Справа № 806/2184/15
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2016-01-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року Житомир справа № 806/2184/15

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Романченка Є.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними дій, стягнення невиплачених коштів та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 08.01.2016, просила визнати протиправними дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати їй при звільненні посадового окладу, надбавки за спеціальне звання та надбавки за вислугу років; стягнути з відповідача суму в розмірі 54551 грн, з яких:

- недонараховані та невиплачені їй при звільненні посадовий оклад у сумі 109,72 грн, надбавка за спеціальне звання в сумі 11,93 грн та надбавка за вислугу років у сумі 21708,13 грн;

- середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 03.04.2015 до дати постановлення рішення у даній справі в сумі 32721,22 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що в період з 01.12.1995 до 24.09.2014 працювала на різних посадах в ОДПІ. На день звільнення (24.09.2014) стаж її державної служби складав 19 років 04 місяці 02 дні. На переконання ОСОБА_1 під час роботи в податковій інспекції, відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну службу", їй повинна була щомісячно виплачуватись надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг. Однак вказана надбавка за вислугу років у певний період, а саме з 01.08.2001 до 26.06.2013 не нараховувалась і не виплачувалась взагалі. 02.04.2015 позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила перевірити правильність нарахування та виплати їй надбавки за вислугу років, здійснивши виправлення виявлених помилок, нарахування та виплату ненарахованих/недонарахованих сум. Із довідки Овруцької ОДПІ, надісланої на заяву від 02.04.2015, видно, що в період з 01.08.2001 до 26.06.2013 роботи в податковій інспекції їй внаслідок арифметичних помилок та порушень законодавства не донараховано посадовий оклад в сумі 109,72 грн, надбавку за спеціальне звання в сумі 11,93 грн та надбавку за вислугу років у сумі 21708,13 грн, що, на думку позивача, спричинило виплату їй заробітної плати не в повному обсязі, а також вплинуло на не донарахування їй надбавки за вислугу років, індексації заробітної плати, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування у відрядженні та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати.

За заявою представника позивача, судом первинного відповідача - Овруцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Житомирській області замінено правонаступником - Овруцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Житомирській області.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав до суду письмові пояснення, в яких просив повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та розглядати справу у відсутності позивача та її представника.

Представник відповідача прибув до суду, позов не визнав, посилаючись на мотиви письмових заперечень на позовну заяву. Так, у письмових запереченнях Овруцька ОДПІ просила відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки їй у період роботи в Овруцькій ОДПІ не було присвоєно відповідної категорії та рангу державного службовця, що виключає можливість нарахування та виплати надбавки за вислугу років державної служби згідно зі ст. 33 Закону України "Про державну службу". ОСОБА_1 виплачувалась винагорода за вислугу років як посадовій особі органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання, згідно норм спеціального нормативного акту - постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013. Також представник відповідача не погодився із твердженням позивача щодо наявності арифметичних помилок при обрахунку та виплаті їй окладу та надбавки за спеціальне звання. При цьому вказав, що норми тривалості робочого часу на кожен рік встановлюються Міністерством праці та соціальної політики України. Овруцька ОДПІ при обрахунку тривалості робочого часу та, відповідно, при нарахуванні заробітної плати позивачу користувалась вказаними нормами, а тому порушень при виплаті посадового окладу і надбавки за спеціальне звання допущено не було.

Подав заяву з проханням розглядати справу в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, на підставі наявних у ній доказів.

В силу приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Як видно із копії трудової книжки ОСОБА_1, приєднаної до матеріалів справи, остання 01 грудня 1995 року прийнята на посаду державного податкового інспектора відділу державної реєстрації фізичних осіб - платників податків Державної податкової інспекції по Овруцькому районі. Цього ж дня позивачем прийнято присягу державного службовця. На підставі наказу № 44-0 від 06.12.95 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 3 рангу.

У зв'язку з неодноразовою реорганізацією податкових органів позивач переводилася на різні посади в органах державної посадової служби.

27.06.2013 ОСОБА_1 присвоєно 13 ранг державного службовця, а 01.01.2014 - спеціальне звання "Інспектор податкової та митної справи І рангу".

Наказом Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області № 47-0 від 24.09.2014 ОСОБА_1 звільнена з посади головного державного ревізора - інспектора відділу доходів і зборів з фізичних осіб за угодою сторін.

У квітні 2015 року ОСОБА_1 направила до Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області запит на отримання публічної інформації. У цьому запиті позивач просила повідомити їй про нараховані суми, належні їй при звільненні з роботи в податковій інспекції.

Крім того, позивачем, з метою з'ясування правильності проведення з нею розрахунків по надбавці за вислугу років та винагороді за вислугу років за весь період її роботи в податковій інспекції, 02.04.2015 на ім'я начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області ОСОБА_2 подано заявою про надання довідки про нарахування та виплату їй винагороди за вислугу років та надбавки за вислугу років за весь період її роботи в податковій інспекції з помісячною розшифровкою. При цьому у заяві ОСОБА_1 просила перевірити правильність нарахування та виплати їй надбавки за вислугу років та винагороди за вислугу років, здійснивши виправлення виявлених помилок, нарахування та виплату ненарахованих/недонарахованих сум.

Листом від 08.04.2015 за вих. № 1976/06-16-05-10 на запит від 02.04.2015 позивачу повідомлено про те, що на день звільнення їй нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 112 календарні дні, з яких: 64 календарні дні основної відпустки, 45 календарних днів додаткової відпустки, 3 календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 47 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Також указано про те, що у вересні 2014 року ОСОБА_1 відпрацювала 18 робочих дні, за які нараховано 15112,50 грн, у тому числі оклад, надбавка за спец.звання, надбавка за вислугу, індексація зарплати, компенсація зарплати, компенсація за відпустку.

У свою чергу, на заяву ОСОБА_1 від 02.04.2015 податковою інспекцією надано відповідь у листі від 05.05.2015 № 2590/06-16-05-10. У вказаному листі позивачу пояснено, зокрема, те, що з 01 лютого 1997 року до 26 червня 2013 року нарахування надбавки за вислугу років здійснювалось відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 "Про порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання". З 27.06.2013 ОСОБА_1 надбавка за вислугу років нараховувалась відповідно до постанови КМУ від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Абзацом 1 частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній на час звільнення позивача, далі - КЗпП України) передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За змістом ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Заробітна плата, згідно зі ч. 1 ст. 94 КЗпП України, - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати наведено у статті 1 Закону України "Про оплату праці".

Строки, періодичність і місце виплати заробітної плати врегульовані ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 108/95).

Державні службовці мають право на оплату праці залежно від посади, яку він займає, рангу, який йому присвоюється, якості, досвіду та стажу роботи (абз. 7 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (зі змінами та доповненнями, надалі - Закон № 3723-XII).

Згідно зі частиною 1 статті 33 Закону № 3723-XII, оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

У частині 2 наведеної статті Закону № 3723-XII закріплено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Щодо необхідності нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років державної служби за період з 01.08.2001 до 26.06.2013.

Відповідно до частини 5 статті 33 Закону № 3723-XII, надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України. (ч.ч. 7, 8 ст. 33 Закону № 3723-XII).

Порядок обчислення стажу державної служби затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 (зі змінами та доповненнями, далі - Порядок № 283).

Згідно зі абз. 3 п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов'язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством (п. 4 Порядку № 283).

При цьому частиною 6 статті 33 Закону № 3723-XII визначено, що державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 № 1013 затверджено Порядок виплати винагороди за вислугу років посадовим особам органів державної податкової служби, які мають спеціальні звання.

За змістом пункту 1 вказаного Порядку (у редакції, чинній в спірний період, надалі - Порядок № 1013) до стажу роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років, включається час роботи: в органах державної податкової служби; на посадах і в органах, визначених Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. N 283 "Про порядок обчислення стажу державної служби" (ЗП України, 1994 р., N 8, ст. 213) з наступними змінами.

Пунктом 2 Порядку № 1013 установлено, що винагорода за вислугу років виплачується посадовим особам органів державної податкової служби у таких розмірах: від 1 до 2 років - 5%, від 2 до 5 років - 10%, від 5 до 10 років - 20%, від 10 до 15 років - 25%, від 15 до 20 років - 30%, від 20 до 25 років - 35%, від 25 і більше років - 40%.

В силу приписів пункту 3 Порядку № 1013, розмір винагороди визначається залежно від стажу роботи і обчислюється виходячи з посадового окладу та надбавки за спеціальне звання. Нарахування та виплата винагороди за вислугу років провадяться щомісяця за фактично відпрацьований час у межах встановленого фонду оплати праці. Посадовим особам, у яких протягом календарного місяця виникло право на підвищення розміру винагороди за вислугу років, розмір винагороди змінюється з початку наступного місяця.

Згідно зі п. 4 Порядку № 1013, документом для визначення стажу роботи є трудова книжка та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи. Стаж роботи для виплати винагороди за вислугу років визначається комісією органу державної податкової служби питань встановлення стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років. Склад комісії затверджується керівником органу державної податкової служби. Рішення комісії про встановлення стажу роботи або зміну його розміру оформляється протоколом і передається керівникові відповідного органу державної податкової служби для видання наказу про виплату винагороди за вислугу років.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що терміни "надбавка за вислугу років" та "винагорода за вислугу років", "стаж державної служби" і "стаж роботи, що дає право на одержання винагороди" є різними за юридичним змістом, рівнем правового регулювання, порядком нарахування і визначення тощо. Посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, період проходження такої служби в податкових органах зараховується до стажу державної служби, тому такі державні службовці мають право на матеріальне та соціально - побутове забезпечення, передбачене розд. 7 Закону № 3723-XII, зокрема оплату праці згідно зі ст. 33 цього Закону.

Подібного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17 грудня 2015 року (справа № К/800/16138/15).

З огляду на викладене, суд вважає, що дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні надбавки за вислугу років є протиправними, оскільки спричинили порушення гарантій працівника на оплату праці.

Матеріалами справи підтверджено, що на день звільнення стаж державної служби ОСОБА_1 складав 18 років 09 місяців 24 дні. Стажу державної служби 5 років позивач набула 01.12.2000, 10 років - 01.12.2005, 15 років - 01.12.2010.

За наведених обставин, а також ураховуючи те, що до 26.06.2013 позивачу не було присвоєно рангу державного службовця, суд вважає, що у спірний період, а саме з 01 серпня 2001 року до 01 грудня 2005 року позивачу повинна була бути нарахована і виплачена надбавка за вислугу років у розмірі 15 відсотків від посадового окладу, з 02 грудня 2005 року до 01 грудня 2010 року - у розмірі 20 відсотків від посадового окладу, а з період з 02 грудня 2010 року до 26 червня 2013 року - у розмірі 25 відсотків від посадового окладу.

Отже, в спірний період щомісячно ОСОБА_1 необхідно було виплачувати надбавку за вислугу років у відсотковому відношенні до посадового окладу у загальному розмірі 18857,63 грн, а саме за: серпень 2001 року в розмірі 13 грн 36 коп., вересень-жовтень 2001 року по 21 грн, листопад 2001 року 16 грн 22 коп., грудень 2001 року 10 грн, січень - квітень 2002 року по 21 грн, травень 2002 року 4 грн 42 коп., червень - липень 2002 року по 21 грн, серпень 2002 року 8 грн, вересень 2002 року 12 грн, жовтень 2002 року 11 грн 87 коп., листопад 2002 року 21 грн, грудень 2002 року - 19 грн 09 коп., січень 2013 року - 18 грн, лютий 2003 року - 16 грн 08 коп., березень - травень 2003 року - по 21 грн, червень 2003 року - 9 грн 95 коп., липень 2003 року - 14 грн 60 коп., серпень 2003 року - 15 грн 75 коп., вересень - грудень 2003 року - по 27 грн 75 коп., січень - травень 2004 року - по 31 грн 65 коп., червень 2004 року - 28 грн 63 коп., серпень 2004 року - 27 грн 13 коп., вересень - жовтень 2004 року по 31 грн 65 коп., листопад 2004 року - 15 грн 82 коп., грудень 2004 року - 40 грн 50 коп., січень-червень 2005 року - по 44 грн 70 коп., липень 2005 року 21 грн 28 коп., серпень 2005 року 15 грн 13 коп., вересень - жовтень 2005 року по 47 грн 55 коп., листопад 2005 року 36 грн 74 коп., грудень 2005 року 63 грн 40 коп., січень - березень 2006 року - по 63 грн 40 коп., квітень-травень 2006 року по 132 грн, червень 2006 року 105 грн 60 коп., липень 2006 року - 73 грн 71 коп., серпень - вересень 2006 року - по 132 грн, жовтень 2006 року 90 грн, листопад - грудень 2006 року по 132 грн, січень - квітень 2007 року по 142 грн, травень-липень 2007 року по 165 грн 80 коп., серпень 2007 року 30 грн 15 коп., вересень 2007 року 165 грн 80 коп., жовтень 2007 року 93 грн 71 коп., листопад - грудень 2007 року по 165 грн 80 коп., січень 2008 року 165 грн 80 коп., лютий - квітень 2008 року по 240 грн 40 коп., травень 2008 року 171 грн 71 коп., червень 2008 року 177 грн 14 коп., липень 2008 року - 177 грн 69 коп., серпень 2008 року - 192 грн 32 коп., вересень 2008 року - 185 грн 76 коп., жовтень 2008 року - 135 грн 87 коп., листопад - грудень 2008 року по 240 грн 40 коп., січень 2009 року 202 грн 44 коп., лютий 2009 року - 137 грн 37 коп., березень 2009 року - 152 грн 98 коп., квітень - липень 2009 року - по 240 грн 40 коп., серпень 2009 року 120 грн 20 коп., вересень 2009 року 240 грн 40 коп., жовтень 2009 року 185 грн 76 коп., листопад 2009 року - 125 грн 92 коп., грудень 2009 року 240 грн 40 коп., січень - лютий 2010 року - по 240 грн 40 коп., березень 2010 року 229 грн 95 коп., квітень 2010 року 218 грн 54 коп., травень 2010 року 169 грн 69 коп., червень 2010 року 217 грн 50 коп., липень 2010 року 109 грн 27 коп., серпень 2010 року 206 грн 06 коп., вересень 2010 року 218 грн 55 коп., жовтень 2010 року 217 грн 50 коп., листопад 2010 року 65 грн 56 коп., грудень 2010 року 240 грн 40 коп., січень 2011 року - 268 грн 87 коп., лютий - березень 2011 року по 300 грн 50 коп., квітень 2011 року - 285 грн 47 коп., травень 2011 року 284 грн 68 коп., червень 2011 року - 255 грн 42 коп., липень 2011 року 71 грн 55 коп., серпень - вересень 2011 року по 286 грн 84 коп., жовтень 2011 року 286 грн 19 коп., листопад 2011 року 259 грн 52 коп., грудень 2011 року 95 грн 61 коп., січень 2012 року 300 грн 50 коп., січень 2012 року - 300 грн 50 коп., лютий - березень 2012 року по 271 грн 88 коп., квітень 2012 року - 285 грн 47 коп., травень - червень 2012 року по 300 грн 50 коп., липень 2012 року 287 грн 43 коп., серпень 2012 року - 300 грн 50 коп., вересень 2012 року - 285 грн 47 коп., жовтень 2012 року 52 грн 26 коп., листопад 2012 року 259 грн 52 коп., грудень 2012 року 286 грн 19 коп., січень 2013 року 300 грн 50 коп., лютий 2013 року - 270 грн 45 коп., березень 2013 року - 285 грн 47 коп., квітень 2013 року - 245 грн 86 коп., травень 2013 року - 300 грн 50 коп., червень 2013 року - 268 грн 87 коп..

Проте зазначені суми ні у спірний період, ні при звільненні позивачу виплачені не були.

За наведених обставин, суд вважає, що Овруцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного Управління Міндоходів у Житомирській області не було проведено остаточного розрахунку з позивачем при звільнені, тому недонарахована та невиплачена ОСОБА_1 надбавка за вислугу років підлягає стягненню на її користь у розмірі 18857 грн 63 коп.

При цьому суд зауважує, що позивачем помилково під час розрахунку сум недонарахованої надбавки за вислугу років на підставі ст. 33 Закону України "Про державну службу" до розміру посадового окладу додано розмір надбавки за спеціальне звання, оскільки розмір такої надбавки враховується при обчисленні винагороди, передбаченої Порядком № 1013. Зазначене спричинило нарахування позивачем зайвої суми надбавки за період з 01.08.2001 до 26.06.2013 у розмірі 2850,50 грн.

Стосовно стягнення на користь позивача недонарахованих і невиплачених при звільненні сум посадового окладу в сумі 109,72 грн та надбавки за спеціальне звання у розмірі 11,93 грн.

Мотивуючи свої позовні вимоги в цій частині позивач вказує на те, що відповідачем у спірний період під час нарахування і виплати їй посадового окладу та надбавки за спеціальне звання допущено арифметичні помилки через невірний обрахунок кількості робочих, вихідних та святкових днів.

Суд не погоджується із наведеними твердженнями, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 КЗпП України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.

Норми тривалості робочого часу на кожен рік встановлюються Міністерством праці та соціальної політики України.

У частині 4 статті 67 КЗпП України визначено, що з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів (стаття 73), а також раціонального використання робочого часу Кабінет Міністрів України не пізніше ніж за три місяці до таких днів може рекомендувати керівникам підприємств, установ та організацій перенести вихідні та робочі дні у порядку і на умовах, установлених законодавством, для працівників, яким встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями.

Власник або уповноважений ним орган у разі застосування рекомендації Кабінету Міністрів України не пізніше ніж за два місяці видає наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, в установі або організації, погоджений з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) (ч. 5 вказаної статті КЗпП України).

Беззаперечно з'ясовано, що у 2006 - 2013 роках, з метою створення сприятливих умов для використання святкових та неробочих днів, а також раціонального використання робочого часу роботодавцем із дотриманням розпоряджень Кабінету Міністрів України на відповідний рік виносилися накази про перенесення робочих днів. Внаслідок прийняття яких змінювався графік роботи організації і норма тривалості робочого часу у місяцях, в яких запроваджено перенесення робочих днів.

Разом з цим, такі рішення роботодавця не спричиняють зменшення тривалості робочого часу впродовж року, фонду заробітної плати, обсягів виробництва, надходжень бюджетних коштів тощо.

Також суд зазначає, що розмір посадового окладу та надбавка за спеціальне звання встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" в твердій грошовій сумі, з розрахунку на місяць, відтак не пов'язані з нормами тривалості робочого часу.

Посадовий оклад за місяць не може бути меншим від встановленого у централізованому порядку, він зменшується лише в разі перебування працівника у певному місяці у відпустці та/або на лікарняному. Лише в такому випадку працівнику нараховується посадовий оклад і надбавка за спеціальне звання у відповідності до фактично відпрацьованих днів.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджено, що нарахування і виплата посадового окладу та надбавки за спеціальне звання ОСОБА_1 у січні - березні 2006 року, січні - лютому 2007 року, січні, лютому, квітні та травні 2008 року, січні - березні та травні 2009 року, січні - квітні 2010 року, червні - липні 2012 року та травні - червні 2013 року здійснено з дотриманням норм законодавства щодо оплати праці, виходячи із норм тривалості робочого часу з урахуванням перенесень та днів відсутності позивача на роботі.

З огляду на викладене, судження позивача щодо нарахування і виплати їй посадового окладу та надбавки за спеціальне звання за вказані місяця відповідних років не у повному обсязі є безпідставними.

Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області щодо недонарахування та невиплати їй при звільненні посадового окладу в розмірі 109,72 грн та надбавки за спеціальне звання в сумі 11,93 грн, а також стягнення цих сум з відповідача задоволенню не підлягають.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

За змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Судом установлено, що ненарахованими та невиплаченими при звільненні ОСОБА_1 є кошти в розмірі 18857,63 грн (надбавка за вислугу років).

Обчислення середнього заробітку у даному випадку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (зі змінами та доповненнями).

Згідно зі довідкою Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області від 08.04.2015 № 1975/06-16-05-10, середньоденна зарплата ОСОБА_1 на день звільнення складала 169,54 грн.

Період затримки визначається із 03 квітня 2015 року (з наступного дня після пред'явлення позивачем вимоги роботодавцю про розрахунок) до 12 січня 2016 року (день постановлення судового рішення) та складає 193 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки виплати позивачу належних коштів у сумі 18857,63 грн, який необхідно стягнути на її користь, становить 32721,22 грн (193 робочих днів * 169,54 грн).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за період затримки з 03.04.2015 до 12.01.2016 виплати належних їй коштів у сумі 18857,63 грн та, відповідно, задовольнити позов у цій частині.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими.

Керуючись статтями 86, 158-163, 167, 186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області, правонаступником якої є Овруцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Житомирській області, щодо недонарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні надбавки за вислугу років державної служби за період з 01.08.2001 до 26.06.2013.

Стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 недонараховану на невиплачену при звільненні надбавку за вислугу років у сумі 18857,63 грн і середній заробіток у розмірі 32721,22 грн за період затримки з 03.04.2015 до 12.01.2016 виплати належних їй коштів при звільненні.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Є.Ю. Романченко