Справа № 810/287/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року 810/287/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПереяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2016 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством готівкові кошти на загальну суму 1580,41 грн. були своєчасно оприбутковані у касі підприємства на підставі фіскальних звітних чеків, які були підклеєні до Книги обліку розрахункових операцій.

Відповідач будь-яких пояснень та заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 08.02.2016, зявилась позивач та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув.

До суду 08.02.2016 через засоби електронного звязку надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю надання йому додаткового часу для підготовки письмових заперечень та додаткових доказів по справі.

Однак, суд вважає дане клопотання необґрунтованим, оскільки відповідач був повідомлений про розгляд справи не пізніш як за три дні до судового засідання, як визначено ч. 3 ст. 35 КАС України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (02.02.2016), та суд вважає, що у відповідача було достатньо часу для підготовки та надання до суду доказів по справі, однак останній таким правом не скористався.

Крім того, суд не знаходить підстав для визнання причини неприбуття представника відповідача у судове засідання поважними, оскільки поважними визнаються обставини, які є обєктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі дій.

Згідно ч. 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове засідання представника відповідача не є підставою для відкладення розгляду справи.

Частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливим розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в грудні 2015 працівниками ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу від 26.11.2015 №529 проведено фактичну перевірку позивача, за результатами якої складено акт на бланку №001578 від 23.12.2015 (далі - Акт перевірки).

У ході перевірки встановлено факт не оприбуткування готівки на загальну суму 1580,41 грн., що виразилось у не внесенні у графу 5 розділу 2 Книги обліку розрахункових операцій інформації про суму готівки, що надійшла до каси на підставі денних Z-звітів РРО за період з 01 грудня 2015 року по 22 грудня 2015 року.

Таким чином, працівники ГУ ДФС у Київській області дійшли висновку про порушення позивачем пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637.

На підставі висновків Акту перевірки Переяслав-Хмельницька ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 18.01.2016 №, згідно з яким до позивача на підставі абз. 3 ст. 1 Указу Президента України №436/95 від 12.06.1995 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 7902,05 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення неправомірним, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Статтею 1 Закону №265/95-ВР передбачено, що реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі по тексту - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Згідно п. 1 ст. 3 Закону №265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування" від 18.02.2002 №199 (далі - Постанова №199) затверджено вимоги щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, відповідно до яких реєстратор розрахункових операцій повинен забезпечувати формування та друкування таких денних звітів як Х-звіт та Z-звіт.

Згідно п. 2 Постанови №199 Z-звіт - це денний звіт з обнулінням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті РРО. Для РРО, у Z-звіті яких не зазначається інформація про операції "службового внесення" або "службової видачі" сум готівки, Z-звіт означає сукупність Х-звіту та Z-звіт, при цьому першим виконується Х-звіт.

Відповідно до Постанови №199 Z-звіт має містити основну інформацію, в т.ч. і фінансову щодо наданих послуг.

Судом встановлено, що Z-звіти №0351 від 01.12.2015 на суму 72,50 грн., №0352 від 02.12.2015 на суму 146,77 грн., №0353 від 03.12.2015 на суму 71,65 грн., №0354 від 04.12.2015 на суму 62,20 грн., №0355 від 05.12.2015 на суму 70,05 грн., №0356 від 07.12.2015 на суму 62,15 грн., №0357 від 08.12.2015 на суму 118,60 грн., №0358 від 09.12.2015 на суму 71,85 грн., №0359 від 09.12.2015 на суму 79,15 грн., №0360 від 11.12.2015 на суму 78,10 грн., №0361 від 12.12.2015 на суму 64,00 грн., №0362 від 13.12.2015 на суму 81,50 грн., №0363 від 14.12.2015 на суму 85,70 грн., №0364 від 15.12.2015 на суму 72,50 грн., №0365 від 16.12.2015 на суму 62,50 грн., №0366 від 17.12.2015 на суму 50,00 грн., №0367 від 18.12.2015 на суму 59,90 грн., №0368 від 19.12.2015 на суму 65,00 грн., №0369 від 20.12.2015 на суму 59,44 грн., №0370 від 21.12.2015 на суму 59,40 грн., №0371 від 22.12.2015 на суму 87,45 грн. позивачем були належним чином сформовані, роздруковані у день надходження готівкових коштів та підклеєні до КОРО, що підтверджується матеріалами справи.

Пунктом 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, передбачено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Так, Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 №614 затверджено Порядок реєстрації та ведення книг обліку розрахункових операцій і розрахункових книжок, пунктом 7.5 якого встановлено, що використання книги ОРО, зареєстрованої на РРО, передбачає, зокрема, наявність книги ОРО на місці проведення розрахунків, де встановлено РРО; підклеювання фіскальних звітних чеків на відповідних сторінках книги ОРО; щоденне виконання записів про рух готівки та суми розрахунків, при цьому дані за сумами, отриманими від покупців (клієнтів), та дані за сумами, виданими покупцям (клієнтам), записуються окремо;

Зі змісту вказаних норм вбачається, що несвоєчасне виконання запису в КОРО за наявності роздрукованого Z-звіту є порушенням порядку ведення КОРО, однак це не можна розцінювати як неоприбуткування або неповне оприбуткування готівки. Адже об'єктивною стороною такого правопорушення, як неоприбуткування готівки, є приховування виручки, тоді як проведення готівкових коштів через РРО із роздрукуванням Z-звіту є свідченням їх занесення до фіскальної пам'яті, що виключає приховування відповідної суми виручки.

Судом встановлено, що готівкові кошти у розмірі 1580,41 грн. були проведені позивачем через зареєстрований та опломбований у встановленому законом порядку РРО відповідно до вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Таким чином, спірна сума була внесена позивачем до податкового та бухгалтерського обліку, оскільки її проведення через РРО, зазначення цієї суми у фіскальній пам'яті РРО робить неможливим ухилення позивача від сплати податків.

Отже, з наведеного слідує, що позивач здійснила оприбуткування готівкових коштів за період з 01.12.2015 по 22.12.2015 відповідно до вимог п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 12.07.2012 №К/9991/22856/12, від 12.07.2012 №К/9991/23317/12, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.03.2013 №К/9991/53827/12 та в ухвалах Київського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 у справі №810/7186/14, від 08.10.2015 у справі №810/3131/15.

Таким чином, суд дійшов висновку, що готівкові надходження фактично оприбутковувались повністю, факту приховування готівки не виявлено, тому підстав для застосування штрафних санкцій до підприємства немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 69-71, 94, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 18.01.2016 №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39477413).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.