Справа № 363/5303/15-а
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

"03" лютого 2016 р. Справа № 363/5303/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання дій відповідача щодо відмови у встановлені статусу та видачі посвідчення інваліда війни протиправними, зобов'язання встановити такий статус та видати посвідчення.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача, будучи повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 11 грудня 2015 року звернувся з письмовою заявою про видачу посвідчення інваліда війни до УСЗН Вишгородської РДА Київської області, в чому йому відмовлено на підставі листа №3977 від 14 грудня 2015 року.

З матеріалів справи встановлено, що у період з 09 по 17 вересня 1986 року протягом 135 годин, з 01 по 18 грудня 1986 року протягом 151 години, з 16 по 31 грудня 1986 року протягом 150 годин, з 01 по 08 січня 1987 року протягом 85 годин та з 09 по 20 січня 1987 року протягом 155 годин, позивач приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони, працював водієм в АТП 33027, підпорядковане Шевченківському райвіськомату м. Києва.

Дані обставини підтверджуються військовим квитком серії НУ №4707502, маршрутним листом учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та копією трудової книжки позивача, а також узгоджуються зі змістом інформаційної довідки про участь у формуваннях Цивільної оборони Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи №01.01-09/1753/5 від 07 грудня 2015 року

Згідно цієї довідки у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборони СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року №01, від 30.04.1986 року №02, від 04.05.1986 року №16, від 19.05.1986 року №52 та ін.), цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей.

Згідно посвідчення серії А №085709 від 26 лютого 1988 року з вкладкою учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Категорії 1 серії А №085709 від 26 лютого 1988 року ОСОБА_3 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1).

Тому, перебування позивача у складі формувань ЦО та участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, підтверджується належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно витягу із ату огляду у МСЕК №009858 від 25 листопада 1998 року, позивачу встановлено II групу інвалідності у зв'язку із захворюваннями, пов'язаними з роботами на ЧАЕС.

Відповідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать також інваліди з числа: осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Зазначене стосується позивача, який приймав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в складі формувань Цивільної оборони, створеного згідно діючого на той час законодавства, зокрема, на підставі Положення про Цивільну оборону СРСР затвердженого постановою ЦЕК КПРС Ради Міністрів СРСР №1111 від 18 березня 1976 року.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №302 від 12 травня 1994 року, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

За змістом п. 7 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що право на встановлення позивачу статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами у розумінні КАС України, наявними у матеріалах справи, тому дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни є неправомірними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надано доказів правомірності дій щодо відмови у встановленні позивачу статусу інваліда війни, що підтверджується наведеними законодавчими нормами та наявними матеріалами справи.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту є пропорційним змісту порушеного права, Законом не заборонений, а навпаки йому відповідає, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії ґрунтуються на Законі і мають бути задоволені.

На підставі викладеного і керуючись статтями 160-163 КАС України,

постановив:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області щодо відмови ОСОБА_3 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_3 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя