Справа № 381/6683/13-а (2а/381/273/13)
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/900/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 Бабича Володимира Григоровича на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Городні Г.Ю., третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві, головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Городні Г.Ю., третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання незаконною та скасування постанови від 6 червня 2013 року про закінчення виконавчого провадження.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року позов задоволено частково. Скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 6 червня 2013 року, зобов`язано відповідача поновити виконавче провадження та провести виконавчі дії з виконання виконавчого листа від 21 грудня 2009 року та ухвали Фастівського міськрайонного суду Київської області від 4 жовтня 2013 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області (справа № 2а-5559/06) зобов`язано Київський обласний військовий комісаріат перерахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», починаючи з 29 грудня 2005 року та в подальшому виплачувати таке підвищення без будь-яких обмежень його максимального розміру. Зобов`язано Київський обласний військовий комісаріат здійснювати підвищення раніше призначеної пенсії та нараховувати і виплачувати її в подальшому зі зміною групи інвалідності 2-ої, 1-ої групи на 350 %, 400 % підвищення до пенсії, виходячи із мінімальної пенсії за віком, розрахованого з поточного прожиткового мінімуму, затвердженого Законом України «Про прожитковий мінімум».

4 грудня 2009 року за вказаним судовим рішенням видано виконавчий лист.

9 листопада 2010 року державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

У травні 2013 року Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом повідомило державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві про те, що ОСОБА_1 здійснено перерахунок та виплату пенсії за період 1 січня 2006 року по 31 листопада 2010 року в сумі 48 970 грн. 20 коп. та за період з 1 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року в сумі 1247 грн. 80 коп. Розмір пенсії, обрахований за рішенням суду з 1 січня 2011 року виплачується разом із пенсією у відповідному розмірі.

6 червня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення в повному обсязі не виконано, а відтак постанова про закінчення виконавчого провадження є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимога про зобов`язання боржника здійснювати виплати у майбутньому не підлягає примусовому виконанню, оскільки не дає можливості державному виконавцю перевірити виконання рішення та застосувати до боржника санкції та інші заходи, передбачені ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте повністю погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з таких підстав.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, до того ж, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 385/2011 затверджено Положення про Державну виконавчу службу України, відповідно до п. 7 якого Державна виконавча служба України здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районних, міських (міст обласного значення), районних у містах, міжрайонних та міськрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Держаної виконавчої служби України.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Такими органами державної виконавчої служби відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до складу якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним.

Враховуючи вищенаведене, відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві та головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві не є органом Державної виконавчої служби України в розумінні Закону України «Про державну виконавчу службу», що відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України виключає можливість їхньої участі в якості відповідачів у справах даної категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, судам, у разі подання позовної заяви до відділів примусового виконання рішень Головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в областях, містах Києві та Севастополі, головних державних виконавців або інших посадових осіб органів державної виконавчої служби, необхідно здійснювати за правилами ст. 52 КАС України заміну первинного відповідача на належного - відповідно державну виконавчу службу України, управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, або, у разі наявності заперечень позивача, залучати вказаний орган як другого відповідача.

Проте, вирішуючи спір за позовом, пред`явленим до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Городні Г.Ю., ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції вищенаведених вимог закону не врахували, та в порушення вимог ст. 52 КАС України не вирішили питання про можливість залучення до участі у справі належного відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 цього Кодексу підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції в силу ст. 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін і підлягають скасуванню на підставі ч. 2 ст. 227 КАС України з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Касаційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 Бабича Володимира Григоровича задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2014 року та постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк