Справа № 461/1960/14-а
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/7658/14

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Макарика В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 міської ради, третя особа: ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправними та скасування ухвал,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Галицького районного суду міста Львова з адміністративним позовом до ОСОБА_1 міської ради про визнання незаконною бездіяльноті щодо неприйняття рішення по заявах № 3-Ко-13439 від 25 травня 2013 року та № 3-К-14399 від 06 червня 2013 року, зобовязання розглянути це питання. Також позивач просив визнати протиправною та скасувати ухвалу №2631 від 18.07.2013 року про погодження ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вулиці Пасічній в місті Львові та ухвалу №2765 від 24.10.2013року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки ОСОБА_3

Постановою Галицького районного суд міста Львова від 23 липня 2014 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Із таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_4 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову про задоволення позову. Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про законність дій і рішень ОСОБА_1 міської ради, адже звернення мешканців будинку щодо включення дитячих майданчиків з фортецею до відповідного Реєстру дитячих майданчиків міста Львова у встановленому порядку розглянуто не було, відповіді на заяви не надіслано. Натомість міська рада безпідставно, не враховуючи інтереси територіальної громади, з порушенням норм Земельного кодексу України надала спірну земельну ділянку у власність громадянину ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та пояснили, що дитячі майданчики необхідні мешканцям міста, оскільки вони активно використовуються для дозвілля малечі.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та пояснила, що оскаржувана постанова Галицького районного суду міста Львова є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують викладених судом висновків.

Представник третьої особи ОСОБА_3 зазначила, що постанова суду першої інстанції прийнята правомірно, а рішення міської ради прийняті з дотриманням норм чинного законодавства і не порушують права позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 травня 2013 року ОСОБА_2 подав ОСОБА_1 міському голові, голові Личаківської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради, депутату ОСОБА_1 міської ради, директору ЛКП -504 підписану ним та іншими мешканцями будинків № 71а, 73 по вулиці Пасічній й будинку 32 по вул. Китайській в місті Львові заяву про внесення дитячих майданчиків по вулиці Пасічній в місті Львові до Реєстру дитячих майданчиків міста Львова (а.с. 9-10). Ця заява отримана ОСОБА_1 міською радою та зареєстрована у встановленому порядку.

6 березня 2013 року ОСОБА_2 подав начальнику управління молоді, сімї та спорту ОСОБА_1 міської ради заяву про внесення змін до ухвали міської ради №2889 від 1 грудня 2005 року «Про затвердження Схеми розміщення дитячих та спортивних ігрових майданчиків на території Личаківського району міста Львова» (а.с. 11).

Однак рішення за наслідками розгляду цих звернень прийняті не були.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Як встановлено судом, земельні ділянки щодо яких позивачем були направлені звернення про включення їх до Реєстру дитячих та спортивних ігрових майданчиків міста, знаходяться в м. Львові по вул. Пасічній і перебувають в комунальній власності, а тому суб'єктом права власності щодо неї виступає територіальна громада м. Львова.

Згідно із статтею 12 Земельного Кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Висновки суду першої інстанції про відсутність порушень з боку ОСОБА_1 міської ради щодо нерозгляду звернень позивача про внесення дитячих майданчиків до Реєстру (схеми) є безпідставними, адже вищевказані заяви були адресовані, зокрема, ОСОБА_1 міському голові та управлінню молоді, сімї та спорту ОСОБА_1 міської ради і були отримані відповідачем, про що свідчать відмітки про реєстрацію ОСОБА_1 міською радою.

У самих зверненнях позивачем ставилося питання щодо внесення змін до ухвали ОСОБА_1 міської ради №2880 від 1 грудня 2005 року «Про затвердження Схеми розміщення дитячих та спортивних ігрових майданчиків на території Личаківського району м. Львова».

Отже порушене заявником питання відноситься до компетенції ОСОБА_1 міської ради, однак звернення не були розглянуті відповідачем у встановленому порядку з повідомленням заявників про результати їх розгляду.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності ОСОБА_1 міської ради та зобовязання її розглянути звернення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Отже, постанова Галицького районного суду міста Львова від 23 липня 2014 року в цій частині прийнята з порушенням норм матеріального права і її необхідно скасувати з прийняттям нової про часткове задоволення позову.

Також колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір про визнання протиправними та скасування ухвал ОСОБА_1 міської ради №2631 від 18 липня 2013 року та №2765 від 24 жовтня 2013 року є адміністративним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною 1 статті 116 КАС України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом «б» статті 5 Земельного кодексу України встановлено, що земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності.

За змістом ст.ст. 2, 5 цього Кодексу відповідна місцева рада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, рада, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У спірних відносинах їх учасники не підпорядковані один одному, а суб'єкт владних повноважень міська рада владних управлінських функцій не здійснювала.

Отже, спори предметом яких є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, розгляду за правилами КАС України не підлягають. У разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Вищенаведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14 та від 9 грудня 2014 року у справі № 21-308а14.

Як вбачаться зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 12768926 від 14 листопада 2013 року земельна ділянка по вул. Пасічній біля будинку № 73 в м. Львові належить ОСОБА_3 на праві власності.

За вказаними обставинами слід дійти висновку, що даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з частини 1 статті 203 цього Кодексу постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального справа, що призвело до неправильного вирішення справи, тому її слід скасувати.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, п. 3, п. 4 ст. 198, ст. 202, ч. 1 ст. 203, п. 4 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 23 липня 2014 року у справі № 461/1960/14-а.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_1 міської ради щодо нерозгляду заяв № 3-Ко-13439 від 25 травня 2013 року та № 3-К-14399 від 06 червня 2013 року та зобовязати ОСОБА_1 міську раду розглянути вищевказані заяви у встановленому законом порядку.

Провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування ухвали ОСОБА_1 міської ради № 2631 від 18 липня 2013 року про погодження громадянину ОСОБА_3 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Пасічній (біля будинку №73), про визнання протиправною та скасування ухвали ОСОБА_1 міської ради № 2765 від 24 жовтня 2013 року про затвердження громадянину ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки по вул. Пасічній (біля будинку №73) - закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.Я. Макарик

ОСОБА_5

Повиний текст виготовлено 09 лютого 2016 року.