Справа № 810/5587/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/5587/15

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року м. Київ №810/5587/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент" до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків податкового органу, викладених в акті перевірки від 28.05.2015 року №176/10-06-22-01/36108100 «Про документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Орієнтир-Буделемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» за жовтень 2014 року».

Позивач стверджує про відсутність порушення ним вимог податкового законодавства в частині заниження податкових зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість за наслідками фінансово-господарських операцій з контрагентами ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд», оскільки договірні відносини щодо поставки товарів (робіт, послуг) між ним та контрагентами мали реальний характер та підтверджені належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, зокрема, договорами, податковими і видатковими накладними, а отримані товари (роботи, послуги) були використані в господарській діяльності ТОВ «Орієнтир-Буделемент».

У свою чергу, відповідачем на думку позивача не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договорів, укладених між позивачем та контрагентами.

Відповідач позов не визнав з підстав, зазначених в письмових запереченнях проти позову, згідно яких, зокрема, зазначає, що матеріали перевірки та надані позивачем до перевірки первинні документи свідчать, що взаємовідносини між ТОВ «Орієнтир-Буделемент» та контрагентами ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «ЛЮБ-СИСТЕМ» і ТОВ «ІБК ВАРМБУД» за жовтень 2014 року не підтверджуються з урахуванням реального часу здійснення операцій, відсутності майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень на вищезазначених підприємствах.

А тому відповідач не погоджується з обставинами, викладеними в адміністративному позові та просить в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Відповідно до частини 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Приймаючи до уваги, що представником позивача подано заяву про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження та враховуючи, що немає потреби у витребуванні додаткових доказів та у відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач взятий на податковий облік 29.01.2009 року, станом на момент проведення перевірки перебував на податковому обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за №3692, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.10.2015 року (т.2, а.с.138).

Відповідно до свідоцтва № 100200169 серії НВ №150710 про реєстрацію платника податку на додану вартість, позивач зареєстрований як платник податку на додану вартість з 18.02.2009 року (т.2, а.с.141).

Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі наказу №220 від 14.05.2015 року, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Орієнтир-Буделемент» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» за жовтень 2014 року». Результати перевірки оформлені актом перевірки від 28.05.2015 року №176/10-06-22-01/36108100 (далі – акт перевірки) (т.1, а.с.17-34).

У висновках акту перевірки відповідачем встановлені порушення ТОВ «Орієнтир-Буделемент»:

1) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 116 038 гривень за жовтень 2014 року;

2) п. 138.8 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, в результаті чого завищено від'ємне значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств (рядок 7 «Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності» Декларації з податку на прибуток підприємств) на загальну суму 696 226 гривень за 2014 рік;

3) п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.2, п.п.2.13, п.п.2.14, п.п.2.15, п.п.2.16 п.2 та п.п.3.2 п.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

На підставі даного акту перевірки №176/10-06-22-01 від 28.05.2015 Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог судом встановлено, що ТОВ «Орієнтир-Буделемент» за жовтень 2014 року мало господарські відносини з контрагентами ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд».

Між позивачем, як покупцем та ТОВ «АСКС-Україна», як постачальником 01.11.2013 року укладений договір поставки за №01-11-13.

Інших договорів цивільно-правового характеру між зазначеними вище сторонами не укладалося. Відносини між сторонами договору від 01.11.2013 року №1-11-13 є тривалими і виходять за межі періоду, який перевірявся податковим органом (т.2, а.с.15-21).

Відповідно до пункту 1.1. даного договору, постачальник зобов’язується передавати у власність покупця товар – піддони дерев’яні, для використання покупцем у виробництві власної готової продукції, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити товар на умовах договору.

Отриманий товар позивачем був оплачений у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень від 01.10.2014 року №4919, від 02.10.2014 року №4959, від 03.10.2014 року №№5008-5009, від 06.10.2014 року №5046, від 07.10.2014 року №5083, від 08.10.2014 року №5100, від 10.10.2014 року №5195, від 13.10.2014 року №5222, від 14.10.2014 року №5255, від 15.10.2014 року №5278, від 20.10.2014 року №5335, від 21.10.2014 року №№5463-5464, від 27.10.2014 року №№5507-5508, від 28.10.2014 року №5530, від 29.10.2014 року №5587, від 30.10.2014 року №5615, від 31.10.2014 року №№5682-5683 (т.3, а.с.25-45), а також актом звірки взаємних розрахунків за жовтень 2014 року між ТОВ «Орієнтир-Буделемент» та ТОВ «АСКС-Україна», що наявні в матеріалах справи (т.2, а.с.84-86).

Посилання податкового органу на те, що вказані податкові накладні не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних суд оцінює критично, оскільки, вказане повністю узгоджується із пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за умовами якого податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Враховуючи той факт, що сума податку на додану вартість у зазначених вище податкових накладних не перевищує 10 тисяч гривень кожна, а товар за даними податковими накладними не є підакцизним та/або товаром, ввезеним на митну територію України, суд приходить до висновку, що вказані податкові накладні повністю відповідають вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до умов пункту 5.1.1. договору поставки за №01-11-13 від 01.11.2013 року, доставка товару (піддони дерев’яні) здійснюється транспортом та за рахунок постачальника ТОВ «АСКС-Україна» на склад покупця за адресою: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності 28-А.

Товари, отримані позивачем від ТОВ «АСКС-Україна», були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю позивача по рахунку №631 за жовтень 2014 року (т.2, а.с.87-90).

Позивачем були також надані фотографії піддонів дерев’яних, які постачаються ТОВ «АСКС-Україна» та використовуються ТОВ «Орієнтир-Буделемент» для пакування та складування готової продукції (т.2, а.с.106-109).

Суд не приймає до уваги посилання Відповідача на службові записки про відпрацювання підприємств та посилання на фінансово-господарські операції ТОВ «АСКС-Україна» з контрагентами, які мають ознаки фіктивності, оскільки, вказані доводи відповідача не підтверджуються належними та допустимими доказами.

За інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – Товариство з обмеженою відповідальністю «АСКС-Україна» на час здійснення господарських операцій за Договором від 01.11.2013 року №1-11-13 було діючим, в процесі ліквідації не знаходилося, що підтверджується витягом з ЄДР (т.2, а.с.91-105). Разом з тим, на позивача відповідно до чинного законодавства України не покладено права та обов’язку здійснювати перевірку діяльності своїх контрагентів з іншими підприємствами та організаціями, а тому позивач не може нести відповідальність за діяльність своїх контрагентів.

Крім того, судом критично оцінюються посилання відповідача на відсутність інформації у податкових деклараціях з ПДВ, підсистемі «Дані митниці» АІС «Податковий блок» щодо ввезення на митну територію України ТОВ «АСКС-Україна» необоротних активів та отриманих від нерезидента послуг з метою їх використання у межах господарської діяльності, оскільки, зазначена інформація не має жодного відношення до поставки дерев’яних піддонів за Договором від 01.11.2013 року №1-11-13, укладеним із позивачем.

Взаємовідносини між позивачем та ТОВ «Люб Системс» відбувалися на підставі Договорів від 09.01.2014 року №100114 та №100114/1 (т.1, а.с.109-112, 121-124).

Відповідно до пункту 1.1. договору підряду №100114 від 09.01.2014 року, укладеного між позивачем, як замовником та ТОВ «Люб Системс» як виконавцем, виконавець зобов’язується виконати роботи з ремонту та налагоджування гідравлічного обладнання замовника, а замовник зобов’язується прийняти виконані роботи і оплатити їх.

Відповідно до п.1.1. договору №100114/1 від 09.01.2014 року, укладеного між позивачем, як покупцем та ТОВ «Люб Системс», як постачальником, постачальник зобов’язується поставити і передати у власність покупця товар – фільтрувальне та гідравлічне обладнання і системи комплектуючі матеріали, а покупець зобов’язується прийняти і оплатити товар на умовах договору.

В період дії зазначених вище договорів до них укладалися додатки, які конкретизували об’єм поставок фільтрувального та гідравлічного обладнання і систем, комплектуючих матеріалів та робіт з монтажу поставленого фільтрувального та гідравлічного обладнання і систем, комплектуючих матеріалів та період виконання робіт. Зокрема, до Договору підряду від 09.01.2014 року №100114 були укладені додаткові угоди: від 10.01.2014 року №1; від 15.01.2014 року №2; від 15.01.2014 року №3; від 09.10.2014 року №5 (т.1, а.с.113-120). До Договору від 09.01.2014 року №100114/1 були укладені додаткові угоди: від 09.01.2014 року №1; від 17.01.2014 року №2; від 24.01.2014 року №3; від 24.01.2014 року №4; від 28.02.2014 року №5; від 07.03.2014 року №6;від 11.03.2014 року №7; від 14.03.2014 року №8; від 14.03.2014 року №9; від 31.03.2014 року №10; від 03.04.2014 року №11; від 22.04.2014 року №12; від 25.04.2014 року №13; від 06.05.2014 року №14; від 06.05.2014 року №15; від 21.05.2014 року №16; від 21.05.2014 року №17; від 26.05.2014 року №18; від 26.05.2014 року №19; від 19.06.2014 року №20; від 19.06.2014 року №21; від 19.06.2014 року №22 (т.1, а.с.1 125-149).

Отриманий товар та виконані роботи позивачем були оплачені у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень від 03.10.2014 року №№4997-4998, від 16.10.2014 року №5295, від 17.10.2014 року №5299, від 27.10.2014 року №№5511, 5514-5515 (т.3, а.с.56-62) та актом звірки взаємних розрахунків за жовтень 2014 року між ТОВ «Орієнтир-Буделемент» та ТОВ «Люб Системс» (т.3, а.с.48).

За фактом настання першої події (отримання товару покупцем, прийняття робіт замовником) та на підтвердження розрахунків на загальну суму 30 421,60 грн. і сплати у складі ціни товару та робіт податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями у сумі 5070,25 грн., позивач отримав від ТОВ «Люб Системс» наступні податкові накладні: №219 від 06.10.2014, №220 від 06.10.2014, №229 від 09.10.2014, №231 від 10.10.2014, №246 від 28.10.2014, №247 від 28.10.2014, №248 від 28.10.2014 (т.1, а.с.157-163).

Судом встановлено, що у відповідності із пунктом 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, податкові накладні №219 від 06.10.2014, №231 від 10.10.2014, №246 від 28.10.2014 №248 від 28.10.2014, у зв’язку із реалізацією товарів, ввезених на митну територію України, були включені до Єдиного реєстру податкових накладних, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №1594750 від 15.06.2015 на запит від 15.06.2015 №1594750 (т.1, а.с.164).

Поставка фільтрувального та гідравлічного обладнання і систем, комплектуючих матеріалів у жовтні місяці 2014 року була необ’ємною як за загальною вартістю поставленого обладнання, так і за фізичним об’ємом, спеціального перевізного транспорту не вимагала, а тому зазначене обладнання,у відповідності до умов пункту 4.2. договору №100114/1 від 09.01.2014 року, було вивезено ТОВ «Орієнтир-Буделемент» самовивозом із складу ТОВ «Люб Систем», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Леся Курбаса, 2б, що не потребує відповідного оформлення.

Товари, отримані позивачем від ТОВ «Люб Системс», були оприбутковані та відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю позивача по рахунку №631 за жовтень 2014 року (т.1, а.с.179, т.3, а.с.63,64). Роботи, виконані ТОВ «Люб Системс» були відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №1522, що підтверджується відомістю по рахунку №1522.

Позивачем також надані фотографії гідравлічного механізму млина та лінії автоматичного пакування готової продукції, які були предметом поставки та ремонтних робіт на підставі Договорів від 09.01.2014 року №№100114 та 100114/1 укладених з ТОВ «Люб Системс» (т.2, а.с.11-14).

За інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – Товариство з обмеженою відповідальністю «Люб Системс» на час здійснення господарських операцій за договорами від 09.01.2014 року №№100114, 100114/1 було діючим, в процесі ліквідації не знаходилося, що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами з ЄДР (т.1, а.с.180-186, т.2, а.с.1-10).

Разом з тим, на позивача відповідно до чинного законодавства України не покладено права та обов’язку здійснювати перевірку діяльності своїх контрагентів з іншими підприємствами та організаціями, а тому він не може нести відповідальність за діяльність своїх контрагентів.

Крім того, станом на жовтень 2014 року у штаті ТОВ «Люб Системс» працювало 13 (тринадцять) осіб, що підтверджено штатним розкладом, який введений в дію з 01.08.2014 року (т.1, а.с.165), їм виплачувалася заробітна плата та утримувався податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується відповідним податковим розрахунком (форма №1ДФ) за 4 квартал 2014 року та квитанціями про відправлення цього розрахунку у електронній формі та його отримання ДПІ у Печерському районі міста Києва 22.01.2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.166-169).

Взаємовідносини між ТОВ «Орієнтир-Буделемент» та ТОВ «ІБК ВАРМБУД» здійснювалися на підставі договору підряду від 09.09.2014 року №09/09/2014, предметом якого були підрядні роботи з монтажу метало каркасу та облицювання сендвіч панелями ППУ силосу на об’єкті ТОВ «Орієнтир-Буделемент» під час реконструкції майнового комплексу (т.1, а.с.66-73).

Відповідно до п. 1 договору підряду від 09.09.2014 року №09/09/2014 роботи виконуються на об’єкті ТОВ «Орієнтир-Буделемент» за адресою: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності 28-А. На виконання п. 7.4. та п. 11.3 договору підряду від 09.09.2014 року №09/09/2014 сторонами підписано акт передачі будівельного майданчика для виконання Підрядником роботи з монтажу метало каркасу та облицювання сендвіч панелями ППУ силосу.

Роботи, виконані ТОВ «ІБК ВАРМБУД» були відображені в бухгалтерському обліку позивача по рахунку №1522, що підтверджується відомістю по рахунку №1522.

Суд критично ставиться до посилань відповідача у акті перевірки на недотримання позивачем вимог наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 року №554, оскільки, вказаний наказ втратив чинність відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.01.2014 року №16. Разом з тим, наказом, на який посилається відповідач, а саме наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 04.12.2009 року №554 були затверджені примірні форми первинних облікових документів у будівництві N КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та N КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати", а не обов’язкові. Крім того, у Акті прийняття виконаних робіт від 31.10.2014 року є зазначені усі необхідні його реквізити, а сам Акт прийняття виконаних робіт від 31.10.2014 року (т.1, а.с.78-79) є додатком до договору від 09.09.2014 року №09/09/2014, який у сукупності з іншими первинними документами повністю дозволяє ідентифікувати дату виконаних робіт, об’єкт, види, обсяги та вартість матеріальних ресурсів.

Крім того, як встановлено судом вказаний акт відповідає формі КБ-2в.

На підтвердження фактичності операцій за договором підряду від 09.09.2014 року №09/09/2014 позивачем також надано фотографії виконаних ТОВ «ІБК ВАРМБУД» робіт.

За період дії договору підряду від 09.09.2014 року №09/09/2014 ТОВ «ІБК ВАРМБУД» виконано робіт на загальну суму 1540942,77 грн. Результати виконаних робіт використовуються ТОВ «Орієнтир-Буделемент» у власній фінансово-господарській діяльності.

За інформацією, яка міститься в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – Товариство з обмеженою відповідальністю «ІБК ВАРМБУД» на час здійснення господарських операцій за Договором від 09.09.2014 року №09/09/2014 було діючим, в процесі ліквідації не знаходилося, що підтверджується витягом з ЄДР.

Разом з тим, на позивача, відповідно до чинного законодавства України, не покладено права та обов’язку здійснювати перевірку діяльності своїх контрагентів з іншими підприємствами та організаціями, а тому він не може нести відповідальність за діяльність своїх контрагентів.

Крім того, суд зазначає, що отримання відповідачем актів перевірок, в яких викладені висновки про вчинення контрагентами платника податків нікчемних правочинів або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк акт перевірки не має преюдиційного значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини господарської діяльності платника податків.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з ТОВ «ІБК ВАРМБУД», а також факту суперечності відповідного правочину фіскальним інтересам держави.

Крім того, станом на жовтень 2014 року у штаті ТОВ «ІБК ВАРМБУД» працювало 3 (три) особи, що підтверджено штатним розкладом, який введений в дію з 01.10.2014 року, та виплачувалася заробітна плата 14 (чотирнадцяти) особам, а також утримувався податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується відповідним податковим розрахунком (форма №1ДФ) за 4 квартал 2014 року та квитанціями про відправлення цього розрахунку у електронній формі та його отримання ДПІ у Шевченківському районі міста Києва 22.01.2015 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.7 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

До обов'язкових реквізитів податкової накладної, перелік яких закріплений в підпункті 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, законодавець відносить:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Відповідно до підпункту 11 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин),реєстрація податкових накладних платниками податку на додану вартість - продавцями в Єдиному реєстрі податкових накладних запроваджується для платників цього податку, у яких сума податку на додану вартість в одній податковій накладній становить:

понад 1 мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;

понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011 року;

понад 100 тисяч гривень - з 1 липня 2011 року;

понад 10 тисяч гривень - з 1 січня 2012 року.

Податкова накладна, в якій сума податку на додану вартість не перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних. Податкова накладна, виписана при здійсненні операцій з постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, з 1 січня 2012 року підлягає включенню до Єдиного реєстру податкових накладних не залежно від розміру податку на додану вартість в одній податковій накладній.

Матеріали справи свідчать, що податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» був сформований позивачем на підставі належних документів, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства, податкові накладні, виписані контрагентами, відповідають вимогам, встановленим Податковим кодексом України та містять всі необхідні реквізити.

Судом встановлено, що фактично податковий орган дійшов до висновку про заниження позивачем сум податку на додану вартість на підставі тверджень про фіктивність господарських операцій позивача з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» без проведення відповідачем належної оцінки первинних документів, наданих позивачем, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зі змінами та доповненнями господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо;

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011р. № 742/11/13-11.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином, законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов'язковому з'ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи прозберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Проте, суд зазначає, що у розглядуваній справі наведені обставини не досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, оскільки фактично висновок про відсутність господарських операцій був зроблений на підставі неповного аналізу податкової звітності позивача та не враховано первинних документів, що були подані на вимогу податкового органу.

Крім того, податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за несплату податків продавцем, порушення ним правил здійснення господарської діяльності та наявність обставин державної реєстрації, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи-платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, одним з принципів розгляду податкових спорів, відповідно до ст. 4 Податкового Кодексу України є принцип презумпції добросовісності та рішень платника податків, у зв'язку з чим передбачається, що дії платників податків, які мають своїм результатом одержання податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться у податкових деклараціях, податкових накладних та інших первинних документах, є достовірними. Надання податковому органу всіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність яких установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність діяльності одного з постачальників в ланцюзі до позивача, порушення ним податкової дисципліни та правил здійснення господарської діяльності не є підставою для висновку про необґрунтованість заявленої позивачем податкової вигоди, якщо податковий орган не доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.

Звідси випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання товарів (послуг) з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних товарів (послуг, робіт). За відсутності ж останнього відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість за рахунок витрат та податкового кредиту.

З адміністративного позову та письмових пояснень позивача, наданих в ході розгляду справи слідує, що придбаний у ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд»товар та виконані роботи позивачем були використані у власній господарській діяльності позивача, а саме для виготовлення кінцевої продукції та подальшої реалізації останньої контрагентам позивача.

Перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд», судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.12.2015 року основним видом економічної діяльності позивача є: 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва.

Позивачем до матеріалів справи долучені копії документів, що підтверджують право власності позивача на об’єкти нерухомого майна, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності 28-А, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.07.2009 серія САВ №642729 – підприємство з виробництва дрібно розмірних стінових будівельних матеріалів (т.2, а.с.154-155).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що виконання робіт, зберігання та використання поставлених товарів здійснювалось позивачем на власних складських та виробничих потужностях, які знаходяться на балансі підприємства.

На підтвердження факту використання товарів та робіт, отриманих від ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» для здійснення господарської діяльності та виготовлення кінцевої продукції позивачем до матеріалів справи додані документи, що підтверджують облік операцій з придбання товарів робіт.

З приводу порушень п. 138.8 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до завищення витрат, в результаті чого завищено від'ємне значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств (рядок 7 «Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності» Декларації з податку на прибуток підприємств) на загальну суму 696 226 гривень за 2014 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу

Згідно з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пунктом 138.6 ст. 138 ПК України визначено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну) (п. 138.8 ст. 138 ПК України)

В силу положень пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом встановлено реальність здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» (за жовтень 2014 року) та використання отриманих товарів та робіт у господарській діяльності позивача для виготовлення власної продукції та реалізації останньої контрагентам, що підтверджується належними первинними документами бухгалтерського обліку та податкової звітності, оформленими згідно з вимогами законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.

А тому з огляду на вищевикладене, висновки відповідача про заниження податку на прибуток підприємств на суму 696226,00 грн. за 2014 рік є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника товарів/виконавця робіт, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд» останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їх керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів, які покладено в основу висновків акту перевірки на підтвердження відсутності факту реальності господарських операцій, вчинених позивачем з контрагентами, а також факту суперечності відповідних правочинів фіскальним інтересам держави.

Суд зазначає, що акт перевірки хоча й містить опис договірних правовідносин позивача з його контрагентами (договорів, податкових, видаткових, товарно-транспортних накладних, доказів оплати), проте не надає дослідженим документам належної оцінки, не зіставляє наявні у позивача документи з даними бухгалтерського обліку позивача, не містить аналізу дотримання контрагентами позивача податкової дисципліни у спірних правовідносинах, а встановлені порушення податкового законодавства ґрунтуються виключно на відомостях щодо протиправної діяльності контрагентів позивача

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі "Інтерсплав проти України").

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. ("Булвес" АД проти Болгарії") зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є "власністю" у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону " Про ПДВ " стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Також, висновок про те, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання, викладений в постанові Верховного Суду України від 31.01.2011 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 14222198), та підлягає обов'язковому врахуванню у спірних правовідносинах на підставі ч. 2 ст. 162 та ст. 244-2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочину з ТОВ «АСКС-Україна», ТОВ «Люб Системс» та ТОВ «ІБК Вармбуд», їх реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстави для висновків про завищення позивачем податкового кредиту в період, що перевірявся на загальну суму 116 038 грн. та завищення від'ємного значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств (рядок 7 «Об'єкт оподаткування від усіх видів діяльності» Декларації з податку на прибуток підприємств) на загальну суму 696 226 гривень в періоді, що перевірявся, відсутні.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, у яких обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 12 619,12 грн. підлягають стягненню з Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, відповідно до положень статті 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.