Справа № 826/15619/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Файдюк В.В., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Новак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування постанови та припису,-

В С Т А Н О В И Л А :

31 липня 2015 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати постанову Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №12/1014-3979-15 від 21.07.2015 та визнати протиправним й скасувати припис Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області №14 від 13.07.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва замінено неналежного відповідача - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області на належного - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області, не погоджуючись із зазначеною постановою, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у 2003 році ПІІ «Лукойл-Україна» проведено реконструкцію АЗС за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а шляхом влаштування стаціонарного автомобільного газозаправного пункту на 2 резервуари для зріджених газів пропан-бутану загальною ємністю 10 куб. м., газозаправної колонки та навісу (а.с. 82 Том I).

На підставі наказу Державної архітектурно-будівльної інспекції України «Про проведення позапланової перевірки» від 15.06.2015 №583 та постанови старшого слідчого в ОВС Слідчого управління УМВС України в Миколаївській області підполковника міліції Демяненко І.В. про призначення перевірки додержання вимог містобудівного законодавства за матеріалами досудового розслідування, внесеного до єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000055 від 12.03.2015, проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил АЗС ПІІ «Амік Україна» за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а з 07.07.2015 по 13.07.2015 (а.с. 65-68 Том I).

Згідно з акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № б/н від 13.07.2015 вбачається, що позивачем не надано до перевірки рішення державної технічної комісії про прийняття реконструйованої в 2003 році АЗС в експлуатацію, а також інші документи, що підтверджують та надають право експлуатувати реконструйовану АЗС (а.с. 72 Том I). Відповідно до порядку віднесення об'єктів будівництва до IV та V категорій складності, вищевказаний об'єкт відноситься до V категорій складності оскільки є об'єктом підвищеної небезпеки.

13 липня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Миколаївській області, на підставі акта перевірки від 13.07.2015 № б/н, винесено припис №14 про усунення порушень вимог законодавства у сферах містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким позивача, за експлуатацію АЗС без документів, що дають право експлуатувати реконструйовану АЗС, яким зобов'язано:

- зупинити експлуатацію реконструйованої АЗС за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а, до прийняття в експлуатацію згідно вимог чинного законодавства;

- усунути порушення містобудівного законодавства шляхом прийняття реконструйованої АЗС за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а, до експлуатації в порядку, визначеному законодавством в термін до 20.10.2015;

- у разі неприйняття реконструйованої АЗС за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а, в експлуатацію згідно вимог чинного законодавства, привести об'єкт у стан, що відповідав стану на момент введення до експлуатації актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 17.06.2002 в термін до 20.10.2015 (а.с.9-10 Том I).

21 липня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Миколаївській області винесено постанову №12/1014-3979-15, якою на позивача, за порушення вимог частини восьмої ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з урахуванням абз. 6 п. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», накладено штраф в сумі 1 096 200 грн (а.с. 7-8 Том I).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку державного органу у сфері містобудівної діяльності та з метою їх відновлення суб'єкт господарської діяльності звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки по-перше, ПІІ «Лукойл-Україна» у 2003 році проведено реконструкцію АЗС шляхом влаштування стаціонарного автомобільного газозаправного пункту на 2 резервуари для зріджених газів пропан-бутану загальною ємністю 10 куб. м., газозаправної колонки та навісу, відтак строк застосування адміністративно-господарських санкцій слід обраховувати починаючи з цієї дати, який закінчився у грудні 2004 року, тому постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 12/1014-3979-15 від 21.07.2015 є протиправною, по-друге, позовна вимога про скасування припису підлягає задоволенню з аналогічних підстав, оскільки в основу припису покладено порушення позивачем частини восьмої ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», хоча вказаний закон в 2003 році не діяв, а набрав чинності лише 12.03.2011.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (Закон № 3038-VI).

Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - органи державного архітектурно-будівельного контролю), - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I - III категорій складності; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Згідно із частиною другою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до IV і V категорій складності, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Розділу 3 «Введення в експлуатацію об'єктів, які не є державною власністю» Державних будівельних норм України «Управління, організація і технологія. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» (ДБН А.3.1-3.94), затверджених Наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 №48 (діючb[ на момент реконструкції АЗС) порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, які не є державною власністю, встановлюється Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України. Ці об'єкти приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій.

Державні технічні комісії призначаються районними, районними міста Києва, Севастопольською міською державними адміністраціями та виконавчими органами міст обласного підпорядкування. Державні технічні комісії приступають до роботи не пізніше, як за 7 днів після отримання заяви забудовника (замовника) про закінчення будівництва та готовність об'єкта до прийняття в експлуатацію (додаток 3).

До складу державних технічних комісій включаються представники забудовника (замовника), проектувальника, підрядника (при здійсненні будівництва підрядним способом), місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, органів державного санітарно-епідеміологічного нагляду та державного пожежного нагляду, виконавчого органу відповідних місцевих Рад, а на підконтрольних об'єктах Державної екологічної інспекції, Держнаглядохоронпраці, Державної інспекції з енергозбереження додатково включаються представники цих органів. При введенні в експлуатацію закінчених будівництвом автозаправних станцій, станцій технічного обслуговування, автостоянок, комплексів та об'єктів дорожнього сервісу в межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг, до складу державної технічної комісії включаються представники Державної автомобільної інспекції.

Головою державної технічної комісії призначається представник органу, який призначив комісію. Термін роботи державної технічної комісії визначається органом, що її призначив, але він не повинен перевищувати 10 днів.

Протягом цього часу члени комісії повинні ознайомитись з проектною документацією, перевірити відповідність збудованого (реконструйованого, капітально відремонтованого) об'єкта проекту та технічним умовам на проектування і підписати акт про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію. Члени комісії не вправі ставити додаткові вимоги, крім передбачених виданими технічними умовами на проектування. У випадку відмови окремих членів комісії у підписанні акта вони зобов'язані надати письмово голові комісії та органу, який вони представляють, мотивовані заперечення. Розгляд акта державної технічної комісії, прийняття рішення за результатами розгляду заперечень окремих членів комісії та остаточне підписання акта здійснюються у 7-денний термін. Після цього терміну заперечення окремих членів комісії не розглядаються.

Рішення про прийняття об'єктів в експлуатацію можуть прийматися державними технічними комісіями тільки по тих об'єктах, які закінчені будівництвом в обсязі, передбаченому проектом, та підготовлені до експлуатації.

Результатом роботи державної технічної комісії є складання і підписання акта державної технічної комісії (додаток 4), в якому приймається рішення про введення об'єкта в експлуатацію. Акт державної технічної комісії затверджується органом, який призначив цю комісію.

Підписаний та затверджений акт державної технічної комісії є підставою для включення даних про його введення в державну статистичну звітність, а також для оформлення права власності на збудований об'єкт.

Таким чином, результатом введення об'єкта в експлуатацію є складання і підписання акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, який є додатком 4 до ДБН А.3.1-3.94.

Такого акту про прийняття державною технічною комісією, в якому прийнято рішення про введення об'єкта в експлуатацію, затвердженого органом, який призначив цю комісію, позивачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано.

Відповідно до частини першої статі 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» 14 жовтня 1994 року №208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Згідно із абзацом шостим пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (у редакції Закону від 20.11.2012) за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації: об'єктів V категорії складності, суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Відповідно до абзацу третього пункту 5 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» (у редакції Закону від 20.11.2012) визначено, що за виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання на об'єктах V категорії складності суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат.

Із наведених норм вбачається, що до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі дев'ятисот мінімальних заробітних плат може бути притягнуто суб'єктів містобудування у випадку експлуатації або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації або виконання будівельних робіт без отримання дозволу на їх виконання виключно стосовно об'єктів V категорії складності.

Таким чином, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04 березня 2014 року (справа № 21-433а13).

Однак, правовідносини, які були предметом розгляду у справі №21-433а13 стосувались використання Кооперативом «Кронштадт» об'єктів будівництва, які були збудовані до 1991 року та почали використовуватись до набрання чинності законами, за порушення та на підставі яких Кооператив «Кронштадт» притягнуто до відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, будівельні роботи на АЗС ПІІ «Лукойл-Україна» за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а, закінчені позивачем у 2003 році відповідно до акту приймання газового обладнання для проведення комплексного випробування (пуско-налагоджувальні роботи) та акту приймання закінченого будівництвом об'єкта газопостачання. Однак, акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта за вказаною адресою в експлуатацію відсутній, проте, цей об'єкт використовується і на теперішній час.

Частиною третьою статті 41 Закону №3038-VI та частиною другою статті 3 Закону №208/94-ВР передбачено, що до повноважень органу державного архітектурно-будівельного контролю віднесено також розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та застосування штрафу (санкцій) за ці правопорушення.

Стаття 238 Господарського кодексу України встановлює, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно частини першої статті 239 вказаного Кодексу органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції, зокрема, адміністративно - господарський штраф.

Відповідно до частини першої статті 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно - господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за правопорушення у сфері містобудівної діяльності полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання правопорушення у сфері містобудівної діяльності, орган державного архітектурно-будівельного контролю, приймаючи рішення про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2014 (справа №21-126а14).

Враховуючи те, що застосований згідно з постановою Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області №12/1014-3979-15 від 21.07.2015 штраф є адміністративно-господарською санкцією, то він мав би бути застосованим у межах строків, визначених статтею 250 Господарського кодексу України.

Виходячи з рішення Верховного Суду України, викладеного в постанові від 04.03.2014 (справа №21-433а13) в контексті хронології правового регулювання спірних відносин поняття «експлуатація не прийнятого в експлуатацію об'єкта» не може тлумачитись як триваюче правопорушення. Змістом цього правопорушення є невиконання обов'язку із введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта містобудування до початку його експлуатації. Разом з тим, суспільна небезпека такого правопорушення насамперед полягає не в недотриманні встановленого правопорядку, а в небезпеці, яка може мати місце в результаті відсутності контролю за безпечністю побудованого об'єкта містобудування з початку його використання.

Оскільки будівельні роботи із технічного переоснащення АЗС шляхом влаштування стаціонарного автомобільного газозаправного пункту на 2 резервуари для зріджених газів пропан-бутану загальною ємністю 10 куб. м., газозаправної колонки та навісу закінчені у грудні 2003 року, а експлуатація розпочата у 2004 році без дозвільних документів, які дають право експлуатувати реконструйовану АЗС та підтверджують безпечність експлуатації такої АЗС, а днем виявлення такого правопорушення є день складення акту перевірки, коли посадовій особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України стало відомо про такий факт вчинення правопорушення, а саме: з 07.07.2015 по 13.07.2015, тобто у момент вчинення перевірки, штраф застосовано 21.07.2015, відтак відповідачем дотримано строк, передбачений частиною одинадцятою статті 2 Закону №208/94-ВР.

Крім цього, колегія суддів погоджується з доводами апелянта з приводу тих обставин, що позивач кожен день експлуатує реконструйовану АЗС без дозвільних документів, хоч має можливість оформити в установленому законом порядку здачу її в експлуатацію, але не виконуючи такого обов'язку вчиняє правопорушення щоденно. Таким чином, моментом виявлення правопорушення вчиненого позивачем, є момент перевірки, у зв'язку з чим річний строк притягнення до відповідальності позивача, передбачений ст. 250 ГК України, не порушено.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 12/1014-3979-15 від 21.07.2015 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки вказане твердження спростовується вищевказаними нормами чинного законодавства та матеріалами справи.

Щодо правомірності прийнятого припису, колегія суддів відзначає таке.

Частина восьма статті 39 Закону №3038-VI встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно із абз. 3 п. 3 статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», посадові особи інспекції державного-будівельного контролю можуть, зокрема, видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Оскільки припис №14 від 13.07.2015 грунтується на порушенні позивачем частини восьмої ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», та враховуючи неприйняття в експлуатацію ПІІ «Амік Україна» стаціонарного автомобільного газозаправного пункту на АЗС за адресою: м. Миколаїв, пр-т. Героїв Сталінграду, 5-а, виявленого на момент проведення перевірки, в зв'язку із цим винесення відповідачем оскаржуваного припису є законним та таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства України, а висновок суду першої інстанції про скасування такого припису є хибним.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про виправлення описки в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2016, яке не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, вказаною ухвалою визначено розмір судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 5439 грн 59 коп.

Частиною третьої статті 6 Закону статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною третьою статті 4 вказаного Закону (у редакції Закону на час подання позовної заяви) передбачено, що під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки позивачем при подачі позову заявлені дві позовні вимоги, що мають одночасно майновий і немайновий характер, та сплачено до суду першої інстанції 560 грн 28 коп. (10% за майнову вимогу та 100% за немайнову вимогу), відтак розмір судового збору за подачу апеляційної скарги повинен складати 5439 грн 59 коп. ((1218х4)+(1218х0,06)х110).

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що оскільки експлуатація АЗС після проведення реконструкції у 2003 році позивачем здійснюється без дозвільних документів, відсутність яких виявлено під час проведення перевірки у 2015 році, відтак накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівельної діяльності та винесення припису про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності відповідачем є правомірним, а правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно частини першої ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року.

Відповідно до частини шостої статті 94 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Листом Вищого адміністративного суду України №165/11/13-12 від 18.01.2012 роз'яснено, що окремі рішення, прийняті суб'єктом владних повноважень, можуть породжувати підстави для зміни майнового стану фізичної чи юридичної особи. Адміністративними позовами майнового характеру є вимоги щодо протиправності рішень про визначення грошових зобов'язань платників податків, про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, про стягнення адміністративно-господарських санкцій тощо.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону від 16.07.2015) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції Закону від 16.07.2015) за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на 1 січня складає 1218 гривень.

Оскільки у даній справі позивачем заявлені дві позовні вимоги, що мають одночасно майновий і немайновий характер, тому в ставка судового збору за подання позовної заяви повинна була складати 4945 грн 08 коп ((1218х4)+(1218х0,06).

Як свідчать матеріали справи, позивачем за подання адміністративного позову до суду першої інстанції сплачено лише 560 грн 28 коп.

Відтак, розмір судових витрат на користь Державного бюджету повинен складати 4384 грн 80 коп (4945,08-560,28).

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними та скасування постанови та припису - відмовити.

Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» на користь Державного бюджету судові витрати у розмірі 4384 грн 80 коп. (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні вісімдесят копійок) за наступними реквізитами: р/р 1007, Банк отримувача: ГУДКСУ у м. Києві, код ЄДРПОУ- 38004897, МФО 820019, Код класифікації доходів бюджету: 22030001, Символ звітності - 206, Призначення платежу: Судовий збір Київський ААС, пункт таблиці ставок судового збору, за яким визначено розмір судового збору, ПІБ позивача, номер справи. Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському районі м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: В.В.Файдюк,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Файдюк В.В.

Твердохліб В.А.