Справа № 802/4129/15-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 лютого 2016 р. Справа № 802/4129/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини пп НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманого грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Військової частини пп НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманого грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації суми податку з доходів фізичних осіб (далі - ПДФО) в розмірі 10556,74 грн., утриманого з одноразової грошової допомоги при звільненні.

04.02.2015 на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на вказаний адміністративний позов, у яких, зокрема, зазначено, що позивач при звільненні отримав грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, а не щомісячну компенсацію суми грошової винагороди, а відтак в даному випадку положення постанови Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 застосуванню не підлягають.

Позивач у судове засідання не прибув, поряд із цим надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання також не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до 4 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ч. 6 зазначеної статті якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе провести розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши адміністративну справу, суд установив такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 з 01.08.1988 по 03.08.2015 проходив військову службу на посаді старшого інженера у Військовій частині пп НОМЕР_1 .

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних сил України від 08.07.2015 № 554 (по особовому складу) позивача було звільнено з військової служби у відставку за п. "б" ч. 6 ст. 26 (за станом здоров`я) Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.08.2015 №165 ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

При звільненні та виключенні позивача зі списків особового складу Військової частини пп НОМЕР_1 була виплачена грошова допомога при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, відповідно до розрахунку ГЗ при звільненні календарна вислуга років ОСОБА_1 для обчислення ГД у разі звільнення складає 27 років. Всього сума до виплати складає 52305,75 (п`ятдесят дві тисячі триста п`ять гривень сімдесят п`ять копійок). Однак, з цієї суми відраховано 15% ПДФО, що становить 2067 грн., 20 % ПДФО, що становить 7705,15 грн., 1,5 % військового збору, що становить 784,59 грн. Таким чином, як зазначено Проте, в розрахунку ГЗ всього до видачі на руки за підсумками всіх розрахунків підлягає 41749,01 (сорок одна тисяча сімсот сорок дев`ять гривень одна копійка ). Тобто, сума податків склала 10556,74 грн. (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень сімдесят чотири копійки).

Вважаючи дії відповідача щодо утримання ПДФО без рівноцінної компенсації доходів протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Систему соціального та правового захисту військовослужбовців, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII)

Згідно зі ст. 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічна норма передбачена пунктом 38.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11 червня 2008 № 260.

Пунктом 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України визначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Згідно з п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 січня 2005 року № 17 (17-2005-п) (далі - Порядок № 44) грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця або є особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 44 виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Абзацом 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу зазначених норм суд робить висновок, що військовослужбовці, звільнені з військової служби мають право на виплату одноразової грошової допомоги, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі.

При цьому твердження відповідача, що в даному випадку положення постанови Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 застосуванню не підлягають, суд вважає необґрунтованими.

Таким чином, відповідач допустив порушення чинного законодавства, чим обмежив законне право на повне одержання визначеного законом розміру грошової допомоги, що потребує його захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. В той же час згідно з ч. 2 ст. 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак відповідач не довів суду правомірності оскаржуваних дій.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача, суд з метою захисту порушеного права вважає за необхідне задовольнити адміністративний позов повністю: визнати протиправними дії Військової частини пп НОМЕР_1 щодо утримання ПДФО без рівноцінної компенсації витрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні та стягнути вказану суму на користь позивача.

Підстави для відшкодування судових витрат відповідно до положень ст. 94 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини пп НОМЕР_1 щодо утримання податку з доходів фізичних осіб без рівноцінної компенсації витрат доходів при проведенні ОСОБА_1 доплати грошової допомоги при звільненні.

Стягнути з Військової частини пп НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 10556,74 грн. (десять тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень сімдесят чотири копійки) недоотриманого грошового забезпечення у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб при проведенні доплати грошової допомоги при звільненні.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович