Справа № 812/689/15
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року справа №812/689/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 812/689/15 за позовом Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 630,48 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Відділення) звернулося до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства Старобільський молокозавод (далі ПАТ Старобільський молокозавод) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 630,48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрований у Відділенні, що підтверджується довідкою від 19.12.2012 №2185. У 2013 році відповідач на підставі положень статей 19, 20 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні (далі Закон №875-ХІІ), Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Про реалізацію статей 19, 20 Закону №875-ХІІ» (далі Порядок № 70), та згідно інформації з ЄІАБ даних щодо реєстрації роботодавців та даних про зайнятість працевлаштування інвалідів за 2013 рік мав працевлаштувати 10 інвалідів, а було працевлаштовано 6 інвалідів. Фактично не працевлаштовано 4 інваліда. Середньорічна заробітна плата штатного працівника відповідача складає 10410,66 грн.

Оскільки відповідачем не було створено 4 робочих місця для інвалідів, яких відповідно не працевлаштовано, утворилася заборгованість за невиконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 41 642,64 грн. та пені за порушення сплати зазначеної суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 18 987,84 грн., що разом складає 60630,48 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Разом із позовною заявою від позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду, у якому зазначено наступне. Порядком № 70 адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються роботодавцями самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою ст. 19 Закону. Таким чином, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом після 15 квітня 2014 року. Але у звязку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької областей, та здійсненням військових дій на території знаходження як самого позивача, так і суду першої інстанції, якому підсудні дані справи, у позивача не було можливості звернутися з даним позовом. На підставі вищевикладеного позивач вважав причини пропуску строку звернення до суду поважними та просив поновити строк звернення до суду.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 812/689/15 у задоволенні позовних вимог Відділення про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 630,48 грн. відмовлено в повному обсязі.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протягом 2013 року у відповідності до чинного законодавства подавалися звіти за формою №3-ПН, в яких вказувалося про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, направлялися листи з проханням направити інвалідів на підприємство, а також враховуючи, що відповідачем було працевлаштовано інваліда, у якого були відсутні заборони щодо пропонування роботи, яка за медичним висновком протипоказана інваліду за станом здоров'я, та на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись, тому суд дійшов висновку, що ПАТ Старобільський молокозавод виконано норматив щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та відсутні підстави щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Не погодившись з цим судовим рішенням, Відділення подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 812/689/15 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 630,48 грн. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відділенням зазначено, що судом першої інстанції до уваги було прийнято лист від 29.07.2015 №28/4-1456 Старобільського районного центру зайнятості про надання відповідачем звітів за формою «3-ПН «Звіт про наявність вакансій, та звітність «Інформація про попит на робочу силу, як підтвердження вжитих відповідачем усіх можливих заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, повністю проігнорувавши норму ст. 19 Закону №875-ХІІ, яка передбачає можливість відповідача на самостійне здійснення працевлаштування осіб даної категорії. Тобто, відповідач не використав усіх можливих заходів, не здійснив самостійний пошук безробітних осіб з інвалідністю для працевлаштування, як то шляхом розміщення повідомлення у засобах масової інформації.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ПАТ Старобільський молокозавод є юридичною особою, зареєстровано 22.08.1996 та знаходиться на обліку в Відділенні з 19.12.2012 (а. с. 6, 75-76).

Відповідно до відповіді на судовий запит від Старобільського районного центру зайнятості від 29.07.2015 №28/4-1456, звіти про наявність вакансій за формою №3-ПН у 2013 році подавались відповідачем станом на 25.01.2013, 27.02.2013, 27.03.2013, 25.09.2013, 25.09.2013, 25.10.2013, 25.11.2013, 25.12.2013 та звітність Інформація про попит на робочу силу з інформацією про вільні робочі місця, на яких може використовуватися праця інвалідів, корінець направлення на працевлаштування від 26.03.2013, корінець направлення на працевлаштування від 20.05.2013, корінець направлення на працевлаштування від 14.08.2015 (а. с. 27-59).

Представником відповідача в якості доказів на підтвердження виконання нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 9 осіб протягом 2013 року надано: звіти за формою 3-ПН (а. с. 85-92); звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) (а. с. 93-117), штатний розклад підприємства (а. с. 118-123), листи підприємства до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про наявність вакансій для інвалідів (а. с. 124-160), список працюючих інвалідів (а. с. 161-162), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2013 рік (а. с. 189), індивідуальні програми реабілітації інвалідів (а. с. 190-193).

На заявлені вакансії центром направлялося 3 особи (а. с. 51, 52, 53). Одна особа була працевлаштована та було 2 відмови у працевлаштуванні з боку роботодавця, з причин невідповідності індивідуальної програми реабілітації інваліда професійним вимогам запропонованої вакансії (а. с. 190-193).

Таким чином, підприємством протягом 2013 року вживалися заходи щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування, шляхом звітування до центру зайнятості про наявність вакансій для інвалідів та звернення підприємства до фонду про наявність вакансій на підприємстві.

Відповідно до розрахунку, позивачем були нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2013 році у розмірі 41642,64 грн. та пеня у розмірі 18987,84 грн. Загальна сума заборгованості складає 60 630,48 грн. (а. с. 8).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Фонд соціального захисту інвалідів, відповідно до п. 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 № 129, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.04.2011 за № 528/19266 (далі - Положення), є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів.

Згідно з п.5 Положення Фонд відповідно до покладених на нього завдань координує та контролює роботу територіальних відділень Фонду соціального захисту інвалідів, у тому числі щодо: реєстрації у них підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (п.п.1.1 п.5); організації прийому звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, зарахування кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів до нормативу таких робочих місць, їх аналізу та перевірки правильності в них розрахунків (п.п. 1.2. п. 5); збору сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; обліку зазначених сум адміністративно-господарських санкцій та пені і використання шляхом надання фінансової допомоги, цільової позики, дотацій на створення спеціальних робочих місць для працевлаштування інвалідів, забезпечення функціонування всеукраїнських, державних, міжрегіональних центрів професійної реабілітації інвалідів і державних центрів соціальної реабілітації дітей-інвалідів, фінансування заходів, спрямованих на фізкультурно-спортивну реабілітацію інвалідів, фінансування витрат на професійну підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку інвалідів та інші заходи, визначені законом (п.п. 1.4 п. 5); обліку заборгованості зі сплати сум адміністративно-господарських санкцій і пені, які нараховані підприємствам, установам, організаціям, у тому числі підприємствам, організаціям громадських організацій інвалідів, фізичним особам, які використовують найману працю (п.п. 1.5 п. 5).

Луганське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом Фонду соціального захисту інвалідів.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон №875-ХІІ.

За змістом ст.20 Закону №875-ХІІ Фонду надано право на стягнення санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, позивач у справі - суб`єкт владних повноважень, якому чинним законодавством України надані владні управлінські функції у сфері соціального захисту інвалідів, в тому числі контроль щодо забезпечення інвалідів робочими місцями.

Статтею 18 Закону №875-ХІІ передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, з урахуванням причин інвалідності, з урахуванням побажань інвалідів, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медиком - соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 18-1 Закону №875-ХІІ рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Частиною першою статті 19 Закону №875-ХІІ встановлено, що для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 3 ст. 19 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно п. 2 Порядку № 70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до п. 1.3 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за № 988/23520, роботодавці подають інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України у містах Києві та Севастополі, районі, місті, районі у місті (далі - територіальний орган) незалежно від місцезнаходження.

Згідно п. 2.1 зазначеного Порядку форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що Закон зобов'язує підприємства забезпечити працевлаштування інваліда шляхом створення робочих місць для інвалідів, з урахуванням стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інвалідів, направлених на підприємство органами з їх працевлаштування, визначеними статтею 18 Закону №875-ХІІ.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем протягом 2013 року у відповідності до чинного законодавства подавалися звіти за формою №3-ПН, в яких вказувалося про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, направлялися листи з проханням направити інвалідів на підприємство, а також враховуючи, що відповідачем було працевлаштовано інваліда, у якого були відсутні заборони щодо пропонування роботи, яка за медичним висновком протипоказана інваліду за станом здоров'я, на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Приймаючи до уваги наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідачем були вжиті всі заходи зі створення нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, тому відсутні підстави для накладення на ПАТ Старобільський молокозавод адміністративно-господарських санкцій та пені.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, не працевлаштування інвалідів на підприємстві відповідача не є його провиною, оскільки воно виконало усі передбачені законодавством заходи. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України 20.06.2011 року за результатами адміністративної справи № 21-60а11 з одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин, відповідачем були вжиті всі залежні від нього заходи для працевлаштування інвалідів, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 60 630,48 грн.

Доводи апелянта про те, що звітування відповідача перед центром зайнятості про наявність вакантних місць для інвалідів не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання нормативу робочих місць для вказаної категорії осіб, колегія суддів не приймає через необґрунтованість, оскільки сам факт відсутності на підприємстві працевлаштованих інвалідів не є безспірною ознакою наявності відповідальності підприємства, яка могла настати лише у випадку, не вчинення останнім прямо передбачених законодавством заходів щодо працевлаштування інвалідів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі № 812/689/15 за позовом Луганського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до Публічного акціонерного товариства «Старобільський молокозавод» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 630,48 грн. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_2