Справа № 819/3155/15
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/12278/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_4 до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила зобов'язати Уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_3 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_4, якій необхідно здійснит и виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта Банк» на підставі договору за № 001-19500-241014 від 24.10.2014р. банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у гривнях від 24.10.2014 р. в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.11.2015 позов було задоволено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, її оскаржив Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_3 Апеляційна скарга мотивована тим, що договір № 001-19500-241014 строкового банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у гривні, укладений між Банком та Вкладником ОСОБА_4 є за а своїм змістом та правовою природою договором, укладеним на індивідуальних умовах. Вклад, розміщений на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, може вважатися лише вкладом, який запропонований окремій особі на підставі окремих рішень уповноважених осіб банку, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. Відповідно до цього укладення даного договору між сторонами, за відсотковою ставкою на рівні 25% річних, що є на 2,25 % більшою за звичайні умови, було здійснено за рішенням та погодженням заступника голови правління АТ «Дельта Банк» 20.10.2014 р., яке передувало укладенню договору банківського вкладу. Тому, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюватимуться на відшкодування коштів за Вкладом, відповідно до цього Договору. У звязку з цим, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якої відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_1, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, представника позивача ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суд без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 24.10.2014 між ОСОБА_4 та Тернопільським відділенням АТ «Дельта банк» укладений Договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для пенсіонерів) у гривнях № 001-19500-241014, згідно умов якого сума вкладу складає 170 000.00 гривень, строком по 29.10.2015 з процентною ставкою 22,75 процентів річних, які виплачуються щомісячно шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника.

24.10.2014 р. між ОСОБА_4 та Тернопільським відділенням АТ «Дельта банк» також укладено Додаткову угоду №1, згідно якої процентна ставка збільшилася до 25 відсотків річних.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №150 від 02.03.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_3В (надалі також Уповноважена особа).

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №71 від 08.04.2015 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015 включно, проте рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №147 від 03.08.2015 строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 від 02.10.2015 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ОСОБА_3 з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

У травні 2015 року позивач звернулась із заявою про відшкодування гарантованої суми вкладу.

У відповідь на звернення ОСОБА_4 тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» листом № 05-3010402 від 19.06.2015 повідомила позивача про те, що кошти за її вкладом, розміщеним в Банку не підлягають відшкодуванню Фондом на підставі ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для не включення ОСОБА_4 до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики Фонду, що вказує на протиправну бездіяльність відповідача, необхідність його зобов'язання включити позивача до списку вкладників та задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов'язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

В частині другій статті 26 вказаного Закону визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

З наведених правових норм вбачається, що відшкодування коштів за вкладом здійснюється Фондом шляхом включення такого вкладника до відповідного реєстру. При цьому, за вимогами Закону Фонд гарантує кожному вкладнику учасника (тимчасового учасника) Фонду та санаційного банку відшкодування коштів за його вкладами, включаючи відсотки, в розмірі вкладів на день настання недоступності вкладів, але не більше 1200 гривень по вкладах у кожному із таких учасників. (ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Як зазначалось вище, позивач зверталась до Фонду із заявою про виплату їй гарантованої суми відшкодування за вкладом розміщеним у ПАТ «Дельта Банк», однак у задоволенні її вимог було відмовлено з підстав відсутності даних позивача в Загальному реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Дельта Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, скаржник посилався на те, що позивачем було укладено договір банківського вкладу на індивідуальних умовах - більш сприятливих умовах, ніж ті, що передбачені умовами договору банківського вкладу відповідного виду, а тому в силу п. 7 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» такі кошти відшкодуванню Фондом не підлягають.

Так, п. 7 ч. 4 ст. 26 вказаного Закону передбачає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не відшкодовує кошти розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку.

Системний аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що для правильного вирішення цього спору необхідно розуміти зміст таких понять, як "сприятливі договірні умови", "індивідуальна процедура", та чи мали вони місце під час укладення позивачем договору банківського вкладу.

Якщо спеціальні пропозиції банку щодо вкладів були однакові для всіх бажаючих укласти договір банківського вкладу та не встановлювались окремо для певної особи, то ці вклади не можуть вважатись такими, що розміщені на індивідуальній основі та на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1058 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

В частинах 1 і 2 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов'язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними (ч. 6 ст. 633 ЦК України).

Пропозиція банку укласти договір на однакових для всіх умовах, є публічною офертою, а сам договір - договором приєднання. Публічна оферта - це адресована невизначеному колу осіб пропозиція, яка містить всі істотні умови договору та з якої вбачається воля оферента укласти договір на зазначених у пропозиції умовах з кожним, хто відгукнеться. Згідно із частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Якщо будь-хто може скористатися спеціальною пропозицією банку, яка не змінюється під конкретного вкладника, відповідні депозитні договори є такими, що укладаються на звичайних умовах. Вклади, розміщені в рамках проведення будь-яким банком спеціальних пропозицій, акцій або надання бонусних процентів, не можна віднести до таких, що розміщені на індивідуальних, більш вигідних умовах, якщо за умовами проведення акцій цю пропозицію було розраховано на широке необмежене коло осіб, і будь-хто міг скористатися нею.

Програмами лояльності або спеціальні пропозиції, які передбачають додавання певних процентів на депозит у зв'язку з пролонгацією договору, соціальним статусом вкладника (пенсіонери, студенти, тощо), акції під певні свята, є публічним пропозиціями, розрахованими на необмежене коло осіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що умови договору банківського вкладу повинні бути однаковими для всіх вкладників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно, до осіб, які мають надані законом пільги, банк може застосувати більш сприятливі договірні умови, аніж до інших вкладників, і особа має усвідомлювати, що при наявності таких пільг, банком до неї застосовані саме такі (більш сприятливі) умови.

У свою чергу, вклад, розміщений на індивідуальній основі або на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, може вважатися лише вкладом, який запропонований окремій особі на підставі, зокрема, окремих рішень уповноважених осіб банку тощо, тобто такі умови не пропонуються публічно невизначеному колу осіб. У разі неприйняття банком будь-яких документів, у яких фіксуються пільги для певних клієнтів банку (відсутності доказів), такі умови договору не можна вважати індивідуальними.

Тобто, отриманню індивідуальних депозитних ставок повинна передувати підстава, зокрема, або письмове звернення з проханням встановити йому індивідуальну ставку, яка не міститься в публічних пропозиціях банку, вказуючи при цьому на аргументи, які можуть слугувати підставою для встановлення процентів на більш сприятливих договірних умовах, або інформація банку про певні акції для конкретних осіб, які визначені банком.

Розглянувши звернення вкладника, уповноважена особа або колегіальний орган банку має право прийняти рішення про нарахування процентів за індивідуальною ставкою саме цьому вкладнику. Таке рішення фіксується документально з подальшим обов'язковим відображенням його в тексті депозитного договору.

Підписуючи депозитні договори, вкладники розраховують на те, що їх вклади будуть гарантуватися Фондом, тобто дії банку з неповернення вкладів нівелюють саму мету та призначення таких договорів.

Отже, як було встановлено колегією суддів в засіданні суду апеляційної інстанції, банк жодним чином не попереджав позивача про те, що, укладаючи договір на відповідний вклад з 25 % річних, на думку банку на спеціальних умовах, це потягне невідшкодування позивачу гарантованої суми. Тобто позивач, укладаючи депозитний договір, розраховувала на те, що вклад гарантується Фондом, та не могла передбачити, що Фонд в подальшому буде інтерпретувати умови договорів як такі, що укладені на індивідуальній основі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спеціальні пропозиції банку, на підставі яких позивач уклала депозитний договір, не можуть вважатися індивідуальними умовами, оскільки банк не довів, що такі умови відрізняються від умов для широкого кола осіб.

Крім того, посилання апелянта, що договір позивача та Тернопільського відділенням АТ «Дельта банк» є таким, що укладений на індивідуальних умовах не можуть бути правовою підставою для відмови у включенні до реєстру та відшкодуванні коштів, оскільки спеціальні пропозиції процентних ставок за вкладом «Найкращий» були надані не лише позивачу, а іншим вкладникам банку. Сама по собі обставина розміщення позивачем вкладу з виплатою у кінці строку - 25 % не свідчить про індивідуальний характер такого вкладу та не може бути розцінена як привілеї.

Окрім того, згідно з п. 7 ч. 4 ст. 26 вказаного Закону привілейований статус вкладника пов'язується з фактом отримання відсотків за вкладом, чого в даному випадку не відбулося відповідно до умов договору, у зв'язку з невиконанням банком його зобов'язань за договором.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання відповідача на службову записку від 20.10.2014, як на підтвердження погодження індивідуальних умов для ОСОБА_4, судом не беруться до уваги, оскільки службова записка подається на погодження лише після звернення позивача із заявою про встановлення розміру процентної ставки на індивідуальних умовах, проте доказів такого звернення останньої відповідачем не надано.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зазначеного висновку не спростовують та не дають підстав вважати рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2015 року по справі № 819/3155/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 09.02.2016 р.