищенаведені контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи, що відповідачем не спростовано.
При цьому, чинним законодавством України не встановлено обовязок позивача контролювати дії контрагента і перевіряти виконання ним своїх податкових зобовязань, тому позивач не може відповідати за дії його контрагента, що не звітує перед податковими органами або не перебуває за своєю юридичною адресою.
Враховуючи наявність у позивача належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують реальність здійснення господарської операції, отже і належне формування та декларування доходу, правомірне формування податкового кредиту за рахунок сплаченого ПДВ по господарським операціям з придбання товару - в діях позивача відсутні порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» завищено податковий кредит за грудень 2014 року на суму ПДВ у розмірі 2 849 716 грн., у звязку з не підтвердженням проведення господарських операцій за відсутності належним чином оформлення в повному обсязі первинних документів, що призвело до порушення п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України, що призвело до завищення відємного значення за грудень 2014 року на суму 669 400 грн. та до заниження декларованих субєктом господарювання показників податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 2 180 316 грн.
В судовому засіданні був повністю доведений представниками позивача факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту та факт сплати позивачем сум податку контрагенту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Також суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.
З урахуванням вищезазначеного суд доходить висновку, що податкові повідомлення-рішення: форми «В4» від 08.07.2015 року № НОМЕР_2, яким ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» зменшено суму відємного значення податку на додану вартість у розмірі 669 400 грн. за період грудень 2014 року та форми «Р» від 08.07.2015 року № НОМЕР_1, яким ПрАТ «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість: за основним платежем у розмірі 2 180 316 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 090 158 грн. - прийняті Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з порушенням використаного повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без врахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення; не добросовісно та не розсудливо, а тому підлягають скасуванню.
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність своїх дій та рішень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 11, 70-71, 86, 94, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № НОМЕР_1 від 08.07.2015 року прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС, яким Приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість: за основним платежем в розмірі 2 180 316 грн., за штрафними фінансовими санкціями в розмірі 1 090 158 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «В4» № НОМЕР_2 від 08.07.2015 року прийняте Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС, яким Приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 669 400 грн.
Копію постанови направити сторонам по справі.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та в строки, встановленні статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови викладений протягом пяти днів.

Суддя (підпис) ОСОБА_17