Справа № 815/3756/14
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3756/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м .Одеси, третя особа - державний виконавець Другого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 13.04.2012 р. № Ф-717-У,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси за участю третьої особи - державного виконавця Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу від 13.04.2012 р. № Ф-717 та № Ф-717-У.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.05.2012 р. вона отримала вимогу про сплату богу № Ф-717 від 13.04.2012 р., яку вона просила скасувати в поданій до управління ПФУ 11.10.2015 р. заяві згідно абз.2 ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» та яка залишилась без відповіді. В той же час 17.10.2013 р. державним виконавцем Другого Суворовського відділу ДВС Одеського МУЮ винесено постанову № В-15/520 про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги № Ф-717-У від 13.04.2012 р. і, не зважаючи на її оскарження, в подальшому постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 26.12.2013 р. Позивач вважає спірну вимогу неправомірною, оскільки в періоді з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. нею сплачувався єдиний податок в сумі 840 грн. (за 2011 р.), у зв'язку із чим оплата збору на загальнообовязкове державне пенсійне страхування сплачувалась у складі вказаного податку відповідно до п.п. 5, 6, 7 п.2 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності субєктів малого підприємництва». Крім того, позивач зверталася до УПФ із заявою щодо узгодження спірної вимоги № Ф-717 від 13.04.2012 р., проте відповідачем неправомірно в односторонньому порядку узгоджену спірну вимогу.

До суду з'явилася позивач, яка позовні вимоги із викладених вище підстав підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зважаючи на наявність у позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та правомірність спірної вимоги.

Третя особа до суду не з'явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином; згідно наданої до суду заяви, розгляд справи просив здійснити без його участі.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 р. ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2014р. про залишення позову без розгляду в частині визнання протиправною вимоги УПФУ про сплату боргу № Ф-717-У від 13.04.2012 р. скасовано; справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Касаційна скарга на вказану ухвалу не подавалася.

Таким чином, предметом спору по даній адміністративній справі є вимога управління ПФУ № Ф-717-У від 13.04.2012 р.

У свою чергу, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2014 р. в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржувана вимога від 13.04.2012 р. №Ф-717-У (яка фактично є вимогою №Ф-717, що пройшла стадію узгодження з платником, та у звязку з несплатою ним страхових внесків за період 2010-2011 рр. в сумі 4010,30 грн. підготовлена для направлення до органів ДВС) винесена відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2012 р. №2464-VІ та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 27.09.2010 р. №21-5.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2015 р. постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено частково: скасовано вимогу про сплату боргу Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси від 13.04.2012р. № Ф-717-У; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. При цьому, задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, погодившись з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги від 13.04.2012 р. № Ф-717 та № Ф-717-У є однією і тією ж вимогою і мова йде лише про її узгодження, вказав на відсутність в матеріалах справи будь-якого розрахунку визначеної в оскаржуваних вимогах суми недоїмки (4010,30 грн.) й неподання відповідачем таких документів на вимогу суду.

Ухвалою від 19.11.2015 р. Вищий адміністративний суд України вищезазначені постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2014 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2015 року скасував, а справу направив до суду першої інстанції на новий розгляд.

В якості підстави для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій Вищий адміністративний суд України зазначив, що суди при розгляді даної справи фактично звели свою позицію до дослідження факту наявності (чи відсутності) у позивачки боргу зі сплати страхових внесків у визначеній оскаржуваними вимогами сумі (4010,30 грн.), а також зазначили, що вимога про сплату боргу № Ф-717-У від 13.04.2012 р., яку оскаржує та просить скасувати позивачка, це вимога від 13.04.2012 р. №Ф-717, що пройшла стадію узгодження з платником, не навівши будь-яких мотивів, за яких дійшли таких висновків, та залишивши, при цьому, поза увагою доводи позивачки, які, як вона вважає, свідчать про відсутність визначених законодавством підстав для надання спірній вимозі статусу узгодженої, а отже дійшли передчасних висновків щодо фактичного узгодження вказаної вимоги між сторонами й, як наслідок, правомірності її винесення.

Крім того зазначив, що суди, встановивши, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 2011 року по 2012 рік здійснювала свою діяльність на умовах сплати єдиного податку, питання обраного нею в 2010 році способу оподаткування не досліджували.

Вищезазначені висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, Вищого адміністративного суду України, в силу ч.5 ст.227 КАС України, є обов'язковими для суду першої при розгляді справи.

В ході нового розгляду справи судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2010 р. перебувала на спрощеній системі оподаткування, про що позивач надала пояснення, а представник відповідача проти цього не заперечував. Зазначені обставини визнаються сторонами та в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, отже останні в силу ч.3 ст.72 КАС України, можуть не доказуватися перед судом.

Дослідивши матеріали та обставини справи щодо фактичного узгодження вимоги від 13.04.2012 р. № Ф-717 між сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Спір між сторонами виник щодо законності оскаржуваної вимоги відповідача щодо сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон України N 2464-VI від 8 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску за загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» платником єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п. 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» з дня набрання чинності цим Законом суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України N 727/98 від 3 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України N 13-92 від 26 грудня 1992 року «Про прибутковий податок з громадян», нараховують, обчислюють та сплачують єдиний внесок відповідно до цього Закону.

Відповідно до п. 3 наведеної норми перереєстрація платників страхових внесків та застрахованих осіб не здійснюється. Пенсійний фонд спільно з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та Державною податковою адміністрацією України проводить звірення платників страхових внесків у порядку, встановленому Пенсійним фондом спільно з Державною податковою адміністрацією України за погодженням з фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування відповідно до Указу Президента України N 727/98 від 3 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» є платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який не передбачає здійснення жодних реєстраційних чи перереєстраційних процедур таких платників з подальшою видачею відповідних документів.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади у галузі статистики.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.07.2002 р. зареєстрована виконавчим комітетом Одеської міської ради як фізична особа-підприємець, з 2011 року по 2012 рік здійснювала свою діяльність на умовах сплати єдиного податку та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси.

В звязку з наявністю у ФОП ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску за період 2010-2011 років в сумі 4010,30 грн. органом Пенсійного фонду України 13.04.2012 р. було сформовано та надіслано їй вимогу № Ф-717.

Вищезазначена вимога була одержана ОСОБА_1 05.05.2012 р., про що позивачем особисто зазначено в позовних матеріалах (а.с. 78, а.с. 165).

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача про отримання позивачем вказаної вимоги 03.05.2012 р. лише з тих підстав, що нею про це було зазначено первісно в адміністративному позові.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» територіальний орган Пенсійного фонду у порядку, за формою і в строки, встановлені Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом Пенсійного фонду в порядку, встановленому Пенсійним фондом за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики. У разі якщо згоди з органом Пенсійного фонду не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти робочих днів з дня надходження рішення відповідного органу Пенсійного фонду або оскаржити вимогу до органу Пенсійного фонду вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Відповідно до ст.ст. 8, 12, 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" та пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 N 1261, правлінням Пенсійного фонду України постановою від 27.09.2010 р. № 21-5 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Зазначеною Інструкцією визначено процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій органами Пенсійного фонду України, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів.

Відповідно до пп. «б» п.6.3 Інструкції органи Пенсійного фонду надсилають платникам вимогу про сплату недоїмки у випадку, якщо платник має на кінець звітного базового періоду недоїмку зі сплати єдиного внеску. В такому вимога надсилається щомісяця протягом п'яти робочих днів, наступних за звітним базовим періодом. Вимога формується на підставі даних особових рахунків платників на всю суму боргу.

Згідно з п.6.4 Інструкції вимога про сплату боргу формується на підставі актів документальних перевірок, актів звірок з органами податкової служби, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з карток особових рахунків платників за формою згідно з додатком 4 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 5 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Орган Пенсійного фонду України веде реєстр виданих вимог про сплату недоїмки за формою згідно з додатком 6. При формуванні вимоги їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1-а частина - літери "Ю" (вимога до юридичної особи) або "Ф" (вимога до фізичної особи), 2-а частина - порядковий номер, 3-я частина - літера "У" (узгоджена вимога).

Вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого її місця перебування (проживання) з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні відповідні докази про направлення відповідачем спірної вимоги № Ф-117 від 13.04.2012 р. на адресу ФОП ОСОБА_3 з повідомленням про вручення за порядком оформлення зазначених поштових відправлень, установленим Кабінетом Міністрів України, а відповідач таких доказів не надав, суд надає перевагу поясненням позивача та констатує недотримання субєктом владних повноважень порядку направлення вимоги.

При цьому суд також враховує висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.07.2011 року у справі "Серков проти України" позицію в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 N 1261, правління Пенсійного фонду України постановою правління Пенсійного фонду України від 8 жовтня 2010 року N 22-7 затверджений Порядок розгляду органами Пенсійного фонду України скарг на рішення про накладення штрафу, нарахування пені та заяв платників при узгодженні ними вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (втратив чинність 13.12.2013 р.).

Відповідно до п.2.1 Порядку № 22-7 у разі коли платник єдиного внеску вважає, що орган Пенсійного фонду в районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган Пенсійного фонду) невірно визначив суму недоїмки, такий платник єдиного внеску має право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду, вимога якого оскаржується, з заявою про узгодження вимоги, яка подається у письмовій формі та супроводжується документами (розрахунками, копіями платіжних доручень тощо), що свідчать про неправильність сум недоїмки, зазначених у вимозі.

Згідно п.2.2 Порядку № 22-7 Заява повинна бути подана до територіального органу Пенсійного фонду протягом десяти робочих днів, наступних за днем отримання платником єдиного внеску вимоги. Строк, встановлений для подання заяви, не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заяву та інші документи до неї здано на пошту.

Відповідно до п.2.3 Порядку № 22-7 заява про узгодження вимоги розглядається територіальним органом Пенсійного фонду протягом трьох робочих днів, наступних за днем отримання заяви.

За результатами розгляду заяви про узгодження вимоги територіальний орган Пенсійного фонду зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та повідомити про нього особу, що подала заяву (п.2.4 Порядку).

Територіальний орган Пенсійного фонду приймає одне з таких рішень: про повне або часткове задоволення заяви платника єдиного внеску про узгодження вимоги, скасування оскарженої вимоги та надсилання платнику нової вимоги; про залишення вимоги без змін, а заяви платника єдиного внеску без задоволення; про залишення заяви платника єдиного внеску в межах процедури узгодження вимоги без розгляду (п.2.5 Порядку).

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

З цього приводу Європейський суд з прав людини зазначив, що втручання повинно бути «необхідним в демократичному суспільстві» (див. United Communist Party of Turkey and Others v. Turkey, judgment of 30 January 1998, Reports 1998-1, §§ 43 - 45; and Refah Partisi (the Welfare Party) and Others v. Turkey [GC], nos. 41340/98, 41342/98, 41343/98 and 41344/98, §§ 86-89, ECHR 2003-II). Кожне втручання має відповідати «нагальній суспільній потребі»; отже, поняття «необхідний» не має того ступеню гнучкості, як поняття «корисний» чи «бажаний» (див. Gorzelik, cited above, §§ 94 - 95, with further references).

Втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно закону», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, але й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосовування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі - у разі потреби, за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до територіального УПФ в порядку п.2.1 Порядку № 22-7 із письмовою заявою про узгодження вимоги з дотриманням передбаченого п.2.2 цього ж Порядку десятиденного строку, оскільки документи позивачем здано на пошту 15.05.2012 р.

Таким чином, нормативне врегулювання спірних правовідносин надавало ОСОБА_1 обґрунтоване та законне сподівання на те, що вимога № Ф-717 від 13.04.2012 р. є неузгодженою, в результаті чого позивач розраховувала на відповідні наслідки її звернення. Крім того, з огляду на матеріали справи, на заяву ФОП ОСОБА_1 від 11.05.2012 р., яка надійшла до територіального Управління Пенсійного фонду 18.05.2012 р., відповідь складено 15.06.2012 р. за вих. № 5250/08, чим не дотримано приписів Порядку № 22-7, які зобовязують органи ПФУ розглянути відповідне звернення платника у триденний термін. При цьому відповідачем не надано доказів направлення та отримання вищезазначеної відповіді ОСОБА_1, оскільки така відповідь за поясненнями представника відповідача була направлена простою кореспонденцією.

При цьому рішення територіального УПФУ від 15.06.2012 р. № 8250/08 за формою не відповідає вимогам п.2.5 Порядку № 22-7, що свідчить про фактичний не розгляд заяви позивача про узгодження вимоги.

Таким чином, враховуючи неузгодженість суми недоїмки та неотримання платником єдиного внеску рішення про результати розгляду заяви щодо узгодження вимоги, суд дійшов висновку про те, що територіальним органом ПФУ передчасно надано вимозі № Ф-717 індекс «У» (узгоджена), внаслідок чого в подальшому направлено вимогу на примусове виконання до виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що управлінням ПФУ в Суворовському районі м. Одеси було необґрунтовано надано вимозі № Ф-717 індекс «У» (узгоджена) - без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, у зв'язку із чим адміністративний позов підлягає до задоволення.

На підставі положень ч.2,3 ст.162 КАС України суд вважає за необхідне винести постанову, яка б гарантувала дотримання та захист прав, свобод, інтересів особи, яка звернулась за судовим захистом.

Керуючись ст.ст. 128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Одеси про сплату боргу від 13.04.2012 р. № Ф-717-У.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя _______________ І.В. Завальнюк