Справа № 813/6926/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/27674/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Євробуд» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2013 року Приватне підприємство «Євробуд» (далі - позивач, ПП «Євробуд») звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління Міндоходів у Львівській області щодо видачі наказу № 133 від 16.07.2013 року про проведення невиїзної документальної перевірки Приватного підприємства «Євробуд», проведення такої перевірки, складання акту перевірки № 2/13/209000000/33071398 від 07.08.2013 року, прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.09.2013 року № /33071398 та № /33071398; визнати протиправними та скасувати зазначені податкові повідомлення-рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що відповідачем безпідставно винесено оскаржувані повідомлення-рішення, оскільки у відповіді Пермської ТПП РФ, яка отримана відповідачем 31.01.2013 року, повністю надані всі документи на підставі яких станом на 04.02.2013 року завершено перевірку критерію походження товару, а тому сертифікати про походження товару форми СТ-1 від 11.05.2012 року №№RUUА1517408, RUUA1517409, RUUA1517410 були визнані митним органом. Крім того, відповідачем порушено порядок проведення перевірки.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що постановлені із порушенням норм матеріального і процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що у зв'язку з неотриманням запитуваної інформації від Пермської ТПП в повному обсязі на запит від 17.05.2012 року №8/45-6626, митницею було надіслане повторне звернення від 25.07.2012 року № 8/45-10251 із проханням надати уточнюючі відомості та необхідні документи. В листі повторно наголошувалось на тому, що документи є обов'язковими для надання товарові режиму вільної торгівлі. Відповіді на повторний запит станом на 25.10.2012 року отримано не було, що стало підставою для припинення режиму вільної торгівлі до наступних поставок товару. Про що було повідомлено ПП «Євробуд» листом митниці від 26.10.2012 року № 8/45-15474.

В запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки при їх ухваленні суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Відповідно до наказу Головного управління Міністерства доходів у Львівській області від 16.07.2013 року №133 відповідачем з 17 по 30 липня 2013 року проведена невиїзна документальна перевірка ПП «Євробуд» за результатами якої складено акт №2/13/209000000/33071398 від 07.08.2013 року. У вказаному акті зазначено про порушення позивачем вимог п.5.1, 6.7 Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, ч. 5 п. 2.3 та розділів 4, 5 Порядку справляння митними органами ввізного (вивізного) та особливих видів мита під час митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, та визначено податкове зобов'язання ПП «Євробуд» в сумі 68944,64 грн, в т.ч. по ввізному миту - 57453,84 грн., по податку на додану вартість - 11490,78 грн.

Крім того, в акті перевірки зазначено наступне: « 17.05.2012 року за ВМД №209120000/2012/016288 від 17.05.2012 р„ №209120000/2012/016281 від 17.05.2012 року, №2012/016288 Львівською митницею було здійснено митне оформлення в режимі ІМ40 товару «полістирол призначений для спучування або спінювання «Альфапор», тип SЕ, самозатухаючий, у гранулах (код згідно УКТЗЕД, виробник ЗАО «Сибур-Химпром», Росія).

Митне оформлення Товару здійснено із наданням звільнення від сплати ввізного мита на підставі міжурядової Угоди про вільну торгівлю з Російською Федерацією. На підтвердження країни походження Товару позивачем подано преференційні сертифікати про походження форми СТ-1 від 11.05.2012 року №№ RUUА1517408, RUUA1517409, RUUA1517410, видані Пермською Торгово-промисловою палатою РФ.

Львівською митницею здійснювалась перевірка достовірності відомостей, зазначених сертифікатах про походження товару форми СТ-1 від 11.05.2012 року №№ RUUА1517408, RUUA1517409, RUUA1517410, зокрема, перевірка критерію достатньої переробки Товару.

Митницею були направлені запити до Пермської Торгово-промислової палати РФ від 17.05.2012 року № 8/45-6626 та повторний від 25.07.2012 року №8/45-10251 (у зв'язку з отриманням неповної інформації на попередній запит) із мотивованим проханням надати додаткові відомості та первинні документи, що підтверджують виконання заявленого у графі 9 сертифікатів критерію походження «Д3903».

Відповіді на повторний запит станом на 25.10.2012 року митницею отримано не було.

Враховуючи неотримання відповіді та документів стосовно Товару протягом 3-х місяців з дати повторного запиту, критерій походження Товару станом на 26.10.2012 року вважався непідтвердженим, відповідно Товар не міг користуватись режимом вільної торгівлі, з огляду на невиконання умов, встановлених п. 5.1 Правил.

04.09.2013 року відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення № /33071398 та № /33071398.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Щодо проведення невиїзної документальної перевірки позивача та видачі наказу про проведення такої, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України (далі - МК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Згідно з ч. 2 ст. 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Крім того, ч. 4 ст. 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що аналізованими нормами МК України встановлені умови, порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок та порядок їх проведення, зокрема документальних невиїзних. З відомостями про дату початку та місце проведення перевірки платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог ч. 4 ст. 351 МК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену ч. 5 ст. 351 МК України необов'язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами ст. 24 МК України.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що повідомлення про початок проведення невиїзної документальної перевірки, до початку проведення такої, позивачу не було вручено, також позивача не було ознайомлено з наказом про проведення такої.

З огляду на зазначене, суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що дії відповідача з проведення документальної невиїзної перевірки позивача є протиправними, оскільки позивач вчасно не отримав повідомлення до початку її проведення відповідно до ч. 4 ст. 351 МК України.

Також, відповідачем не доведено наявність підстав для винесення наказу та проведення перевірки згідно ч. 2 ст. 351 МК України, а тому суд касаційної інстанції вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій, що дії відповідача щодо видачі наказу № 133 від 16.07.2013 року про проведення невиїзної документальної перевірки ПП «Євробуд», проведення такої перевірки та прийняті за наслідками такої перевірки податкові повідомлення-рішення від 04.09.2013 року № /33071398 та № /33071398 є протиправними.

Крім того, протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень підтверджується наступним.

Згідно частин 1, 2 ст. 36 МК України, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.

Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 7 ст. 36 МК України, повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 40 МК України, у разі якщо у виробництві товару беруть участь дві або більше країн, країною походження товару вважається країна, в якій були здійснені останні операції з переробки, достатні для того, щоб товар отримав основні характерні риси повністю виготовленого товару, що відповідають критеріям достатньої переробки згідно з положеннями цієї статті.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 43 МК України, документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, який видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

За змістом ч. 1 ст. 4 Договору про зону вільної торгівлі, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Договору про зону вільної торгівлі», для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід'ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 року.

Відповідно до розділу 1 Правил, критерій достатньої обробки (переробки) - це один із критеріїв визначення країни походження товарів, відповідно до якого товар, якщо в його виробництві беруть участь дві країни чи більше, вважається таким, що походить з тієї країни, на території якої його було піддано останній істотній обробці (переробці), достатній для надання товарові його характерних властивостей.

Згідно з пунктом 2.4 Правил, у разі участі у виробництві товару третіх країн, крім держав - учасниць Угоди, країна походження товару визначається відповідно до критерію достатньої обробки (переробки) товару.

Згідно статей 2, 4 Договору про зону вільної торгівлі, сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід'ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 року.

Відповідно до пункту 9.3 вказаних Правил, сертифікат може бути не визнаний дійсним митними органами країни ввезення в разі, зокрема, якщо протягом сумарного строку 6 місяців (3 місяці з дати первинного запиту й 3 місяці з дати повторного запиту) митними органами країни ввезення не отримана відповідь стосовно запитуваного сертифіката від компетентних органів країни вивезення або країни походження товару.

Підставою для надіслання запиту митним органом країни ввезення товару повинна бути хоча б одна з обставин, передбачена у пункті 9.1 Правил визначення країни походження товарів, що свідчить про недійсність сертифікату внаслідок наявності у ньому недоліків, чітко визначених законодавством, а не на підставі сумнівів митного органу з приводу змісту актів експертиз чи інших документів.

Підставою для надіслання запиту повинні бути виявлені Митницею відомості, які не дозволяють провести однозначної ідентифікації товару стосовно декларованого.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено факт надання ПП «Євробуд» при митному оформленні товару всіх необхідних документів, які посвідчують правильність здійснення митної операції щодо можливості застосування преференційного режиму оподаткування. Крім того, необхідні документи були надані і Пермською ТПП у встановлений законодавством строк, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Чинним законодавством не передбачено повноважень митних органів самостійно визначати рівень дотримання критерію достатньої обробки/переробки товарів, оскільки це питання належать до виключної компетенції органів, що видають сертифікати форми СТ-1.

Таким чином, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що позивачем при митному оформленні товару було надано всі необхідні документи, які посвідчують правильність здійснення митної операції щодо можливості застосування преференційного режиму оподаткування.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та установленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2015 року у справі № 813/6926/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

О.В. Карась

А.О. Рибченко