Справа № 2а-48596/11
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/19997/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області про перерахунок пенсії Дітям війни, за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, -

у с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області (далі - УПФ) в якому просила визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок та виплату підвищення до пенсії, передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни».

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на незаконність дій відповідача щодо обчислення розміру та виплати їй спірного підвищення до пенсії, а тому просила задовольнити позов.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2011 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням УПФ подало апеляційну скаргу.

Оскаржуваною ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини 4 статті 189 Кодексу

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що скарга подана відповідачем з пропуском встановленого законом річного строку.

У відповідності до абзацу 3 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Постанова суду першої інстанції, про апеляційний перегляд якої просив відповідач прийнята в порядку скороченого провадження, згідно статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини 7 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова складається та підписується у день її прийняття, а її копії не пізніше наступного дня надсилаються сторонам рекомендованим листом із повідомленням.

Оскільки, оголошення судового рішення, ухваленого в порядку скороченого провадження чинним процесуальним законодавством не передбачено, колегія суддів дійшла висновку, що річний строк, встановлений абзацом 3 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, в даному випадку необхідно обчислювати саме з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду першої інстанції, тобто з 10 серпня 2011 року.

За правилами частини 1 статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, річний строк, встановлений абзацом 3 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України для подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, прийнятої в порядку скороченого провадження 10 серпня 2011 року закінчився 10 серпня 2012 року.

При цьому, колегія суддів наголошує, що посилання скаржника на дату отримання зазначеного судового рішення могли слугувати підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, однак в межах одного року, оскільки положення абзацу 3 частини 4 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України є обмежувальними для подання апеляційних скарг прокурорами, органами державної влади, органами місцевого самоврядування чи іншого суб'єкта владних повноважень.

Ураховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі є правильним.

З огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Білій Церкві Київської області відхилити, а ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало