Справа № 802/122/15-а
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/23874/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого судді Малиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф., Швеця В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та скасування наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, у якому з урахуванням зміни позовних вимог просив: визнати дії Міністерства внутрішніх справ України протиправними; скасувати Наказ МВС України №125 від 03.02.2015 в частині накладення дисциплінарного стягнення на підполковника міліції ОСОБА_4 заступника начальника управління кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області - начальника відділу інспекції з особового складу, - звільнення з посади.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року вказаний позов задоволено частково. Скасовано Наказ Міністерства внутрішніх справ України №125 від 03 лютого 2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УМВС України у Вінницькій області» в частині накладення дисциплінарного стягнення на підполковника міліції ОСОБА_4, заступника начальника управління кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області - начальника відділу інспекції з особового складу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вважаючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, в задоволені позову відмовити.

Від позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача письмових запереченнях чи доповнень на вказану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно Наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УМВС України у Вінницькій області» №125 від 03.02.2015 року, яким за фактом безвідповідального ставлення до виконання службових обов'язків, ігнорування вимог наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 15.05.2007 року №157, від 26.03.2010 року №90 від 22.02.2012 року №155 низькій організації роботи з питань профілактики порушень особовим складом службової дисципліни, підполковника міліції ОСОБА_4 заступника начальника управління кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області начальника відділу інспекції з особового складу (призначений на посаду наказом Управління внутрішніх справ України у Вінницькій області від 03.08.2011 року №136 о/с) звільнено з посади.

Вказаному Наказу передували: Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2014 року №1420 про призначення за фактом самогубства начальника сектору кадрового забезпечення Калинівського РВ УМВС України у Вінницькій області майора міліції ОСОБА_5 службового розслідування та відповідальних осіб щодо його проведення; висновок від 17.01.2015 року; Наказ Міністерства внутрішніх справ України винесено від 17.01.2015 року №34 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УМВС України у Вінницькій області», яким підполковника міліції ОСОБА_4 заступника начальника управління кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області начальника відділу інспекції з особового складу звільнено з посади, який скасований Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.2015 року №122.

Частково задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій прийшли до висновків, з якими погоджується колегія суддів Вищого адміністративного суду України, що за своєю посадовою інструкцією та Положенням про управління кадрового забезпечення управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області, затвердженим Наказом УМВС у Вінницькій області від 10.06.2011 року №688 на позивача не було покладено персональної відповідальності за стан службової дисципліни, виконання вимог Положення про УКЗ особовим складом управління (вказане є складовою функціональних обов'язків керівника позивача - начальника управління). Крім того, за стан психологічного забезпечення працівників в органах та підрозділах УМВС відповідає штатний психолог, який числиться за відповідним Управлінням. Вказане свідчить про не доведеність факту безвідповідального ставлення до виконання службових обов'язків, ігнорування вимог наказів МВС України від 16.03.2007 року №81, від 15.05.2007 року №157, від 26.03.2010 року №90 від 22.02.2012 року №155, низькій організації роботи з питань профілактики порушень особовим складом службової дисципліни підполковником міліції ОСОБА_4, а тому відповідачем передчасно застосовано до позивача найсуворіший вид дисциплінарного стягнення - звільнення з посади.

Як правильно встановили суди, правовідносини між сторонами регулюються Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 року (далі - Статут, у редакції чинній на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності).

Згідно преамбули статуту, він визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 2 Статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 5 Статуту за вчинення дисциплінарного проступку особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ (стаття 12 Статуту).

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Статуту, у якій зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами службового розслідування було встановлено порушення позивачем функціональних обов'язків, що виразилося в незадовільній організації службової діяльності щодо виконання доручень керівництва Міністерства, ігноруванні вимог наказів МВС України від 16.03.2007 року № 81, від 15.05.2007 року № 157, від 26.03.2010 року № 90, від 22.02.2012 року № 155, низькій організації роботи з питань профілактики порушень особовим складом службової дисципліни і рекомендовано його звільнити із займаної посади.

Проте суд першої інстанцій, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ретельно та послідовно дослідивши зміст визначених позивачу порушень вимог вказаних наказів в поєднанні із його функціональними обов'язками, правильно застосував норми матеріального права, задовольнивши адміністративний позов.

Будь-яких належних та допустимих доказів наявності вини, якій передує причинно-наслідковий зв'язок вчинених дій чи допущеної бездіяльності позивачем, в розрізі його функціональних обов'язків, щодо факту самогубства одного із працівників відповідного відділу міліції, матеріали справи не містять.

Крім того, слід також зауважити, що на виконання положень Статуту (стаття 14) звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Таким чином, визначена міра дисциплінарної відповідальності, що застосована до позивача як звільнення з посади суперечить дійсним обставинам справи, про що вказано судами попередніми інстанціями.

При цьому, наявність не знятої догани, що рахується за позивачем, дійсно свідчить про можливість накладення на нього, в разі необхідності, більш суворішого стягнення (у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.), але таке: по-перше має визначатись з урахуванням вимог статті 14 Статуту, а по-друге його різновид повинен узгоджуватись із вимогами статті 12 Статуту, де зокрема дисциплінарному стягненню звільнення з посади передують такі дисциплінарні стягнення як: сувора догана та попередження про неповну посадову відповідність.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів і обставин справи не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційні скарги без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 12 березня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 5 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та скасування наказу в частині накладення дисциплінарного стягнення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець