Справа № 2а-4731/11/1370
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2016 р. м. Київ К/800/12600/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Вербицької О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 р.

у справі № 2а-4731/11/1370 (№ 25171/12/9104)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФО-П ОСОБА_4) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова (далі - відповідач, ДПІ у Галицькому районі м. Львова), в якому просила суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.08.2010 р. № /0 та № /0, від 08.11.2010 р. № /1 та № /1, від 31.01.2011 р. № /2 та № /2.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011 р. позов задоволено повністю; вирішено питання про судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011 р. скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 р. та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011 р.

Відповідач у письмових запереченнях на касаційну скаргу та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає рішення суду апеляційної інстанції законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Сторони в судове засідання 10.02.2016 р. не з'явились, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені, справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі положень статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі направлення від 26.07.2010 р. та відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб'єктів господарювання посадовими особами ДПІ у Галицькому районі м. Львова була проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності ФО-П ОСОБА_4 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2007 р. по 31.03.2010 р., за результатами якої складено акт від 11.08.2010 р. № 4330/17-2/НОМЕР_1 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог: - пункту 4.1 статті 4, підпункту 8.1.3 пункту 8.1 статті 8, підпункту 9.12.2 пункту 9.12 статті 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», в результаті чого, відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 62 190,41 грн.; - підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого занижено податок на додану вартість у період, що перевірявся, на загальну суму 195 грн.; - підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», в результаті чого донараховано податку на додану вартість в сумі 83 108 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 21.08.2010 р. були винесені податкові повідомлення-рішення: № /0, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 62 190,41 грн.; № /0, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 124 954,50 грн., з яких 83 303 грн. - за основним платежем та 41 651,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень до вищестоящих податкових органів у адміністративному порядку, ДПІ у Галицькому районі м. Львова 08.11.2010 р. були винесені податкові повідомлення-рішення № /1 та № /1 на суми зобов'язань аналогічні сумам визначених в податкових повідомленнях-рішеннях від 21.08.2010 р.

В подальшому, Рішенням ДПІ у м. Львові від 03.12.2010 р.№ 23495/10/25-005/404, прийнятим за результатами повторної скарги скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 21.08.2010 р. № 0/0 в частині сплати 8 895,93 грн. податку з доходів фізичних осіб, та прийнято нові податкові повідомлення-рішення від 31.01.2011 р. № /2 та № /2, в результаті чого суму податку з доходів фізичних осіб занижено на 53 294,48 грн. В іншій частині податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Як вбачається з акту перевірки від 11.08.2010 р. № 4330/17-2/НОМЕР_1 підставою для визначення позивачу зазначених податкових зобов'язань слугували висновки перевіряючих про безпідставне формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ «Компанія Квадробуд», та надання позивачем послуг не зазначених у свідоцтві про сплату єдиного податку.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагентом правочинів, а висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права.

Скасовуючи рішення окружного адміністративного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки податкового органу викладені в акті перевірки позивачем не спростовані, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з такою позицією суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та замовниками було укладено ряд договорів про виконання робіт, згідно яких ФО-П ОСОБА_4 здійснювала в якості виконавця роботи, пов'язані із прибиранням приміщень, що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт.

Так, позивачем здійснювались чистка килимового покриття, чистка крісел, видалення плям, миття скла, чистка дивана, хімічна чистка лінолеуму, покриття лінолеуму акрилополімерною плівкою, видалення жуйки, хімічна чистка плитки, покриття та полірування плитки захисними полімерними плитками, шліфування, полірування мармуру, миття підлоги та ін.

Судом першої інстанції зазначено, що Національним класифікатором України ДК 009:2005 передбачено такий вид економічної діяльності як прибирання виробничих та житлових приміщень, устаткування та транспортних засобів (код 74.70 Класифікатора). Зокрема, цей підклас включає : - прибирання внутрішніх приміщень в будівлях усіх типів, у тому числі в установах, закладах, підприємствах, в магазинах, а також в багатоквартирних житлових будинках тощо; - чищення димоходів, камінів, плит, печей, сміттєспалювачів, бойлерів, вентиляційних шахт та витяжних пристроїв тощо; - миття вікон; - чищення промислового устаткування, миття пляшок, очищення цистерн для автодорожніх та морських перевезень тощо;

Натомість, кодом 93.01 Класифікатора передбачено такий вид економічної діяльності як «Прання, хімчистка та фарбування».

Кодом 93.01.2 передбачено таку економічну діяльність як «Чищення та фарбування текстильних та хутряних виробів». Цей підклас включає: - хімчистку та фарбування усіх видів одягу, включаючи хутряний, та текстильних виробів як для населення, так і для промислових й торгівельних підприємств; - чищення ковдр, штор, занавісок тощо.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо недоведеності висновків зроблених відповідачем, що позивачем здійснювалась інша діяльність, ніж передбачена кодом 74.70 Національного Класифікатору України, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для включення вартості робіт по прибиранню приміщень до об'єкту оподаткування за ставкою 15%.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податкова накладна є єдиною підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки тільки цей документ підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем: чи то оплату покупцем товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

З положень зазначених правових норм вбачається, що податковий кредит є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді ФО-П ОСОБА_4, в межах своєї господарської діяльності, було укладено договір купівлі-продажу промтоварів зі своїм контрагентом-постачальником ТОВ «Компанія Квадробуд».

В матеріалах справи в повному об'ємі наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704) і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства та із встановлених обставини у справі, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, яке прийнято на підставі повного та всебічного дослідження обставин справи з дотриманням вимог законодавства.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України на підставі положень статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 163, 211, 220, 222, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2014 р. - скасувати, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 20.09.2011 р. - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) О.В. Вербицька