Справа № 826/23264/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Вініченко В.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс»

до

державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про

визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 31.08.2015 №9401-23, визнання протиправним та скасування рішення від 31.08.2015 №1790/26-58-23-01-23

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 10 лютого 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз’яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 31.08.2015 №9401-23 та рішення про опис майна у податкову заставу від 31.08.2015 №1790/26-58-23-01-23.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сума грошового зобов’язання, визначеного в оскаржуваній податковій вимозі, визначена неправильно та підлягає перерахунку у зв’язку з тим, що при визначенні суми податку не були враховані вимоги підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки частина приміщень, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс», призначені для діяльності художньої галереї, навчального закладу, концертно-танцювального концерт-холу.

Відповідач заперечував проти позову, вказавши про правомірність оскаржуваних рішень, оскільки розмір податкової заборгованості, визначений у податковій вимозі від 31.08.2015 №9401-23, виник на підставі самостійно визначених позивачем грошових зобов’язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: шляхом подання до контролюючого органу податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві винесено податкову вимогу від 31.08.2015 №9401-23, згідно з якою станом на 30.08.2015 сума податкового боргу товариства з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» за узгодженими грошовими зобов’язаннями становить 95 530,70 грн., у тому числі з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 95 530,70 грн.

Також, першим заступником начальника державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення про опис майна у податкову заставу від 31.08.2015 №1790/26-58-23-01-23, у відповідності до якого вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків – товариства з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс», – а у разі, якщо на момент складення акту опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу, також того майна, право власності на яке він набуде у майбутньому.

Вважаючи вказані податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Так, приписами статті 266 Податкового кодексу України врегульовано порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Платники податку – юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об'єкта/об'єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості декларація юридичною особою - платником подається протягом 30 календарних днів з дня виникнення права власності на такий об'єкт, а податок сплачується починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт (підпункт 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України).

При цьому, податкове зобов'язання за звітний рік з податку сплачується: а) фізичними особами – протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення; б) юридичними особами – авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації (підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266).

Як вбачається з матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» подано до державної податкової інспекції у Солом’янському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік, в якій позивачем визначено річну суму податку на нерухоме майно, яке підлягає сплаті за даними платника, у загальному розмірі 735 245,70 грн., з яких грошові кошти у розмірі 183 811,43 сплачуються щоквартально за І, ІІ та ІІІ квартали, а за IV квартал – 183 811,41 грн.

Таким чином, позивачем самостійно задекларовано суму податкового зобов’язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік, шляхом подання відповідної податкової декларації.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, податкова декларація, розрахунок (далі – податкова декларація) – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Приписами пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (пункт 57.1 статті 57 Податкового кодексу України).

Таким чином, задекларований позивачем розмір податкових зобов’язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом направлення до контролюючого органу податкової декларації за 2015 рік, є узгодженим та підлягає сплаті останнім.

Водночас, як вбачається з наявної у матеріалах справи копії зворотнього боку облікової картки платника податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за товариством з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» станом на 31.08.2015 обліковувалася заборгованість у розмірі 95 530,70 грн., що відповідає розміру податкового боргу останнього, вказаного в оскаржуваній податкові вимозі.

У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 Податкового кодексу України).

Суд також вказує на необґрунтованість тверджень позивача щодо невірного визначення в оскаржуваній податковій вимозі розміру податкового боргу у зв’язку з тим, що при визначенні суми податку не були враховані вимоги підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, оскільки частина приміщень, які належать товариству з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс», призначені для діяльності художньої галереї, навчального закладу, концертно-танцювального концерт-холу, з огляду на таке.

Як було зазначено вище, сума грошового зобов'язання та/або пені, визначена платником податків самостійно у податковій декларації, вважається узгодженою.

У разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України).

Проте, наявними у матеріалах справи доказами не підтверджено факту подання позивачем уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваної податкової вимоги від 31.08.2015 №9401-23, оскільки під час судового розгляду даної справи встановлений факт наявності у товариства з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» узгодженого податкового зобов’язання, несплаченого останнім у встановлений для цього податковим законодавством строк.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 31.08.2015 №1790/26-58-23-01-23 суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (пункт 89.1 статті 89 Податкового кодексу України).

З урахуванням встановленого судом факту наявності у товариства з обмеженою відповідальністю «Продагросервіс» податкової заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу від 31.08.2015 №1790/26-58-23-01-23, як такого, що прийняте у зв’язку з наявною у позивача заборгованістю, яка згідно картки особового рахунку позивача обліковується за ним і в 2016 році.

Беручи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 11.02.2016