Справа № 826/27623/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2016 року № 826/27623/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві щодо незастосування наслідків завершення виконавчого провадження;

- зобов'язати відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві застосувати наслідки завершення виконавчого провадження, а саме: вчинити дії на скасування арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 та заборони на його відчуження, який накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві від 06.12.2004 НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 1548812).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що дізнавшись про накладення арешту на майно у межах виконавчого провадження, позивач, як власник останнього, вважає свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, оскільки, за твердженням позивача, боргів останній не має.

Відповідач у судове засідання не з'явився, явку свого представника не забезпечив, заперечень до суду не надав.

Розгляд справи здійснено у письмовому провадженні, відповідно до приписів частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

За твердженнями позивача, маючи намір розпорядитися належним ОСОБА_1 майном, остання дізнавалася, що на належне їй нерухоме майно накладено арешт.

На підтвердження вказаного у матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта станом на 25.11.2015, згідно з якою майно, належне ОСОБА_1, перебуває в обтяженні (арешт нерухомого майна) на підставі постанови серії та номер НОМЕР_1, виданої 06.12.2004 відділом державної виконавчої служби Голосіївського району (реєстраційний номер обтяження 1548812).

У свою чергу, відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві листом від 05.02.2016 за вих. №2813 повідомив представника ОСОБА_1 про те, що перевіркою Єдиного держаного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що даних стосовно накладеного арешту постановою відділу НОМЕР_1 від 06.12.2004 на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, не знайдено. Крім того, у даному листі зазначено, що згідно номенклатури справ, журнали реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження, журнали обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю, журнали реєстрації загальної вхідної/вихідної кореспонденції зберігаються у відділі протягом 3 років, після чого вони підлягають знищенню, у зв'язку з чим відділ не має можливості надати більш детальну інформацію.

Вважаючи арешт власного майна необґрунтованим та таким, що порушує права та охоронювані закон інтереси позивача, останній звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

При цьому, приписами частини 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету такого арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

У силу частини 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії листа відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві від 05.02.2016 за вих. №2813, даних стосовно накладеного арешту постановою відділу НОМЕР_1 від 06.12.2004 на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, в Єдиному держаному реєстрі виконавчих проваджень не знайдено.

Виходячи з наведеного, враховуючи вказану інформацію, надану відповідачем, суд дійшов висновку про те, що станом на момент розгляду даної справи судом відсутня необхідність у продовженні існування арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, оскільки інформації щодо арешту, накладеного постановою серії та номер НОМЕР_1, виданої 06.12.2004, у відповідача, як суб'єкта владних повноважень, що прийняв таке рішення, відсутня.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, та заборони на його відчуження, який накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного від 06.12.2004 НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 1548812).

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві щодо незастосування наслідків завершення виконавчого провадження суд зазначає про таке.

Так, позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що постанова НОМЕР_1 від 06.12.2004, на підставі якої накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1, винесена на виконання виконавчого листа Солом'янського районного суду міста Києва від 16.03.2004 №2-36-1 про стягнення з майно ОСОБА_1 боргу на користь КПЖГ Солом'янського району міста Києва у розмірі 6 105,42 грн.

Проте, за твердженням позивача, вказаний розмір заборгованості було сплачено, на підтвердження чого суду надано копію довідки від 09.12.2015 №1123, виданої житлово-експлуатаційною дільницею №905 комунального підприємства «керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва», з якою вбачається, що заборгованість по квартирній платі та комунальних послугах за виконавчим листом №2-36-1 у сумі 6 044,98 грн. сплачено.

На підставі викладеного, на думку позивача, у відповідача виник обов'язок із закінчення виконавчого провадження та застосування наслідків такого завершення.

Приписами пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, як було зазначено вище, підстави для накладення арешту на нерухоме майно, що належить позивачу, у відповідності до постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного від 06.12.2004 НОМЕР_1, наявними у матеріалах справи доказами не доведено, з огляду на що стверджувати про факт протиправної бездіяльності відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві щодо незастосування наслідків завершення виконавчого провадження у суду відсутні законодавчо мотивовані підстави.

Натомість, як було зазначено вище, з метою належного захисту прав та інтересів позивача суд дійшов до висновку про зобов'язання відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1, та заборони на його відчуження, який накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного від 06.12.2004 НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 1548812), оскільки наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено обґрунтованості продовження існування такого арешту.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві вчинити дії, спрямовані на зняття арешту з нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 та заборони на його відчуження, який накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного від 06.12.2004 НОМЕР_1 (реєстраційний номер обтяження 1548812).

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.