Справа № 826/13424/15
Суддя: Нагорянський С.І.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2016 року № 826/13424/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Нагорянського С.І., судді Літвінової А.В., судді Мазур А.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до третя особа:Міністерства охорони здоров'я України Державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України"
провизнання незаконною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії, ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, третя особа: Державний заклад "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров'я України", в якому просив:

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України в частині ненадання відповіді на скарги ОСОБА_1 по суті звернення;

- визнати незаконною бездіяльність Міністерства охорони здоров'я України в частині ненадання інформації на запит ОСОБА_1 від 27.03.15 р.;

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу належну відповідь на його звернення від 27.03.15 р. щодо:

1) За яким діагнозом приймались рішення МСЕК?

2) Де знаходиться медекспертна документація позивача? ("повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК" до закладу охорони здоров'я, який направив хворого (інваліда) на МСЕК, останнім не повернуто, в порушення наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.02.12 р. №110 Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о "Направлення на медико-соціальну експертну комісію")?

3) Чи порушені МСЕК вимоги Порядку встановлення медико-соціальними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я відповідно пунктам: 2.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.8, 2.2.1,2.9, 2.1.2, 2.13.4, 2.13.5? Якщо ні, надати обґрунтування.

4) Чи порушені МСЕКом вимоги наказу Міністерства охорони здоров'я України від 05.06.12 р. №420 щодо пунктів 1.1, 1.2, 1.6, 1.11, 4, 9.1 Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків? Якщо ні, надати обґрунтування.

5) Які дії вчинить Міністерство охорони здоров'я України щодо відновлення конституційних прав позивача на медичне і соціальне забезпечення?

- зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акту огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

В судовому засіданні 13.01.16 р. оголошено ухвалу про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 12.03.12 р., під час виконання трудових обов'язків у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Маріуполь, з ним стався нещасний випадок на виробництві. У зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок травми, позивача було направлено на медико-соціальну експертизі для визначення ступня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках.

19.02.14 р. обласна МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи прийняла висновок про відсутність підстав для визнання позивача інвалідом та не визначала ступінь втрати позивачем професійної працездатності у відсотках за відсутності підстав.

06.03.14 р. позивачем направлено скаргу до Міністерства охорони здоров'я України (вхідний №К-2193 від 12.03.14р.) щодо порушення порядку та критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом МОЗ від 05.06.12 р. №420, обласною МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи.

Листом від 22.04.14 р. №16.09-К-3967 Департаменту реформ та розвитку медичної допомоги МОЗ України позивача повідомлено про те, що медекспертна документація щодо позивача була додатково розглянута Донецьким обласним центром медико-соціальної експертизи, яким визнано рішення обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи таким, що відповідає законодавству. Крім того, зазначеним листом позивачу було повідомлено, що у разі незгоди з експертним рішенням за його заявою він може бути направлений до Центральної медико-соціальної комісії МОЗ України.

У березні 2015 р. позивач звернувся до МОЗ України із скаргою, в якій просив повідомити: «за яким діагнозом приймались рішення МСЕК?; де знаходиться медекспертна документація позивача? ("повідомлення лікувально-профілактичного закладу про рішення МСЕК" до закладу охорони здоров'я, який направив хворого (інваліда) на МСЕК, останнім не повернуто, в порушення наказу МОЗ України від 14.02.12 р. №110 Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/о "Направлення на медико-соціальну експертну комісію")?; чи порушені МСЕК вимоги Порядку встановлення медико-соціальними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я відповідно пунктам: 2.2, 2.2.2, 2.2.3, 2.8, 2.2.1,2.9, 2.1.2, 2.13.4, 2.13.5? Якщо ні, надати обґрунтування; чи порушені МСЕКом вимоги наказу МОЗ України від 05.06.12 р. №420 щодо пунктів 1.1, 1.2, 1.6, 1.11, 4, 9.1 Критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках позивачу - працівникові, якому заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків? Якщо ні, надати обґрунтування; які дії вчинить МОЗ України щодо відновлення конституційних прав позивача на медичне і соціальне забезпечення?».

Листом МОЗ України від 24.04.14 № 16.076-К-3411/4516-зв позивач повідомлено, що для належного опрацювання його скарги від 27.03.14 р. необхідно витребувати медико-експертну справу в лікувальній установі розташованої на території м. Донецьк. Враховуючи, що м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, то лікувальні установи, розташовані у зазначеному населеному пункті не підпорядковуються МОЗ України, що робить неможливим запит на розгляд медико-експертної справи у МОЗ України.

За таких обставин, позивачу запропоновано звернутися до Центру медико-соціальної експертизи на підпорядкованій Україні території, який знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Дніпропетровська, 14.

Позивач вважає незаконною бездіяльність МОЗ України в частині ненадання інформації на його скаргу від 19.03.15 р. зареєстровану в МОЗ України 27.03.15 р. за № К-3411, у зв'язку з чим просить зобов'язати відповідача надати позивачу належну відповідь на його скаргу та надати завірену копію Акту огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду та вирішення справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 4 вказаного Закону, до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

В силу ст. 3 Закону України "Про звернення громадян", скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст. 16 Закону, скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею ст. 19 Закону визначено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов'язок об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, зазначив, що у відповідях на скарги позивача йому роз'яснено порядок оскарження висновків обласної МСЕК №2 Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи, тоді як здійснити перегляд висновків експертизи по суті у МОЗ України немає повноважень.

Згідно Положення про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.11 р. №467/2011, МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сфері охорони здоров'я, формуванні державної політики у сферах санітарного та епідемічного благополуччя населення, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням.

Відповідно до Положення, Міністерство відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, інформує та надає роз'яснення щодо здійснення державної політики у сферах охорони здоров'я, санітарно-епідемічного благополуччя населення, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів і медичних виробів; здійснює контроль за додержанням законодавства про медико-соціальну експертизу.

В той же час, згідно чинного законодавства на Міністерство охорони здоров'я України не покладено повноваження з проведення медико-соціальної експертизи, тоді як це є компетенцією спеціальних медичних закладів.

З аналізу наведеного слідує висновок, що у даних правовідносинах Міністерство охорони здоров'я України не наділене повноваженнями ні вчиняти дії щодо проведення експертизи позивача, ні переглядати її результати, оскільки це відноситься до компетенції спеціалізованих закладів.

Згідно ст. 6 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" захист прав, свобод і законних інтересів інвалідів забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом. Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

Якщо позивач не згоден з висновком медико-соціальної експертизи по суті, це може бути підставою для його оскарження в судовому порядку, тоді як висновку експертизи не може бути надано оцінку на предмет його відповідності законодавству під час розгляду справи про надання МОЗ України відповіді в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Так, згідно листа МОЗ України від 24.04.15 р. №16.06-К-341114516-р позивачу надано відповідь на скаргу від 27.03.15 р., в якій не міститься відповідь по суті на поставлені у зверненні запитання.

Водночас, оскільки поставлені позивачем питання стосуються процедури проведення медико-соціальної експертизи, суд вважає, що відповідь на скаргу позивача від 27.03.15 р. була надана в межах наявних у МОЗ України повноважень.

Крім того, враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.14 р. №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження", суд вважає, що в будь-якому випадку відповідач не міг надати відповідь по суті звернення позивача, тому суд не вбачає за необхідне визнавати дії чи бездіяльність відповідача протиправними та відмовляє у задоволенні позову.

Стосовно зобов'язання відповідача надати позивачу завірену копію Акту огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи відповідачем було надано заперечення на позов до якого було долучено як додаток копію Акту № 156 від 15 липня 2014 року Центральної МСЕК МОЗ України, копію якого вимагав позивач.

Таким чином, суд вважає відмову відповідача проти надання позивачу копії вказаного вище акту безпідставною.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Проаналізувавши надані сторонами докази по справі та вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову

Керуючись ст. ст. 69-71, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України надати позивачу завірену копію Акту № 156 від 15 липня 2014 року огляду Центральною Медико-соціальною експертною комісією Міністерства охорони здоров'я України.

3. В іншій частині позову відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя С.І. Нагорянський

Судді А.В. Літвінова

А.С. Мазур