Справа № 818/3530/15
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 р.Справа № 818/3530/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2015р. по справі № 818/3530/15

за позовом Приватного підприємства "Ромтрансоіл"

до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПП "Ромтрансоіл", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області, в якому просив визнати незаконними та скасувати податкові повідомлення-рішення Роменської ОДПІ від 24.09.2015р.: № про донарахування податку на прибуток приватних підприємств в сумі 12334 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 6167 грн. та пені в сумі 2518,10 грн. та № про донарахування податку на додану вартість в сумі 13704 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 6852 грн.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2015р. по справі № 818/3530/15 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з даним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 04.02.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Роменській ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

Вказані обставини сторонами визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС України не доказуються перед судом.

На підставі п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, постанови Слідчого управління УМВС України в Сумській області "Про призначення перевірки" №0000033 від 11.02.2015 року та наказу на проведення перевірки від 28.08.2015р. №440, головним державним податковим ревізором-інспектором Лимарь А.М. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП "Ромтрансоіл" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

Результати перевірки оформлені актом №333/2201/37430787 від 15.09.2015р (а.с. 15-30).

У висновках вказаного акту перевірки контролюючим органом відображено порушення позивачем приписів: п.п.138.1 п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.14.1.27 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на прибуток в 2014 році на суму 12333,75 грн. та п. 198.2, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму податку на додану вартість на загальну суму 13704,17 грн., в т.ч. в серпні 2014 року в сумі 13704,17 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем 24 вересня 2015 року прийнято податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 20556,00 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток приватних підприємств, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, в розмірі 18501,00 грн. (а.с. 13-14).

З дослідженого акту перевірки слідує, що фактичною підставою для прийняття контролюючим органом рішень, слугувало відображене в акті судження контролюючого органу про безтоварність господарських операцій за договорами поставки мазуту з ПП «Грат», які відповідач обґрунтовує тим, що товарно-транспортні-накладні оформлені при поставці товарно-матеріальних цінностей з порушенням, а саме не містять даних про номер резервуару, об'єм нафтопродукту, густину та температуру; відсутністю актів приймання продукції за якістю форми № 14-НК та журналів реєстрації проб за формою № 3-НК, у зв'язку з чим неможливо підтвердити факт приймання нафтопродуктів.

На вказані доводи відповідач посилався як у акті перевірки, так і в запереченнях на адміністративний позов, поданих до суду першої інстанції, а також і у доводах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 195 КАС України, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини щодо формування платником податків податкового кредиту з 01 січня 2011 року врегульовано статтею 198 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI.

Так, в силу пункту 198.3 зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

А відповідно до положень пункту 198.6 статті 198 вказаного вище Кодексу, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, що є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу валових витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню контролюючого органу про визначення платнику податків грошового зобов'язання, суд досліджує факт здійснення господарської операції (її реальність/товарність), на підставі якої таким платником сформовано дані податкового обліку.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем (Покупець) і ПП «Грат» (Продавець) укладено договір поставки від 08.04.2014 року №2 (а.с.46-48)

За умовами вказаного договору Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти нафтопродукти, кількість товару -згідно заявок покупця. Ціни на кожну партію товару обумовлюються Продавцем та Покупцем та підтверджуються виставленими рахунками-фактурами.

Згідно до ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи із змісту цієї норми, наслідками за договором постачання товару є перехід права власності на товар від постачальника до покупця за певну грошову суму.

На виконання умов зазначеного договору ПП «Грат» поставив, а ПП «Ромтрансоіл» прийняв мазут паливний у кількості 11.500т на суму 82225,00 грн. в т.ч. ПДІ 13704,17 грн., що підтверджується рахунком №64 від 07.08.2014р. та видатковою накладною за №64 (а.с. 41).

Також у ході виконання договору позивач отримав від ПП «Грат» податкову накладну №4, виписану контрагентом на суму 82225,00 в т.ч. ПДВ 13704,17 грн., яка була зареєстрована 08.08.2014р. за № (а.с. 43).

Щодо факту транспортування товару колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що документами для юридичної особи, що здійснює вантажні перевезення, є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ліцензійна картка, дорожній лист, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Відповідно до абз.27 п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджено наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р., зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998р. за №128/2568; далі за текстом -Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено, що товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля є основними документами на перевезення вантажів.

Позивачем надано суду копію товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №64 від 07.08.2014р., відповідно до якої транспортування мазуту здійснював ФОП ОСОБА_2 за Договором перевезення вантажів за №3 від 01.04.2014р., водій ОСОБА_3, автомобіль МАN державний НОМЕР_1. Навантаження мазуту відбувалося у м. Ромни, розвантаження м. Конотоп (а.с. 42).

Надана позивачем копія виписки по банківському рахунку (а.с. 45), засвідчує факт виконання позивачем зобов'язань за спірним правочином шляхом перерахування безготівкових грошових коштів, що означає втрату позивачем права власності на ці кошти. Доказів повернення цих коштів до позивача, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо їх отримання позивачем (що могло б мати місце в разі пов'язаності цих осіб), до матеріалів справи суб'єктом владних повноважень не подано. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню коштів з банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов'язань такого платника.

Окрім того, придбані товарно-матеріальні цінності в подальшому реалізовані позивачем ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України ДП "Сумський облавтодор" за договором поставки №16 від 19 червня 2014 року, виконання якого підтверджується відповідним рахунком, накладною та товарно-транспортними накладними. 07.08.2014 року позивачем була виписана податкова накладна №2 на суму 114195,00 грн. в т.ч. ПДВ 19032,50 грн., яка зареєстрована належним чином. 27 серпня 2014 року покупцем була проведена оплата за мазут за платіжним дорученням №2023.

Таким чином, надаючи оцінку всім наявним в матеріалах справи договорам, податковим накладним, накладним, платіжним дорученням, товарно-транспортним накладним та іншим первинним документам, якими позивач доводе перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, досліджуючи їх, встановлює наявність обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

У ході розгляду справи судом встановлено, що жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірними правочинами ДПІ ані при проведенні перевірки, ані в ході судового розгляду не має. Судом також встановлено, що мотиви фізичної відсутності товару у спірних правовідносинах, невикористання товару в господарській діяльності позивача, вартісних показників придбаного позивачем товару, способу, порядку та стану розрахунків не були покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірних рішень.

Доводи відповідача про порушення позивачем Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах, організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання споживчої політики від 04.07.2007р. №271/121 колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Інструкція з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах, організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання споживчої політики від 04.07.2007р. №271/121 є обов'язковою для всіх підприємств, установ, організацій, які займаються зберіганням, транспортуванням та відпуском нафти та нафтопродуктів.

Проте, позивачем здійснюється лише торгівля окремими видами нафтопродуктів, в даному випадку, позивачем товарно-матеріальні цінності реалізовані третій особі в день придбання, а тому висновки відповідача щодо відсутності у позивача Актів приймання продукції (нафтопродуктів) за якістю №14-НК та журналів реєстрації проб за формою №3-НК не можуть бути доказом безтоварності операцій по придбанню нафтопродуктів позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів належним чином правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Роменській ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області відстрочено сплату судового збору в розмірі 1339 грн. 80 коп. до ухвалення судового рішення по даній справі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 17.11.2015р. по справі № 818/3530/15 залишити без змін.

Стягнути судовий збір в розмірі 1339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Роменської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 09.02.2016 р.