Справа № 820/10483/15
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

05 лютого 2016 р. Справа № 820/10483/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С., суддів Мельникова Р.В., Мар'єнко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Король Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби України ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби України, ОСОБА_3 юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби України в якому просить суд:

- визнати незаконним (протиправним) і скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 01 квітня 2015 року за № 20430222;

- зобов'язати Державну реєстраційну службу України зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року замінено первинного відповідача Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 на належного відповідача Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби України ОСОБА_2.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 року залучено у якості другого відповідача ОСОБА_3 юстиції України.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що при винесенні оскаржуваного рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 не зазначено жодної визначеної Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підстави для відмови в державній реєстрації права власності за позивачем, чим порушено права позивача. Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав.

Позивач в судове засідання не прибув, уповноваженого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач, Державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби України ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача, Державної реєстраційної служби України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача, ОСОБА_3 юстиції України в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача ОСОБА_3 юстиції України. У письмових запереченнях проти заявленого позову представник відповідача ОСОБА_3 юстиції України заперечував та зазначив, що Державною реєстраційною службою України, ОСОБА_3 юстиції України щодо позивача жодних рішень не приймалось, у зв'язку з чим відповідач є неналежним відповідачем.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановила наступне.

ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернулась із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

Відповідно до картки прийому заяви №20323204 від 27.03.2015 року до заяви додано договір іпотеки від 16.08.2006 року серія та номер: 1588, видавник: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, договір позики з виконавчим написом та їх копія, серія та номер: 1586, виданий 16.08.2006, видавник: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_4, договір купівлі-продажу, та копія, серія та номер: 2379, виданий 18.11.2000, видавник: приватний нотаріус ОСОБА_5, вимога та копія, опис вкладення в цінний лист та копія (а.с. 16).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 №20430222 від 01.04.2015 року у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відмовлено. На підставу відмови державним реєстратором прав на нерухоме майно з посиланням на ст. 4 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року зазначено, що за результатами здійсненого пошуку відомостей в Державному реєстрі речових прав, встановлено відсутність в Державному реєстрі іпотек зареєстрованих записів про реєстрацію договору іпотеки від 16.08.2006 року (а.с. 17).

З наявних в матеріалах справи доказів колегією суддів встановлено, що на підставу набуття права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, позивачем покладено договір іпотеки від 16.08.2006 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та нотаріально посвідчений. Підставою для укладення договору іпотеки від 16.08.2006 року став договір позики від 16.08.2006 року укладений між тими ж сторонами.

Від так встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 16.08.2006 року укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким позивач передала боржнику в позику 9300 доларів США, а боржник прийняла їх і зобов'язалася повертати частинами по 300 доларів США не пізніше 16 числа кожного місяця в період з 16 вересня 2006 року до 16 лютого 2008 року і здійснити остаточне повернення позики в сумі 300 доларів США не пізніше 16 березня 2009 року (а.с. 7-8).

В забезпечення виконання зобов'язань боржника за договором позики від 16 серпня 2006 року, боржником передано позивачеві в іпотеку квартиру АДРЕСА_3, про що укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 1588 (а.с. 9).

Відповідно до умов договору іпотеки, а саме пункту 10 договору сторонами передбачений договір про задоволення вимог іпотекодержателя (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі). Цей пункт дійсного договору укладений сторонами відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦК України, ст. 6 ЦК України, ст. 627 ЦК України, ч. 2 ст. 639 ЦК України та згідно зі статтями 36 і 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з домовленістю сторін, при виникненні у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право за власним вибором продати предмет іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону «Про іпотеку» та в порядку пункту 6 цього договору), або обернути його у свою власність (в порядку ст. 37 Закону «Про іпотеку) в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобов'язання. Вибір іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньо підтверджується його заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору. З метою реєстрації переходу права власності сторони надають право реєстраторові вважати цей договір як власне договір іпотеки, або як договір про задоволення вимог, в залежності від того, який з договорів вважатиметься підставою для реєстрації переходу права власності до іпотекодержателя згідно з діючим законодавством на момент такої реєстрації.

Позивачем в адміністративному позові зазначено, що боржником порушено умови договору позики та не повернуто у встановлений строк грошові кошти, у зв'язку з чим відповідно до приписів ст. 35 3акону України «Про іпотеку» позивачем надіслано боржнику вимогу від 13 квітня 2009 року про усунення порушення виконання зобов'язань з повернення боргу за договором позики від 16 серпня 2006 року з викладом змісту порушених зобов'язань, вимогою про їх виконання у 30-денний строк та з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання (а.с. 11).

Докази надіслання та отримання зазначеної вимоги надано до суду (а.с. 12).

Матеріали справи містять виконавчий напис приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу від 16 грудня 2010 року, за яким запропоновано додатково стягнути з боржника на користь позивача неустойку за період з 22.02.2009 року по 04.06.2009 року в розмірі 15 300 гривень (а.с. 13).

Доказів виконання зазначеного виконавчого напису матеріали справи не містять.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Колегія суддів зазначає, що питання порядку проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, на теперішній час, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV від 01.07.2004 (далі - Закон), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції Постанови Кабінету ОСОБА_7 України №868 від 17.10.2013 (далі - Порядок), Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений Постановою Кабінету ОСОБА_7 України від 26.10.2011 №1141, Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом ОСОБА_3 юстиції України №3502/5 від 12.12.2011, Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затверджений наказом ОСОБА_3 юстиції України №1844/5 від 14.12.2012 та іншими нормативно-правовими актами України (далі законодавство з питань державної реєстрації прав).

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 5ст. 3 Закону, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1ст. 6 Закону встановлено, що систему органів державної реєстрації прав становлять: ОСОБА_3 юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені ОСОБА_3 юстиції України в установленому законодавством порядку (далі - органи державної реєстрації прав).

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 8 Закону, до повноважень органу державної реєстрації прав відноситься проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації.

Згідно з приписами пункту 28 Порядку державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для такої відмови, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Відповідно до приписів ст. 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Державна реєстрація застави повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання, космічних об'єктів проводиться у порядку, встановленому Кабінетом ОСОБА_7 України, а саме Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_7 України від 5 липня 2004 р. N 830.

Державна реєстрація іпотеки всіх інших об'єктів нерухомості, відмінних від зазначених у другому реченні ст. 4 Закону України "Про іпотеку", здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особою, на яку відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою, на підставі повідомлення іпотекодержателя.

Такими особами Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено державного реєстратора та у випадку, передбаченому цим Законом, нотаріуса як спеціального суб'єкта, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст. 9).

Слід зазначити, що законодавцем пов'язано момент виникнення взаємних прав та обов'язків сторін за договором іпотеки шляхом внесення змін до Закону України "Про іпотеку", згідно з якими такі права й обов'язки з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" зі змінами від 4 липня 2013 р.), а не з моменту нотаріального посвідчення іпотечного договору.

З врахуванням встановлення на законодавчому рівні пов'язаності моменту виникнення прав за договором іпотеки з процедурою проведення державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а не з моменту нотаріального посвідчення такого договору є підставою для її дійсності.

Колегія суддів зазначає, що разом із тим права, які виникли на підставі іпотек, укладених до набрання чинності змінами щодо моменту виникнення прав та обов'язків за іпотечними правовідносинами (до 4 серпня 2013 р.), у разі відсутності їх державної реєстрації визнаються дійсними.

З огляду оскаржуваного рішення №20430222 від 01.04.2015 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень колегією суддів встановлено, що на підставу відмови у проведенні державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, державним реєстратором зазначено про відсутність в Державному реєстрі іпотек зареєстрованих записів про реєстрацію договору іпотеки від 16.08.2006 року.

Відповідачем не було проведено аналізу наданого договору іпотеки на предмет дійсності, проте як чинним на момент звернення із заявою про здійснення державної реєстрації права власності законодавством передбачено проведення державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує у можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України - за змістом цей критерій випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

"На підставі" означає, що суб'єкт владних повноважень має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України (далі - законом) та зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

"У межах повноважень" означає, що суб'єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

"У спосіб" означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

З врахуванням вище зазначеного та встановлених під час судового розгляду обставин, суд приходить до висновку про правомірність винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 рішення №20430222 від 01.04.2015 року.

Щодо позовних вимог позивача стосовно зобов'язання Державної реєстраційної служби України зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 9 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" передбачає, що державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли, державний реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавства колегія суддів приходить до висновку, що повноваження щодо прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень віднесено на законодавчому рівні до виключної компетенції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідного органу державної реєстрації прав, а не до компетенції органу державної реєстрації прав.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. В Україні на теперішній час, встановлено та діє заявний публічно-правовий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтв про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Окремо колегія суддів зазначає, що зі змісту рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи №R/80/2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_7 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд зауважує, що з приписів норм діючого права виходить неприпустимість підміни судом субєкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого субєкта. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за відповідними критеріями.

Тому в даному випадку питання щодо здійснення реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: №2 в будинку №3 по вулиці Садовій в селі Хроли Харківського району Харківської області належить виключно до компетенції відповідача та не входить до компетенції суду, а отже, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Державної реєстраційної служби України зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби України ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби України, ОСОБА_3 юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку статті 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П ОС Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби України ОСОБА_2, Державної реєстраційної служби України, ОСОБА_3 юстиції України про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2016 року.

Головуючий суддя Нуруллаєв І.С.

Суддя Мельников Р.В.

Суддя Мар'єнко Л.М.