Справа № 461/12599/15-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 р. Справа № 876/490/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року про залишення позовної заяви без руху у справі №461/12599/15 за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції м.Львова про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В :

25.12.2015р. ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції м.Львова, просив скасувати постанову ПСЗ №121297 інспектора ПП роти №6 бат.4 ІПП у м.Львові ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, від 19.12.2015р. про накладення штрафу та постанову ПСЗ №121298 інспектора ПП роти №6 бат.4 ІПП у м.Львові ОСОБА_4 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП від 19.12.2015р. про накладення штрафу.

Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова від 28.12.2015р. адміністративний позов залишено без руху.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Галицького районного суду м.Львова від 28.12.2015р. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом не враховано прохання скасувати судовий збір, враховуючи матеріальний стан позивача та його сімї і відповідно проігноровано ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір». Суд не врахував, що для сімї позивача судові витрати у розмірі 487,20 грн. є не підйомними, позивач є безробітним і перебуває на обліку у Львівському міському центрі зайнятості, і не має виплат по безробіттю. Доходів за останній рік позивач не мав і не має, що підтверджується довідкою. Суд у своїй ухвалі не прийняв до уваги і ч.4 ст.288 КУпАП, згідно з якою особа, що оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати судового збору.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху суддя Галицького районного суду м.Львова виходив з того, що подана заява не відповідає ст.106 КАС України, а саме: позивачем не сплачено судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», в розмірі 487,20 грн.

З таким висновком судді суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Згідно з ч. 3 ст.106 КАС України до позовної заяви додається також документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Відповідно до ч.2 ст.87 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI (далі Закон №3674-VI), стаття 5 якого встановлює пільги щодо сплати судового збору.

Законом №3674-VI особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об'єктів, за подання яких судовий збір не справляється.

Однак, відповідно до ч.4 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Такий припис у ст.288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями статті 5 Закону № 3674-VI, оскільки коло осіб і коло вимог, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. Закон №3674-VI не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям цього Закону (пункт 1 частини 3 статті 10 Закону №3674-VI).

Таким чином, відносини щодо звільнення від сплати судового збору врегульовуються не тільки ст.5 Закону України «Про судовий збір», яка не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, а й іншими законами України.

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини 5 статті 288 КУпАП є спеціальними нормами у порівнянні з нормами Закону України «Про судовий збір».

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом у справах від 27.11.2015р. (К/800/49908/15), від 29.10.2015р. (К/800/25608/15), 15.12.2015р. ( К/800/9155/14).

Варто також врахувати, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 23.01.2015р. № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» постановлено взяти до уваги та довести до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів Довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України «Про судовий збір» згідно з якою, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

У справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Підсумовуючи вказане, колегія суддів приходить до переконання, що висновок судді суду першої інстанції про недодержання позивачем при подачі позовної заяви вимог ст. 106 КАС України не відповідають вимогам закону.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 204 КАС України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суддею суду першої інстанції порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу судді Галицького районного суду м.Львова від 28 грудня 2015 року про залишення позовної заяви без руху у справі №461/12599/15 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_1

Повний текст Ухвали складено 10.02.2016р.