Справа № 297/144/16-а
Суддя: Ільтьо І. І.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/144/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості про визнання рішення щодо скорочення виплати допомоги по безробіттю протиправним та його скасування,-

В С Т А Н О В И В:

22.01.2016 року надійшла адміністративна справа, згідно якої позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості про визнання рішення щодо скорочення виплати допомоги по безробіттю протиправним та його скасування.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що в період з 13.07.2012 року по 02.11.2015 року він працював в органах прокуратури Закарпатської області на різних посадах. 27.10.2015 року перебуваючи на посаді прокурора прокуратури міста Ужгорода, у звязку з неможливістю в подальшому працювати на постійній основі в місті Ужгороді та винаймати на отриману заробітну плату житло, через різке подорожчання ринку нерухомості та комунальних платежів, позивач вимушений був подати заяву про звільнення з органів прокуратури та переїхати проживати до своїх батьків за місцем прописки.

Результатом розгляду його заяви, з урахуванням поданого клопотання на підставі ст. 38 КЗпП України щодо переїзду на нове місце проживання, виконувачем обовязків прокурора Закарпатської області було прийнято рішення про звільнення позивача з 02.11.2015 року з органів прокуратури.

У подальшому, у зв'язку з неможливістю особисто працевлаштуватися він звернувся із заявою до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості (далі - ОСОБА_2 МРЦЗ) про надання статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.

24.12.2015 року згідно наказу № НТ151224 ОСОБА_2 МРЦЗ йому надано статус безробітного у відповідності до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення».

28.12.2015 року позивачу призначено допомогу по безробіттю на період часу з 28.12.2015 року по 21.12.2016 рік та одночасно цього ж дня прийнято рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю на 90 днів (на період часу з 28.12.2015 року по 26.03.2016 року) - у зв'язку із звільненням безробітного з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин відповідно до пп. 1 п. 5 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп. 1 п. 5.3. «Порядку надання допомоги по безробіттю».

Вказане рішення ОСОБА_2 МРЦЗ вважає неправомірним і таким, що порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 25.01.2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості через канцелярію суду подав письмове заперечення по справі, згідно якого позовні вимоги не визнав, з підстав наведених в письмовому запереченні, у звязку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з питання призначення допомоги по безробіттю звернувся до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості, надавши при цьому трудову книжку з записом від 02.11.2015 р. під № 07 про звільнення з посади прокурора міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно витягу із наказів відповідача про прийняті рішення по ОСОБА_1 серії ПК № 100002 «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України «Про зайнятість населення», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та нормативними актами щодо їх застосування», позивачу наказом № НТ151224 від 24.12.2015 року було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п.1, 3, 4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» з 28.12.2015 року по 21.12.2016 року. Цим же наказом позивачу відповідно до пп.1 п.5 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та пп.1 п.5.3 «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» скорочено виплату допомоги по безробіттю на строк 90 календарних днів, тобто з 28.12.2015 року по 26.03.2016 року, у зв'язку зі звільненням його з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»від 2 березня 2000 року № 1533-ІІІ, Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 року № 219, Порядком надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, Порядком надання матеріальної допомоги по безробіттю, одноразової матеріальної допомоги безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні, допомоги на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 р. № 309.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування,їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» визначає: страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби). Особа набуває статусу застрахованої особи з дня укладання трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, з цього дня починається сплата страхових внесків. Сплата страхових внесків припиняється з дня розірвання трудового договору (контракту) або закінчення строку дії цивільно-правового договору.

Згідно зі статтею 21 зазначеного Закону страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем. Період, протягом якого застрахована особа була звільнена відповідно до цього Закону від сплати страхових внесків або отримувала виплати за окремими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсій по інвалідності, державної соціальної допомоги, яка призначається інвалідам замість пенсії), включається до страхового стажу.

Частина третя статті 23 зазначеного Закону встановлює, що допомога по безробіттю особам, які звільнилися з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, призначається відповідно до частин першої та другої цієї статті, і її виплата починається з 91-го календарного дня.

Підпунктом 1 пункту 5 статті 31 Закону України № 1533-ІІІ передбачено, що тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі: звільнення з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин або за угодою сторін (на 90 календарних днів); звільнення з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41і 45 Кодексу законів про працю України (на 90 календарних днів); приховування відомостей про працевлаштування на тимчасову роботу (у тому числі за межами України) або здійснення іншої діяльності за винагороду в період одержання допомоги по безробіттю; порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню; перереєстрації безробітного, який був знятий з обліку за невідвідування державної служби зайнятості більше 30 календарних днів без поважних причин та не сприяв своєму працевлаштуванню; припинення без поважних причин професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням державної служби зайнятості.

Таким чином встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був звільнений з посади прокурора міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», і при зверненні до центру зайнятості надав трудову книжку саме з зазначеним записом, що відповідно було підставою для призначення йому допомоги по безробіттю, як особі, що звільнилася з останнього місця роботи за власним бажанням без поважних причин, і її виплати починається з 91-го календарного дня.

Крім того, згідно п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 587 - записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

При цьому п.1.1 вищевказаної Інструкції та ст. 48 КЗпП України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як вбачається з копії трудової книжки АВ №991969, позивачу було внесено запис від 02.11.2015 р. під № 07 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора міста Ужгорода та з органів прокуратури Закарпатської області за власним бажанням на підставі п. 7 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно п.3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198, чітко визначено перелік документів, з яких встановлюється наявність чи відсутність поважної причини.

Таким чином, враховуючи п.1.1, п.2.3. Інструкції про ведення трудових книжок працівників, поважна причина звільнення має бути внесена саме до трудової книжки.

Разом з тим, запис за № 07 наданої позивачем трудової книжки не містить посилання на звільнення в зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Підтвердження причин поважності звільнення будь-якими документами, ніж визначені в п. 3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198, не передбачено.

Крім того, не приймається до уваги посилання позивача про те, що звільнення відбулося з поважних причин, а саме у звязку з неможливістю в подальшому працювати на постійній основі в місті Ужгороді та винаймати на отриману заробітну плату житло, через різке подорожчання ринку нерухомості, комунальних платежів і у звязку з цим переїзд до батьків за місцем прописки, оскільки вважаю зазначені обставини не є такими, що унеможливлювали продовження роботи позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 19, 46 Конституції України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», КЗпП України, ст.ст. 9, ч.2 ст.11,71, 94, 104, 183-2, 256 КАС України,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міськрайонного центру зайнятості про визнання рішення щодо скорочення виплати допомоги по безробіттю протиправним та його скасування - відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано до Львівського апеляційного адміністративного суду через Берегівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_3