Справа № 2а-1670/5697/12
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/800/29668/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого суддіМалиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України (заміненого ухвалою суду першої інстанції від 29.03.2012 року), у якому, з урахуванням уточнень просив: визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України щодо не проведення розрахунку за не отримане речове майно при звільненні зі Збройних Сил України; зобов`язати Міністерство оборони України перерахувати цільовим призначенням на ім`я позивача на відповідний розрахунковий рахунок військової частини НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 4760 грн. 74 коп. як розрахунок при звільненні за не отримане речове майно під час проходження військової служби.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача компенсацію за не отримане речове майно за період до 11 березня 2000 року та з 22 травня 2008 року по 30 грудня 2011 року на загальну суму 1484 гривні 92 копійки. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення компенсації за неотримане речове майно за період з 24.04.2004 року по 31.12.2006 року та прийнято в цій частині позовних вимог нову постанову, якою стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно в сумі 1 945 грн. 66 коп. В іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2012 року залишено без змін.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, один із відповідачів - Військова частина НОМЕР_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати.

Від позивача та другого відповідача письмових заперечень або доповнень до касаційної скарги на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України і наказами Командувача Повітряних сил Збройних Сил України (по стройовій частині) та командира Військової частини від 11.11.2011 року №803 (по стройовій частині); від 30.12.2011 року №296 звільнений у запас за п. «в» ч. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за віком) та виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлений для зарахування на військовий облік до Миргородського ОМВК Полтавської області, відповідно.

Вважаючи, що має право на отримання (після звільнення зі служби) виплати грошової компенсації за невикористане речове майно звернувся з позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності підстав для отримання ОСОБА_1 заборгованості по грошовій компенсації замість належного до видачі речового майна за період до 11.03.2000 року та з 22.05.2008 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивач був звільнений з військової служби у грудні 2011 року, а тому має право на отримання грошової компенсації замість не отриманого речового майна за період по 11 березня 2000 року, з 28 жовтня 2004 року по 31.12.2006 року та з 22.05.2008 року.

З таким висновками судів попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується та вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) (у редакції, яка діяла до 11 березня 2000 року) було передбачено, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.
Відповідно до статті 2 Закону України від 17 лютого 2000 року № 1459-ІІІ «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів»дію частини другої статті 9 Закону № 2011-XII зупинено у частині одержання військовослужбовцями за їх бажанням грошової компенсації за неодержане речове майно.
Законом України від 3 листопада 2006 року №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону №2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 року), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону №2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів Вищого адміністративного суду України доходить висновку, що на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон №2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1444, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить положенням Закону № 2011-XII.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах та ухвалах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року, від 24 червня 2014 року, від 25 вересня 2015 року (№ 21-38а13; № 21-253а14; 21-4739а15, відповідно).

Отже, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не має.

Разом з тим, як вбачається з прохальної частини касаційної скарги та її змісту, заявник оскаржує тільки рішення суду апеляційної інстанції.

При цьому враховуючи, що даним рішенням частково було залишено рішення суду першої інстанції без змін (задоволено вимоги по періоду нарахування до 2000 року і після 2008 року), колегія суддів Вищого адміністративного суду України, користуючись наданим правом виходити за межі доводів касаційної скарги (частина друга статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, далі КАС України) вважає за необхідне також скасувати рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або проведення додаткової перевірки доказів, обставини встановлені повно та правильно, але допущена помилка в застосуванні норм матеріального права, суд касаційної інстанції, згідно зі статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України, скасовує рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалює нове рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 223, 229, 232КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2012 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, про визнання протиправною бездіяльність скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили протягом п`яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Малинін
Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець