Справа № 803/265/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. Справа № 876/6648/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

14.02.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача при виконанні виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 31.05.2006 року № 1-115 та визнати незаконною і скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 28223716 від 21.12.2012 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайонним судом 15 червня 2006 року, постановлено стягнути з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 1760,00 грн. Засуджений ОСОБА_2 був етапований з ВК-42 смт. Маневичі до Копичинської ВК-112 Гусятинського району Тернопільської області, у зв'язку з цим виконавчий документ скеровано для подальшого виконання у відділ державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області. За час перебування боржника в установі ВК-112 відділом державної виконавчої служби Гусятинського РУЮ жодних виконавчих дій не здійснювалось, виконавчий документ залишено без виконання. На виконавчому листі відсутні відмітки про відкриття виконавчого провадження та закриття виконавчого провадження. Бухгалтерія ВК-112, де знаходився засуджений, на його адресу жодних відрахувань не проводила. Постановою Гусятинського районного суду від 19 червня 2012 року ОСОБА_2 змінено відбуття частини покарання більш м'яким, у зв'язку з чим боржник 07 грудня 2012 року звільнився. Однак, постанову про закінчення виконавчого провадження винесено лише 21 грудня 2012 року та виконавчий документ повернуто на виконання до ВДВС Маневицького РУЮ.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року адміністративний позов задоволено. Визнано дії Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області при виконанні виконавчого листа Ковельського міськрайонного суду від 31 травня 2006 року № 1-115 неправомірними. Скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області про закінчення виконавчого провадження від 21 грудня 2012 року ВП № 28223716.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач не довів дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №1-115 від 31 травня 2006 року, а обставини зазначені в постанові про закінчення виконавчого провадження, винесеної 21 грудня 2012 року не відповідають дійсності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Відділ державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки таку може бути вирішено на основі наявних у ній доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 07.07.2010 року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Ковельським міськрайонним судом Волинської області 15 червня 2006 року видано виконавчий лист №1-115 від 31 травня 2006 року щодо стягнення з засудженого ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в сумі 1 760 грн.(а.с.9).

Засуджений ОСОБА_2 04 серпня 2011 року етапований з ВК-42 смт. Маневичі до Копичинської ВК-112 Гусятинського району Тернопільської області.

ВДВС Маневицького районного управління юстиції виконавчий документ скеровано для подальшого виконання у відділ державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області(а.с.5).

Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області 19 серпня 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження(а.с.14). Постанова направлена сторонам 19 серпня 2011 року.

19 серпня 2011 року держаним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Постанову направлено в бухгалтерію Копичинської ВК-112 для виконання.

Проте, з наданого відповідачем акту державного виконавця від 21 грудня 2011 року слідує, що стягнення за виконавчим документом з ОСОБА_2 не проводилося(а.с.41).

21 грудня 2012 року начальником відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист №1-115 від 15 червня 2006 року надісланий ВДВС Маневицького районного управління юстиції. З даної постанови слідує, що засуджений ОСОБА_2 вибув з Копичинської ВК-112 за адресою с. Майдан, Маневицького району Волинської області(а.с.42-43).

З наявної в матеріалах справи довідки Копичинської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Тернопільській області від 12 лютого 2013 року №655, наданої відповідачем, слідує, що засуджений ОСОБА_2 відбував покарання з 18 серпня 2011 року, 24 липня 2012 року вибув з установи в Городоцький ВЦ-131 (с. Городок Рівненського району Рівненської області). Утримань по виконавчих листах не було(а.с.44).

Суд першої інстанції вирішуючи справу в порядку адміністративного судочинства за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, зробив помилкові висновки, що вимоги позивача слід вирішувати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державних виконавців) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до статті 61 Кримінального процесуального кодексу України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред'явила цивільний позов. Цивільний позивач має права та обов'язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Згідно статті 129 Кримінального процесуального кодексу України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 384 Цивільного процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду за цивільним позовом не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки у справі, що розглядається, суд помилково прийняв до свого провадження і розглянув справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, ухвалене в цій справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 30 червня 2015 року справа №21-278а15.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду або закрити провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст. ст. 160, 195, 197, п. 4 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області задовольнити частково.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2013 року у справі № 803/265/13-а скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_3