Справа № 212/5774/15-а(2-а/212/126/15)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 рокусправа № 212/5774/15-а(2-а/212/126/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чередниченко В.Є.

суддів: Панченко О.М. Коршуна А.О.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 Мацієвича на постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року у справі №212/5774/15-а(2-а/212/125/15) за адміністративним позовом ОСОБА_1 Мацієвича до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, третя особа Управління державного казначейства у м. Кривому Розі про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, скасування постанов про стягнення коштів та відшкодування неправомірно стягнутих коштів, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 Мацієвич 20 липня 2015 звернувся до суду з позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, в якому просить суд:

визнати пропущений строк звернення до суду з поважних причин та поновити його;

визнати дії відповідача в особі державного виконавця Сєроух С.В. Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції неправомірними про стягнення з позивача: постановою від 12.10.2012 року витрат на проведення виконавчих дій 90,31 грн. та постановою про звернення стягнення від 09.07.2013 року; постановою від 12.10.2012 року витрат на проведення виконавчих дій 680 грн. та постановою про звернення стягнення від 09.07.2013 року; постановою від 07.11.2012 року штрафу - 170 грн. та постановою про звернення стягнення від 09.07.2013 року; постановою від 13.11.2012 року штрафу - 340 грн. та постановою про звернення стягнення від 09.07.2013 року;

визнати протиправними та скасувати:

- постанову від 12.10.2012 року про стягнення витрат на проведення виконавчих дій 680 грн. та постанову про звернення стягнення від 09.07.2013 року;

- постанову від 07.11.2012 року штрафу - 170 грн. та постанову про звернення стягнення від 09.07.2013 року;

- постанову від 13.11.2012 року штрафу - 340 грн. та постанову про звернення стягнення від 09.07.2013 року;

стягнути з відповідача на користь позивача неправомірно стягнені кошти у розмірі 1280,31 грн. (90,31 грн., 680 грн., 170 грн., 340 грн.);

стягнути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у сумі 3000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2012 року видано виконавчий лист №2-1930/2011(2/413/238/2012), яким було зобовязано вселити ОСОБА_2 в домоволодіння №99 по вул. Ударній в м. Кривому Розі та поновити її в реєстрації за вказаною адресою. У виданому виконавчому листі боржником було зазначено позивача. Надалі на підставі зазначено виконавчого листа, постановами державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_3 з нього були стягнуті витрати на проведення виконавчих дій у сумі 90,31 грн., витрати на проведення виконавчих дій у сумі 680 грн., штраф у сумі 170 грн., штраф у сумі 340 грн. На підставі зазначених постанов стягнення проведені з його пенсії, загальна сума стягнення складає 1280,31 грн. 01.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за його заявою винесено ухвалу про виправлення помилки у виконавчому листі №2-1930/2011 (2/413/238/2012), та вказано боржником ОСОБА_4, Тому позивач вважає, що оскільки помилка у виконавчому листі була виправлена, відділом Жовтневої державної виконавчої служби стягнення були здійснені неправомірно, та дії державного виконавця ВДВС Жовтневого району були протиправними.

Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції суперечить принципу законності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до положень статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, законом установлено десятиденний строк звернення до суду з позовом про оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, який починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржуються постанови державного виконавця від 12.10.2012 року, 07.11.2012 року, 13.11.2012 року та від 09.07.2013 року та дії державного виконавця вчинені на підставі цих постанов щодо стягнення з позивача грошових коштів у загальному розмірі 1280,31 грн.

При цьому, в якості підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 зазначає те, що лише 01.10.2014 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу визнав помилку в виконавчому листі № 2-1930/2011- визнавши неправомірним визнання ОСОБА_1 боржником, тобто саме з цієї дата він дізнався про порушення своїх прав.

Таким чином, пропуск строку звірення до суду з позовом ОСОБА_1 повязує не з тим, що йому не було невідомо про наявність зазначених постанов державного виконавця від 12.10.2012 року, 07.11.2012 року, 13.11.2012 року та від 09.07.2013 року та дій державного виконавця вчинених на підставі цих постанов, а у звязку з несвоєчасним виправленням судом помилки.

При цьому, наявні в матеріалах справи копії супровідних листів від 12.10.2012 року №22074 та №22073 (а.с.8-11) свідчать про направлення державним виконавцем копій оскаржених постанов від 12.10.2012 року позивачу.

Також, згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, починаючи з 01 серпня 2013 року з пенсії позивача у відповідності до зазначених постанов державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 12.10.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 90,31 грн., від 07.11.2012 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 170 грн., від 13.11.2012 року про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 340 грн. розпочато відрахування цих сум, яке відбулось протягом 2013 року (а.с. 12). Про відомість обставин стягнення з нього вказаних сум позивач також зазначає і у позові.

Таким чином, враховуючи те, що пенсійні виплати є щомісячними виплатами, позивач починаючи з серпня 2013 року повинен був дізнатися про наявність постанов державного виконавця від 12.10.2012 року. від 07.11.2012 року та від 13.11.2012 року на підставі яких було здійснено відрахування з його пенсії грошових коштів на загальну суму 1280,31 грн. та проведення таких дій по відрахуванню.

При цьому, як зазначається позивачем в позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, позивач з метою захисту порушеного права лише 30 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, скасування постанов про стягнення коштів та відшкодування неправомірно стягнутих коштів.

Таким чином викладене свідчить про те, що позивач у період з серпня 2013 року (з моменту коли він повинен був дізнатися про порушення своїх прав) по жовтень 2014 року, включно, тобто більше ніж протягом року, не звертався до суду для захисту порушеного права з позовом щодо визнання дій субєкта владних повноважень протиправними, скасування постанов про стягнення коштів та відшкодування неправомірно стягнутих коштів.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_1 з заявою про виправлення помилки у виконавчому листі звернувся до суду лише 22 вересня 2014 року, тобто вже після пропуску строку звернення до суду з позовом про оскарження постанов державного виконавця від 12.10.2012 року, 07.11.2012 року, 13.11.2012 року та від 09.07.2013 року та дій державного виконавця вчинених на підставі цих постанов. Таким чином підстави для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом відсутні.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що встановлення обмежених строків звернення до суду законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Викладені обставини справи свідчать про те, що позивач будучи обізнаним про порушення, на його думку, своїх прав, свобод чи інтересів оскаржуваними постановами у встановлений десятиденний строк звернення до суду визначений положеннями статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України для оскарження дій та постанов державного виконавця до суд не звернувся, доказів обставин, які були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом суду не надав.

Слід зазначити й про те, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно зі статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строків встановлених на те законом, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, постанову суду першої інстанції скасувати та залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись: пунктом 9 частини 1 статті 155, статтями 203, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Мацієвича задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року у справі №212/5774/15-а(2-а/212/125/15) скасувати та позов ОСОБА_1 Мацієвича залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун