Справа № 2-а-2189/10
Суддя: Винниченко Ю. М.
Дата ухвалення: 2010-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-2189/10
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Хорол

Хорольський районний суд

Полтавської області

в складі судді Винниченко Ю.М.,

розглянувши в письмовому провадженні в залі суду м. Хоролі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії, вказавши, що він є ліквідатором наслідків катастрофи на ЧАЕС І категорії і знаходиться на обліку в УПСЗН Хорольської РДА в Полтавській області та є інвалідом 3-ї групи.

Відповідно до ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу передбачено щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Крім того, ст. 13 Закону Украйни ««Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»», позивачу як інваліду війни 3-ї групи, повинно виплачуватись 7 мінімальних пенсій за віком.

Позивач звернувся із заявою про до відповідача про перерахунок та здійснення виплат на оздоровлення за 2005-2010 роки та виплат до 5 травня за 2002-2010 роки, у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, згідно ЗУ ««Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок катастрофи на ЧАЕС», та ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» /ст..13/

Згідно відповіді відповідача позивачу було відмовлено у перерахунку виплати на оздоровлення та одноразової допомога до 05 травня, а тому позивач звернувся в суд із даною заявою.

Позивач просить визнати неправомірними дії ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області щодо невиплати йому щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2005-2010 роки та щорічної разової допомоги до 05 травня за 2002-2010 роки і зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області виплатити йому недоотриману нимї одноразової допомоги до 05 травня за 2002-2010 роки та щорічної допомоги на оздоровлення за 2005-2010 роки.

Позивач ОСОБА_1 подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та прохав суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Хорольської РДА Полтавської області також подав письмове клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, подавши письмові заперечення.

З огляду на наявність вказаних клопотань відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України розгляд справи здійснюється в письмовому провадженні.

Суд, врахувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи та належно оцінивши всі зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та має захворювання, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно статті 48 Закону України «Про соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплата щорічно ї допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС та сім'ям за втрату годувальника.

Відповідно ст. 13 Закону Украйни ««Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»», позивачу як інваліду війни 3-ї групи, повинно виплачуватись 7 мінімальних пенсій за віком одноразової допомоги до 05 травня.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Позивач перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, і відповідно до положень ст.48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на щорічну одноразову допомогу на оздоровлення.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивач має право на щорічну допомогу на оздоровлення.

Згідно статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплата щорічної допомоги на оздоровлення є компенсацією за шкоду або відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та сім'ям за втрату годувальника.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» право на подання позову про відшкодування ядерної шкоди,заподіяної життю і здоров»ю особи, не обмежується строком давності. Під ядерною шкодою зазначений Закон розуміє втрату життя, будь-які ушкодження, завдані здоров»ю людини, або будь-яку втрату майна, або шкоду, заподіяну майну,або будь-яку іншу втрату чи шкоду, що є результатом небезпечних властивостей ядерного матеріалу на ядерній установці або ядерного матеріалу, який надходить з ядерної установки чи надсилається до неї, крім шкоди, заподіяної самій установці або транспортному засобу,яким здійснюється перевезення.

Абзацом 2 ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 3 групи виплачується в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст.48 вищенаведеного закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Позивачу згідно повідомлення управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 07.12.2010 року № 01-20/4301 щорічна допомога на оздоровлення була виплачена згідно постанови КМУ № 836 від 26.07.1996 року,

за 2005 році - в сумі 21,50грн.. / вересень 2005 року/,

за 2006 рік в сумі 90,00 грн. - /травень 2006 року/,

за 2007 рік в сумі 90,00 грн.- /квітень 2007 року/,

за 2008 рік в сумі 90,00 грн. /травень 2008 року/

за 2009 рік в сумі 90,00 грн. / вересень 2009 року/

за 2010 рік в сумі 90,00 грн. / січень 2010 року/.

Зі змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат на 2001-2005 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливості застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Слід зазначити, що встановлений ще в 1996 році постановою Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за № 836 розмір щорічної допомоги на оздоровлення протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому іншими законами України. Оскільки ні Верховна Рада України, ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, при нарахуванні та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення у 2001-2005 роках застосуванню підлягає саме ст.48 „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та законодавство щодо розмірів мінімальних заробітних плат на 2001-2005 роки, а не Постанова Кабінету Міністрів України „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 26.07.1996 року за № 836, на підставі якої позивачу у 2001-2005 роках були здійснені вказані виплати в сумі 21,50 грн.

За таких обставин та з урахуванням вимог ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач по справі повинен виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2005 рік у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, виходячи із розмірів мінімальних заробітних плат на момент виплати.

В цьому звязку вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2005 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягають задоволенню повністю.

Що стосується вимог позивача про здійснення йому виплати вказаної допомоги за 2006 рік, то суд зазначає слідуюче.

Протягом 2006 року дія абзацу 2 ч.4 ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, була зупинена в частині виплати компенсацій і допомоги у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати на 2006 рік згідно із п.37 ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20 грудня 2005 року, який до теперішнього часу Конституційним Судом України не визнаний неконституційним, тому відповідач, здійснивши виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2006 році у розмірі, визначеному постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто сумі 100 грн., діяв правомірно.

Отже, вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про здійснення йому виплати вказаної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та 2008 рік, суд зазначає слідуюче.

Зазначені виплати здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняється з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається на час їх здійснення.

Пунктом 30 ст.71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" дію абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого та сьомого частини першої, частини третьої, абзаців другого, третього, четвертого, пятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати. Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення пункту 30 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" визнано неконституційним в частині визначення розміру виплати компенсацій і допомог.

Позивачу за 2007 рік виплату щорічної допомоги на оздоровлення проведено в квітні 2007 року в сумі 90,00 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, відповідач, здійснивши зазначену виплату у період до 09.07.2007 року згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року, діяв правомірно, у відповідності з приписами діючого законодавства, а ,враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення позивач реалізував своє право на їх отримання, і як наслідок, у відповідача припинився обовязок щодо їх виплати, тому вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, задоволенню не підлягають, оскільки протягом часу з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року положення базового Закону не діяли.

Відповідно до пп.11 п.28 розділу 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", викладена в новій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім»ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов»язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, згідно із якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених ПКМУ».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 вказані зміни в редакцію ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнані неконституційними.

Позивачу за 2008 рік виплату щорічної допомоги на оздоровлення проведено в травні 2008 року в сумі 90,00 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Отже, відповідач, здійснивши зазначену виплату після 22.05.2008 року у розмірах, визначених вищевказаною постановою КМУ № 562 від 12.07.2005 року, діяв неправомірно, оскільки з 22.05.2008 року згідно Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 діючими були положення базового Закону, тому вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягають задоволенню.

Застосування законодавства України у такий спосіб ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених у мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року № 4-зп, який у п.3 зазначив наступне: Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Що стосується вимог позивача про здійснення йому виплати вказаної допомоги на оздоровлення за 2009,2010 роки ,суд зазначає слідуюче.

У 2009,2010 роках ніякими законодавчими актами дія ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не зупинялася і до неї не вносилися зміни, отже, у 2009,2010 роках діючими були положення ст.48 вказаного Закону, які визначають кратність щорічної допомоги на оздоровлення залежно від розміру мінімальної заробітної плати. Отже, відповідач повинен був виплати позивачу у 2009,2010 роках щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат відповідно до вимог ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із розміру мінімальної заробітної плати на час виплати.

Таким чином, відповідач, здійснивши позивачу у 2009,2010 роках нарахування щорічної допомоги на оздоровлення у в сумі 100,00 грн. згідно постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, діяв неправомірно, тому вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік у відповідності з вимогами ст.48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача про здійснення йому виплатиразової грошової допомоги до 5 травня за 2002-2010 роки, ,суд зазначає слідуюче.

Відповідно до положень ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивачу, як інваліду війни, повинна виплачуватися щорічно до 5 травня разова грошова допомога . Згідно вказаних положень інвалідам війни 3-ї групи щорічно виплачується до 5 травня разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Згідно повідомлення УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 09.12.2010 року № 01-20/4638 позивачу виплачена до 5 травня разова грошова допомога

в 2002 році в розмірі 100 грн.,

в 2003 році в розмірі 100 грн.,

в 2004 році в розмірі 130 грн.,

в 2005 році в розмірі 270 грн.,

в 2006 році в розмірі 270 грн.,

в 2007 році в розмірі 300 грн.

( за 2005-2007 роки виплати проведені у розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 року та Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік ), у 2008 році в розмірі 500 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 183 від 13.03.2008 р.,

в 2009 році в розмірі 380 грн.

В 2010 році в розмірі 420 грн.,

відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 18.03.209 р. «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачуються в 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Зазначені виплати до 5 травня здійснюються щороку та мають разовий характер. Таким чином, право особи на їх отримання та обовязок органів соціального захисту населення здійснити такі виплати припиняються з моменту виплати певних сум, розмір яких визначається відповідно до законодавства, що діє на час здійснення цих виплат.

Щодо позовних вимог, що стосуються щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2002-2006 роки, то у вказаних роках розміри грошової допомоги до 5 травня визначалися Законом України Про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно п.18 ст.77 Закону України Про Державний бюджет України на 2006 рік від 20.12.2005 р. з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом зупинено на 2006 рік дію ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової допомоги ветеранам війни.

Зазначені правові норми Законів України Про Державний бюджет України на 2002-2006 роки не визнані неконституційними і були чинними на час виникнення спірних правовідносин та є чинними і на час розгляду справи в суді , тому відповідач УПСЗН правомірно здійснив нарахування та виплату позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2002-2006 роки в розмірах відповідно до чинного законодавства. Отже, у задоволенні вимог позивача стосовно виплати йому щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2002-2006 роки у розмірі, встановленому ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», слід відмовити.

Щодо позовних вимог, що стосуються щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2007-2008 роки , суд зазначає слідуюче .

Ст.29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» було зупинено дію ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно положень п.20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», щорічно до 5 травня інвалідам війни повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішеннями Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року і № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року відповідно були визнані неконституційними положення ст.29 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік»,якими було зупинено дію ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка визначала кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком , та положення п.20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», щодо виплати щорічно до 5 травня інвалідам війни разової грошової допомоги у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Отже, з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року конкретні розміри разової грошової допомоги до 5 травня були встановлені Законом Про Державний бюджет України на 2007 рік та Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» відповідно.

Таким чином, органи соціального захисту населення, здійснивши у зазначені періоди виплату щорічної допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України Про Державний бюджет України на 2007 рік та Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» , діяли правомірно, на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначено діючим законодавством. Отже, з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року органи соціального захисту населення не мали повноважень здійснювати зазначені виплати у розмірах, встановлених ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, оскільки протягом цього часу положення базового закону не діяли.

Застосування законодавства України у такий спосіб стосовно здійснення виплат щорічної допомоги до 5 травня також ґрунтується на висновках Конституційного Суду України, наведених в мотивувальній частині рішення від 03.10.1997 року № 4-зп, який у п.3 зазначив наступне : Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо покладення на органи соціального захисту населення обовязку здійснити виплату щорічної допомоги до 5 травня особам, які отримали таку допомогу протягом періодів з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, у розмірах, встановлених законом про державний бюджет на відповідний рік .

Оскільки згідно повідомлення ГУПСЗН Полтавської обласної державної адміністрації від 12.02.2010 року № 12-06/442 фінансування виплат грошової допомоги до 5 травня, виплаченої позивачу, здійснювалося в квітні місяці відповідного року, тобто позивач у 2007 і у 2008 роках отримав грошову допомогу до 5 травня у період відповідно з 01.01.2007 року по 09.07.2007 року та з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року, коли положення базового закону не діяли, відповідач, здійснивши позивачу виплати такої допомоги у розмірі відповідно 300 грн. та 350 грн., діяв правомірно, у відповідності з приписами діючого законодавства, а, враховуючи разовий характер цих виплат, в момент їх здійснення позивач реалізував своє право на їх отримання, і, як наслідок, у відповідача припинився обовязок щодо їх виплати.

Отже, вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому грошової допомоги до 5 травня за 2007 рік і за 2008 рік у відповідності з вимогами ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не підлягають задоволенню.

Законом «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року дія ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не зупинялася і до неї не вносилися зміни, отже, у 2009 році до даного часу діючими є положення ч.5 ст.13 Закону, які визначають кратність разової грошової допомоги до 5 травня залежно від розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» розміри державних соціальних гарантій на 2009 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим Законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Оскільки розмір мінімальної пенсії за віком згідно із ст.28 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то відповідним Законом, який встановлює розмір разової грошової допомоги до 5 травня, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, УПСЗН Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області у 2009,2010 роках при виплаті вказаної допомоги до 5 травня повинно було діяти у відповідності з приписами діючої норми ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, дії відповідача, який здійснив виплату позивачу разової грошової допомога до 5 травня за 2009,2010 роки на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачуються в 2009,2010 роках відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» від 18 березня 2009 р. № 211 в сумі 380 грн., та 420 грн. а не відповідно до ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року № 3551-ХІІ у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком є неправомірними, і вимоги позивача в частині зобовязання відповідача провести виплату йому грошової допомоги до 5 травня за 2009,2010 роки рік у відповідності з вимогами ч.5 ст.13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту підлягають задоволенню.

Розмір разової грошової допомоги до 5 травня визначається із розрахунку мінімальної пенсії за віком на момент виплати такої допомоги.

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу недоотриману позивачем суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2009,2010 роки саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком на момент проведення йому виплати такої допомоги..

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області не є головним розпорядником коштів, а тому не може бути належним відповідачем у справі, виходячи з наступного.

Ст.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, якою затверджений Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення (далі-головні розпорядники коштів). Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області є головним розпорядником коштів місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Отже, звернення з позовними вимогами до управління праці та соціального захисту населення щодо стягнення зазначених видів допомоги та компенсації є обгрунтованим.

Зазначене доводить, що управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області, як розпорядник коштів Державного бюджету України, є належним відповідачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2,8-11,69-71,79,86,158-163,185,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України , ст. ст. 8, 19, 22,152 Конституції України, ст. ст.1,13, 48, 63,70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 13,.17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 р., Рішенням Конституційного Суду України № 4-зп від 03.10.1997р. , Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р., ст.76 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат, передбаченому ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за 2005,2008-2010 роки, та разової грошової допомоги до 5 травня за 2009,2010 роки у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, передбаченому ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, неправомірними.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити нарахування ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 4-х мінімальних заробітних плат за 2005,2008-2010 роки із розрахунку мінімальної заробітної плати станом на момент виплати та провести відповідні виплати з врахуванням проведених виплат.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області здійснити нарахування ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня за 2009,2010 рокиу розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " та провести відповідні виплати з врахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судовий збір у справі віднести за рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного адміністративного суду Харківської області через Хорольський районний суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Головуючий: