Справа № 826/8256/14
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2016 р. м. Київ К/800/62196/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

при секретарі Калініні О.С.

за участю представників сторін:

позивача - Якименка Ю.В.

відповідача - Шипілової С.-Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014

у справі № 826/8256/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртранснафта»

до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників

про скасування податкової вимоги, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртранснафта» звернулось до суду з позовом до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкової вимоги № 84-11 від 24.03.2014; зобов'язання внести зміни до картки особового рахунку позивача шляхом виключення з неї податкового боргу у розмірі, що становить 4 731 199 грн. з податку на додану вартість; звільнення майна із податкової застави та виключення її з державних реєстрів застав рухомого та нерухомого майна.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 постанову суду першої інстанції скасовано; позов задоволено частково; визнано протиправною та скасовано спірну податкову вимогу; зобов'язано відповідача внести зміни до картки особового рахунку ПАТ «Укртранснафта» шляхом виключення з неї податкового боргу у розмірі, що становить 4 731 199 грн. з податку на додану вартість; зобов'язано відповідача звільнити майно ПАТ «Укртанснафта», описане згідно акту опису майна № 12 від 15.05.2014 у податкову заставу, з-під податкової застави; зобов'язано відповідача вжити заходів, спрямованих на виключення обтяження рухомого майна ПАТ «Укртанснафта», описаного в податкову заставу актом опису майна № 12 від 15.05.2014, шляхом подання до реєстратора заяви про припинення такого обтяження; у решті позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про заміну відповідача, у зв'язку із реорганізацією, із Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників на правонаступника - Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до податкової вимоги від 24.03.2014 № 84-11, отриманої позивачем 25.03.2014 відповідачем повідомлено позивача, що станом на дату її складання сума податкового боргу останнього за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на додану вартість становить 4 731 199 грн., та попереджено про наступні заходи стягнення вказаної суми, зокрема, шляхом віднесення майна позивача у податкову заставу з його подальшим продажем на публічних торгах.

Рішенням відповідача від 24.03.2014 № -10-25-17 вирішено здійснити опис майна ПАТ «Укртранснафта» у податкову заставу.

На підставі вказаного рішення податковим керуючим складено акт опису майна у податкову заставу від 15.05.2014 № 12, згідно якого описано майно ПАТ «Укртранснафта» (бензин та дизельне паливо) всього на загальну суму 25 350 862,48 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 19.05.2014 № 44244128 до Реєстру внесено запис про податкову заставу майна ПАТ «Укртранснафта» згідно з вищевказаним описом.

Вважаючи податкову вимогу відповідача від 24.03.2014 № 84-11 незаконною, з огляду на те, що відповідачем не було враховано його заяву від 21.03.2014 про зарахування переплати з частини чистого прибутку у рахунок сплати податкового боргу з податку на додану вартість, позивач звернувся до адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.07.2012 в адміністративній справі № 2а-350/12/2670 набрала законної сили від 28.01.2014 з моменту проголошення ухвали Київського апеляційного адміністративного суду; на підставі вказаного судового рішення у позивача збільшилася сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість, тому позивач зобов'язаний сплатити таку суму податкового зобов'язання у встановленому Податковим кодексом України порядку; з урахуванням доведення факту наявності у ПАТ «Укртранснафта» податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 4 731 199 грн., податкова вимога МГУ-ЦО від 24.03.2014 № 84-11 прийнята у повній відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПК України, та не знаходить підстав для її скасування; позовні вимоги ПАТ «Укртранснафта» про скасування податкової вимоги МГУ-ЦО від 24.03.2014 № 84-11 та внесення відповідних змін до картки особового рахунку є необґрунтованими та не підлягають задоволенню; враховуючи підтверджену правомірність оскаржуваної податкової вимоги підстави для зобов'язання відповідача звільнити майно ПАТ «Укртранснафта» з-під податкової застави та виключити її з державних реєстрів застав рухомого та нерухомого майна і задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний адміністративний суд мотивував своє рішення тим, що за даними картки особового рахунку ПАТ «Укртранснафта» з податку на додану вартість, за цим платником податків обраховується сума податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 4 731 199 грн., яка виникла 24.03.2014 у зв'язку із зменшенням переплати на підставі податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва від 10.08.2005 № 882/23-4/0; суд першої інстанції не врахував посилання позивача на те, що 21.03.2014 він звертався до відповідача із заявою № 18-00/109/957 про зарахування переплати з частини чистого прибутку господарських операцій в рахунок сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 7 664 143 грн. на підставі положень п. 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України, виходячи з того, що бездіяльність відповідача щодо зарахування на підставі заяви позивача такої переплати у рахунок сплати податкового боргу з податку на додану вартість не є предметом спору у даній справі та не спростовує наявності у позивача податкового боргу станом на день винесення оскаржуваної податкової вимоги; відповідач повинен був вжити заходів на звернення позивача від 21.03.2014 щодо підготування відповідного висновку та спрямування надміру сплачених позивачем коштів у сплату грошового зобов'язання останнього з податку на додану вартість, проте, відповідач вимог законодавства не дотримався, фактично відмовивши позивачу. У результаті чого, за обліковими даними останнього утворився податковий борг та відповідачем було винесено спірну податкову вимогу, а також описано майно ПАТ «Укртранснафта» у податкову заставу, що, у свою чергу, потягло внесення такого в Державний реєстр обтяжень рухомого майна; зважаючи на встановлену постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2014 у справі № 826/10513/14 протиправну бездіяльність Міжрегіонального головного управління Міністерства доходів і зборів України - Центрального офісу з обслуговування великих платників щодо не зарахування переплати з частини чистого прибутку у сумі 26 035 650 грн. (код КБК 21010100) у сплату податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 25 449 349 грн. (код КБК 14010100), зокрема, на підставі заяви позивача від 21.03.2014 № 18-00/109/957, а також те, що наслідком такої було винесення податкової вимоги від 24.03.2014 № 84-11, вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, а порушені права позивача - відновленню шляхом зобов'язання відповідача внести зміни до картки особового рахунку позивача шляхом виключення з неї податкового боргу у розмірі, що становить 4 731 199 грн. з податку на додану вартість, звільнити його майно із податкової застави. В частині відмови в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідач в цій справі не наділений повноваженнями щодо виключення податкової застави з відповідних державних реєстрів, а тому суд не вправі зобов'язати податковий орган вийти за межі встановлених законом повноважень; з метою повного захисту порушеного права позивача зобов'язано відповідача вжити заходів, спрямованих на виключення обтяження рухомого майна позивача, описаного в податкову заставу актом опису майна № 12 від 15.05.2014, шляхом подання заяви про припинення обтяження відповідного рухомого майна позивача у відповідності до Порядку ведення державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Однак, суд касаційної інстанції вважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними та такими, що зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин у справі.

Так, статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають.

Слід зазначити, що з метою встановлення наявності у позивача суми податкового боргу з податку на додану вартість, що визначена спірною податковою вимогою, необхідно дослідити суми узгоджених та безпосередньо сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на момент звернення до суду з позовом (червень 2014 року), а не обмежитись лише судовими рішеннями про визнання правомірним податкового повідомлення-рішення № 882/23-4/0 від 10.08.2005 по справі № 2а-350/12/2670, в результаті чого встановити також правомірність застосування податкової застави на майно позивача.

Також, суди попередніх інстанцій не дослідили питання щодо належного способу захисту порушених прав позивача в разі задоволення позовних вимог про внесення змін до картки особового рахунку позивача шляхом виключення з неї податкового боргу у розмірі, що становить 4 731 199 грн. з податку на додану вартість, а також звільнення майна із податкової застави та виключення її з державних реєстрів застав рухомого та нерухомого майна.

Крім того, апеляційний адміністративний суд, посилаючись на ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи за межі позовних вимог, зобов'язуючи відповідача вжити заходів, спрямованих на виключення обтяження рухомого майна позивача, описаного в податкову заставу актом опису майна № 12 від 15.05.2014, з метою повного захисту порушеного права позивача, не врахував вимоги ч. 4 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, які забороняють суду апеляційної інстанції розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За вказаних обставин, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про необхідність скасування рішень судів попередніх інстанцій та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді слід взяти до уваги вищезазначене та прийняти законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права, надати належну правову оцінку обставинам у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників його правонаступником - Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників.

Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2014 та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.06.2014 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний