Справа № 2-а-490/11/1522
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-08-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2012 р.Справа № 2-а-490/11/1522

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Свячена Ю.Б.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

21.11.2010 року позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та просить визнати дії відповідача по нарахуванню та виплаті їй суми одноразової допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку неправомірними, стягнути з відповідача загальну суму недоплаченої їй допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею 1963,80 грн.

У судовому засіданні першої інстанції позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд поновити пропущений за поважними причинами строк на звернення до суду з указаними вимогами.

Представник відповідача до суду не з'явився. Повідомлений належним чином і в строк. Направив до суду заперечення проти позову, в якому позов не визнав.

Суд першої інстанції своєю постановою від 31 березня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_5 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнив частково.

Визнав неправомірними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_5 одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч. 1 ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Зобов'язав Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_5 одноразову допомогу при народженні дитини відповідно до статті 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин на 20.04.2007 року) у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини; допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовні вимоги залишив без задоволення.

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 і перебувала на обліку в УПСЗН Суворовської районної державної адміністрації. Вона, як незастрахована особа в системі соціального страхування з квітня 2007 року по квітень 2008 року отримала одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 8 500 грн., а також зазначену допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з червня 2007 року по січень 2010 року у розмірі 3898,59 коп.

При нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при народженні дитини у 2007 році відповідач керувався статтею 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якою передбачено, що у 2007 році допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, а також пунктом 14 статті 71 Закону України «Про держаний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 12, частини 1 статті 15 та пункту 3 розділу VIII «Прикінцеві положення»Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Статтею 12 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»встановлено, що допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 22,6 розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини. Виплата допомоги здійснюється одноразово у дев'ятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта - протягом наступних 12 місяців у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом, було зупинено дію статті 12, частини 1 статті 15 та пункту З розділу VIII «Прикінцеві положення»3акону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»на 2007 рік.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 пункт 14 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік»було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Отже, щодо призначення та виплати державної допомоги при народженні дитини, дії відповідача є незаконними. Позивачці повинна бути сплачена державна допомога, згідно зі статтею 12 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Позивач, як особа, яка здійснює догляд за дитиною до трьох років, отримує допомогу по її догляду відповідно до статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

У період 2007 року допомогу по догляду за дитиною до трьох років відповідач здійснював з урахуванням вимог Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489-У та постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13 "Про деякі питання призначення і виплати допомоги сім'ям з дітьми".

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" в редакції до 01.01.2008 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Дію зазначеної статті було зупинено на 2007 рік, згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року № 489- V.

Так, за приписами абзацу третього частини другої статті 56 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку в тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" № 489- V від 19.12.2006 р. затверджено на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 квітня у розмірі 463 гривні, з 1 Жовтня - 470 гривень.

На підставі пунктів 7 і 14 частини першої статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" № 489- V від 19.12.2006 р. дію статей 41 та 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням", статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VШ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" зупинено.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36, частини другої статті 56, частини другої статті 62, частини першої статті 66, пунктів 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, ЗО, 39, 41, 43, 44, 45, 46 статті 71, статей 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік"(справа про соціальні гарантії громадян) встановлено, що зупинення Законом України "Про Державний бюджет України "інших законів України, щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин ніж передбачено законами України, не відповідає статтям 1, 3 частині другій статті 6, частині другій статті 8, частині другій статті 19, статтям 21, 22, пункту 1 частини другої статті 92, частинам першій, другій та третій статті 95 Конституції України.

Також зазначеним Рішенням визнані неконституційними, зокрема, положення пункту 7 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії статей 41, 43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; пункту 14 статті 71 в частині зупинення на 2007 рік дії статті 12, частини першої статті 15 та пункту 3 розділу VШ "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене колегія суддів вража, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання неправомірним нарахування допомоги позивачці відповідачем у менших ніж прожитковий мінімум, розмірах з липня по грудень 2007 року.

Право позивачки на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виходячи з розміру встановленого законом прожиткового мінімуму, відповідно до вимог статті 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми"оскільки саме вказана норма регулювала на той час виплату допомоги незастрахованим особам, підлягає захисту з дня набрання чинності Рішенням конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, а саме з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Не може бути підставою для відмови у позові і відсутність коштів для забезпечення виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки відсутність коштів не є підставою невиконання зобов'язань, покладених на органи праці законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду, однак визнання причин пропуску строку звернення до суду є поважними.

Щодо вимог по стягненню недоплачених сум державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2008, 2009,2010 рік, колегія суддів поділяє думку суду першої інстанції, що в цій частині позовних вимог слід відмовити, оскільки положення п.23 розділу П Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень, не визнавались неконституційними і відповідач у вказаний період діяв правомірно.

Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік»були внесені зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»№2811 від 21.11.1992 року, а саме ч. 1 ст. 1 5 Закону України була викладена у новій редакції: - «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців але не менш 130,00 грн.».

Пункт 3 розділу вказаного Закону викладено в наступній редакції: «допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі між: з 01.01.2008 року - 50 відсотків, з 01.01.2009 року - 75 відсотків, з 01.01.2010 року - 100 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше, як 130,00грн.».

Отже, з моменту набрання чинності Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік»та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, а саме з 01.01.2008 року вказані норми закону стали діяти у новій редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 46, ст. 54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік»та ст.45 Закону України «Про державний бюджет на 2010 рік»встановлено, що допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»призначаються і здійснюються в розмірах та в порядку, визначених Кабінетом Міністрів України. Розміри соціальних гарантій на 2009 рік та 2010 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, Законами України «Про державний бюджет на 2009 рік», «Про державний бюджет на 2010 рік»та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Постановою КМУ від 27.12.2001 року №1751 із змінами від 20.08.2008 року встановлений розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та порядок їх нарахування, співпадає з положеннями викладеними в ч.3 Перехідних положень Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми".

Норми законодавства, згідно яких були внесені вищевказані зміни в ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»не визнані неконституційними, а відтак є чинними, тому застосуванню підлягає редакція ст.15 Закону, яка діяла в 2009 році та в 2010 році. Саме в такому розмірі відповідач виплачував, а позивач отримувала допомогу по догляду за дітьми в 2008, 2009 та 2010 роках, що відповідає чинному в цей період законодавству.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом, що відсутні правові підстави для визнання дій відповідача неправомірними за цій період, оскільки права позивача у 2008, 2009, 2010 році не порушені.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 31 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3