Справа № 813/598/13-а
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. Справа № 876/5986/13

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» до Державної податкової інспекції у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

24.01.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Стоянівнасіння» звернулося в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 04.01.2013 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що збільшило податковий кредит при придбанні пшениці у ФГ "Левада-В" та податкові зобов'язання при подальшому продажі пшениці ТзОВ "Буський комбікормовий завод" на підставі належним чином оформлених первинних документів. Товарність господарських операцій підтверджується довідкою зустрічної звірки ФГ "Левада-В" від 06.11.2012 року №78/22/30849961 проведеної Шепетівською ОДПІ, довідкою зустрічної звірки ТзОВ "Буський комбікормовий завод" від 27.09.2012 року №2651/07-31 проведеної ВПМ ДПІ у м. Червонограді, довідкою зустрічної звірки ТзОВ "Стоянівнасіння" від 04.09.2012 року №49/2200/02778330 проведеної ДПІ у Радехівському районі. Також зазначає, що перевезення пшениці від ФГ "Левада-В" здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, а ненадання товарно-транспортних накладних податковому органу на письмовий запит пояснює оформленням запиту з порушенням норм Податкового кодексу України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року адміністративний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби № НОМЕР_1 від 04.01.2013 року.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що твердження органу державної податкової служби, викладені в акті перевірки, є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження зібраними у справі належними та допустимими доказами. Відтак, відсутні правові підстави вважати оспорюване податкове повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість, правомірним.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ОСОБА_2 податкова інспекція у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням відповідача замінив відповідача ОСОБА_2 податкову інспекцію у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби на його правонаступника - Сокальську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Львівській області.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ДПІ у Радехівському районі проведена позапланова невиїзна перевірка ТзОВ "Стоянівнасіння" з питань правомірності відображення взаємовідносин за даними податкового обліку з податку на додану вартість та податку на прибуток операцій з придбання ТМЦ у ФГ "Левада-В" та відображення подальшої їх реалізації ТзОВ "Буський комбікормовий завод" за результатами якої складений акт від 17.12.2012 року №43/22-00/02778330(а.с.9-21).

Перевіркою встановлено відсутність фактичного придбання (отримання) пшениці у ФГ "Левада-В" та подальшої реалізації пшениці ТзОВ "Буський комбікормовий завод", а також порушення ТзОВ "Стоянівнасіння" ст.135, п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки ДПІ у Радехівському районі Львівської області ДПС було винесено податкове повідомлення-рішення від 04.01.2013 року №, яким ТзОВ "Стоянівнасіння" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 6883 грн.(а.с.22).

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

У статті 198 Податкового кодексу України(далі ПК України) встановлено підстави, за яких у платника ПДВ виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов'язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.

Зокрема, згідно із пунктом 198.1 цієї статті право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 зазначеної статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (абзаци перший-третій цього пункту).

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-V змінено формулювання цього пункту і вказано, що не відноситься до податкового кредиту сума податку, зокрема, підтверджена податковою накладною, яка була оформлена з порушенням вимог статті 201 ПК України.

Норми статті 201 ПК України, до яких відсилають правила пункту 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов'язані з оформленням податкової накладної. У цій нормі містяться обов'язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов'язки учасників податкових відносини, пов'язані із складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов'язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.

Так, у пункті 201.1 статті 201 ПК України зазначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначається: порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Згідно з пунктом 201.6 цієї статті податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Відповідно до пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна надається платнику податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

З матеріалів справи слідує, що 19.04.2012 року між ФГ "Левада-В" та ТзОВ "Стоянівнасіння" був укладений усний договір поставки. На виконання договору ФГ "Левада-В" поставило ТзОВ "Стоянівнасіння" пшеницю в кількості 224 тонни на суму 358400,00 грн., що підтверджується накладними №2 від 20.04.2012 р., №3 від 24.04.2012 р., №4 від 27.04.2012 р.(а.с.28-30).

На підставі податкових накладних №5/2 від 20.04.2012 р., №6/2 від 24.04.2012 р., №7/2 від 27.04.2012 р.(а.с.31-33), виданих ФГ "Левада-В", позивач податок на додану вартість в сумі 59733,33 грн. включив до податкового кредиту в податковій декларації з податку на додану вартість за квітень 2012 р.(а.с.53-55).

З наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних №48 від 21.04.2012 р., №49 від 21.04.2012 р., №51 від 25.04.2012 р., №52 від 25.04.2012 р., №55 від 28.04.2012 р., №56 від 28.04.2012 р. слідує, що перевезення пшениці від ФГ "Левада-В" до ТзОВ "Стоянівнасіння" здійснювала фізична особа-підприємець ОСОБА_1(а.с.37-42).

Також, матеріалами справи підтверджується факт реалізації ТзОВ "Стоянівнасіння" отриманого від ФГ «Левада» зерна ТзОВ "Буський комбікормовий завод", що підтверджується договором №1106 від 11 червня 2012 р., видатковою накладною №РН-0000176 від 12.06.2012 р., податковою накладною №17 від 12.06.2012 р. та товарно-транспортними накладними ААК №001, ААК №002, ААК №003, ААК №004, ААК №005, ААК №006 від 12.06.2012 р.(а.с.43, 45-52).

В червні 2012 р. ТзОВ "Стоянівнасіння" збільшило податкові зобов'язання по податку на додану вартість на вартість відвантаженої пшениці ТзОВ "Буський комбікормовий завод", що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2012 року(а.с.72-74).

Довідками зустрічної звірки ФГ "Левада-В" від 06.11.2012 р. №78/22/30849961, проведеної Шепетівською ОДПІ, ТзОВ "Буський комбікормовий завод" від 27.09.2012 р. №2651/07-31, проведеної ВПМ ДПІ у м. Червонограді, ТзОВ "Стоянівнасіння" від 04.09.2012 р. №49/2200/02778330, проведеної ДПІ у Радехівському районі, підтверджено товарність господарських операцій між ФГ "Левада-В", ТзОВ "Буський комбікормовий завод" та ТзОВ "Стоянівнасіння"(а.с.110-114.,143-146).

Наведеними документами, які, як вбачається з їх змісту, відповідають вимогам до первинних документів, встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується фактичне отримання позивачем товару від контрагента ФГ "Левада-В".

Також зазначені податкові накладні не мали недоліків, а порядок їх заповнення відповідає чинному на момент їх виписки законодавству.

Отже, з дня отримання податкових накладних у позивача виникло право формувати податковий кредит по взаєморозрахунках з даним контрагентом.

Також колегія суддів враховує, що на момент здійснення господарських операцій з позивачем ФГ "Левада-В" було зареєстроване у встановленому порядку, не виключене з ЄДРПОУ, перебувало на обліку в органах державної податкової служби та було зареєстроване платником податків на додану вартість.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на підставі належних, допустимих та достатніх доказів встановлено факти реального придбання ТзОВ "Стоянівнасіння" у ФГ "Левада-В" зазначених вище товарів, які використовувались позивачем в господарській діяльності, підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які відповідають вимогам законодавства, тому у податкового органу не було законних підстав для висновків про неправомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з цим контрагентом за період, що перевірявся.

Відповідно до п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звернутися до платників податків та інших суб'єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб'єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби; 2) для визначення рівня звичайних цін на товари (роботи, послуги) під час проведення перевірок; 3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків; 4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків податкової накладної покупцю або про порушення правил заповнення податкової накладної; 5) у разі проведення зустрічної звірки; 6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому цього пункту, платник податків звільняється від обов'язку надавати відповідь на такий запит.

ДПІ у Радехівському районі 19.09.2012 р. звернулося до ТзОВ "Стоянівнасіння" з письмовим запитом №5249/2200 про надання документів щодо транспортування товарів придбаних у ФГ "Левада-В"(а.с.23). Підставами для надсилання запиту були результати зустрічної звірки ФГ "Левада-В" від 06.11.2012р., проведеної Шепетівською ОДПІ.

Позивач листом № 144 від 28.11.2012 року відмовив у наданні відповіді на такий запит тому, що вважав його таким, що складений з порушенням вимог п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України оскільки, запит складено значно раніше, ніж проведена зустрічна звірка ФГ "Левада-В"(а.с.25-26).

Крім цього, стосовно доводів відповідача про те, що у позивача відсутні товарно-транспортні накладні, які б свідчили про транспортування отриманих товарів від контрагента, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документи обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може бути єдиним первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Крім цього, товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт транспортування товарів від ФГ «Левада-В», були надані позивачем разом з адміністративним позовом.

При цьому, колегія суддів вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Радехівському районі Львівської області Державної податкової служби (правонаступником якої є Сокальська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Львівській області) залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2013 року у справі № 813/598/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_3