Справа № 813/6511/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року Справа № 813/6511/14

17 год. 51 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

від третіх осіб не прибули,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Юрконс" до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 підприємство "Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання", Державна реєстраційна служба України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Транстехпром" про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернулося приватне підприємство "Юрконс" (далі ПП «Юрконс») з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі Інспекція, ДПІ у Личаківському районі), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору державне підприємство "Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання" (далі третя особа 1, ДП "ЛДЕЗТО"), ОСОБА_3 реєстраційна служба України (далі третя особа 2), товариство з обмеженою відповідальністю "Транстехпром" (далі ТОВ "Транстехпром"), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.11.2014 року /Т.І а.с.95/, просить:

- визнати протиправними дії ДПІ у Личаківському районі м. Львова щодо складення акта опису майна №31 від 29.11.2013 року в частині включення до нього виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові;

- зобов'язати ДПІ у Личаківському районі м. Львова звільнити майно: виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові з податкової застави та вчинити дії щодо виключення цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно склав акт опису майна №31 від 29.11.2013 року, відповідно до якого описав виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові як майно, що належить ДП "ЛДЕЗТО". Позивач зазначає, що частина приміщень вказаного цеху загальною площею 4123,5 кв.м належить на праві приватної власності ПП "Юрконс", а інша частина вказаного цеху належить на праві приватної власності ТзОВ "Транстехпром". Жодна частина цього приміщення ДП "ЛДЕЗТО" не належала та не належить, спорів про належність цього майна між вказаними суб'єктами немає. Позивач вважає, що право податкової застави на виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові не може виникнути, оскільки вказаний цех не перебуває у власності боржника ДП "ЛДЕЗТО".

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях /Т.І а.с.3-5, 38-39, 59-60, 95; Т.ІІ а.с.5-8, 60-62, 80-81/, просив задовольнити позов повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях /Т.І. а.с.13-15; Т.ІІ. а.с.69-71/. Свої заперечення обґрунтовують тим, що майно виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м перебуває у податковій заставі з 2008 року та належить на праві приватної власності ДП "ЛДЕЗТО". Відповідач зазначає, що правомірно склав акт опису майна №31 від 29.11.2013 року та включив майно виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м до складу податкової застави.

Третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ДП "Львівський дослідно-експериментальний завод технологічного обладнання", явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином; подала клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника /Т.ІІ а.с.49/. У письмових поясненнях стверджено, що приміщення виробничого цеху літ. М-1 за адресою м. Львів, вул. Зелена, 115-б не належать ДП "ЛДЕЗТО", а перебувають у власності ПП "Юрконс" (4123,5 кв.м) та ТзОВ "Транстехпром" (2896,2 кв.м), майнові спори відсутні. Про цей факт та необхідність заміни об'єкту податкової застави на інший повідомлявся відповідач, який протиправно на таке звернення не відреагував.

Третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_3 реєстраційна служба України, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином; подала клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника та письмові пояснення, в яких зазначає, що державна реєстрація обтяжень речових прав, а саме податкової застави нерухомого майна виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 115-б здійснена правомірно на підставі акта опису майна ДПІ у Личаківському районі м. Львова № 31 від 29.11.2013 року /Т.І а.с.33/.

Третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ "Транстехпром", явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином; подала клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника та письмові пояснення, в яких просила суд позовні вимоги ПП "Юрконс" задовольнити в повному обсязі /Т.І а.с.96/. Зазначила, що приміщення виробничого цеху літ М-1 загальною площею 2896,2 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 115,б, належать ТОВ "Транстехпром" на праві приватної власності, що підтверджується, зокрема, свідоцтвом на право власності від 29.05.2012р. та іншими документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2015 року, позов було задоволено повністю /Т.І а.с.111-114, 153-158/. Ухвалою Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/9423/15 від 09.06.2015 року частково задоволено касаційну скаргу відповідача; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.11.2014р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.02.2015 року скасовано; справу №813/6511/14 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду /Т.І а.с.211-215/.

Направляючи справу на новий розгляд, касаційний суд вказав на обставини, неповно з'ясовані судами попередніх інстанцій, зокрема, що суди попередніх інстанцій не навели належних мотивів та підстав надання переваги ухвалі Господарського суду Львівської області від 25.06.2013 року над рішенням Господарського суду Львівської області від 28.12.2010 року; не досліджували документи бухгалтерської та податкової звітності позивача з приводу обліку основних фондів та конкретно виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м, відображення його у податкових деклараціях; не звернули увагу на те, що фактично існує не вирішений спір про право власності на виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м, але в матеріалах справи відсутні переконливі докази, що вказаний цех не належить ПП "Юрконс", та які частки (60%, 40%) становлять відповідну площу /Т.І а.с.211-215/.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2015 року адміністративну справу прийнято до провадження, призначено попереднє судове засідання /Т.І а.с.217/.

У попередньому судовому засіданні судом у порядку ст. 55 КАС України допущено заміну відповідача ОСОБА_3 податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на ОСОБА_3 податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області.

Ухвалою від 22.01.2016 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /Т.ІІ а.с.87-88/.

На виконання вказівок Вищого адміністративного суду України вжито заходів до витребування документів бухгалтерської та податкової звітності позивача щодо спірного майна у спірний період, усіх можливих документів щодо набуття та переходу права власності на спірне майно, доказів існування можливого спору про належність спірного майна, з урахуванням чого надано оцінку спірним відносинам в світлі вказівок Вищого адміністративного суду України.

При цьому, жоден з учасників провадження не надав доказів існування невирішеного спору про право власності на спірне майно. ДП "ЛДЕЗТО" заявило про відсутність претензій на це майно, відсутність його відображення у бухгалтерському та податковому обліку у спірний період, надав докази інформування відповідача про необхідність заміни цього майна в акті опису та арешту майна на інше майно, яке дійсно належить боржникові. Позивач та ТзОВ "Транстехпром" ствердили про набуття права власності на відповідні частини цеху у різний час з підстав, передбачених законом, що лише констатувалось рішенням Господарського суду Львівської області від 28.12.2010 року та ухвалі від 25.06.2013 року. На вимогу суду отримано документи від ОКП ЛОР "БТІ та ЕО", згідно із якими витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2008 року, який видавався попереднику ДП "ЛДЕЗТО", був дійсним лише протягом трьох місяців, тобто до 11.05.2008 року, та нечинним на дату складання акту опису активів від 04.11.2008 року №11.

Суд заслухав пояснення представників сторін, вжив заходів для виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі та, -

в с т а н о в и в :

Податковим керуючим відповідача 04.11.2008 року складено акт №11 опису активів, на які поширюється право податкової застави, до якого включено виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові як майно Державного Львівського дослідно-експериментального заводу технологічного обладнання. З метою перереєстрації обтяження вказаного майна відповідачем складено акт опису майна №31 від 29.11.2013 року, яким повторно описано виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м, що стало підставою для державної реєстрації обтяження вказаного об'єкта нерухомого майна за №4300764 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /Т.І а.с.16-19/.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо складення акта опису майна №31 від 29.11.2013 року позивач звернувся до суду з вимогами про визнання протиправними таких дій податкового органу та зобов'язання відповідача звільнити майно: виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові з податкової застави та вчинити дії щодо виключення цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до ст. 88 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (далі ПК України) з метою забезпечення виконання платником податків своїх обовязків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. У разі якщо податковий борг виник за операціями, що виконувалися в межах договорів про спільну діяльність, у податкову заставу передається майно платника податків, який згідно з умовами договору був відповідальним за перерахування податків до бюджету та/або майно, яке внесене у спільну діяльність та/або є результатом спільної діяльності платників податків. У разі недостатності майна такого платника податків у податкову заставу передається майно інших учасників договору про спільну діяльність у розмірах, пропорційних їх участі у такій спільній діяльності.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 89.2 ст. 89 ПК України передбачено, що з урахуванням положень вказаної статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 вказаної статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі, якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно. У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею. Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 89.3 ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акту опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке предявляється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Згідно з п. 89.4 ст. 89 ПК України у разі, якщо платник податків не допускає податкового керуючого для здійснення опису майна такого платника податків у податкову заставу та/або не подає документів, необхідних для такого опису, податковий керуючий складає акт відмови платника податків від опису майна у податкову заставу. Повноваження податкового керуючого щодо одержання від платника податків документів, необхідних для опису майна в податкову заставу та складання акта відмови платника податків від опису майна у податкову заставу передбачені також "Порядком призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого", затвердженого наказом Міндоходів України №578 від 10.10.2013 року.

З викладених нормативних положень слід зробити висновок, що опису та передачі у податкову заставу підлягає лише те майно, яке належить боржникові, і лише за його рахунок може погашатись податковий борг.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з оскаржуваним актом опису майна № 31 від 29.11.2013 року, відповідачем описаний виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові як майно, що належить ДП "ЛДЕЗТО". При цьому відповідач стверджує, що підставою опису зазначених активів як належних заводу є витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №17689462 від 11.02.2008 року, яким підтверджується право власності ДП "ЛДЕЗТО" на це майно /Т.ІІ а.с.96/.

Проте, покликання відповідача на витяг з реєстру права прав власності на нерухоме майно №17689462 від 11.02.2008 року не може братись судом до уваги, оскільки станом на дату складення відповідачем зазначених актів опису цей витяг був недійсним, позаяк згідно з п. 5.7 "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Мінюсту України №7/5 від 07.02.2002 року, витяги з реєстру були дійсними лише протягом трьох місяців з дати видачі, що й зазначено у самому витязі /Т.ІІ а.с.96/. Тому витяг від 11.02.2008 року в будь-якому разі не міг слугувати належним підтвердженням прав станом на дату складання актів опису від 04.11.2008 року чи 29.11.2013 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 25.12.2015 року /Т.ІІ а.с.84/.

Крім того, у зазначеному листі вказано, що за заявою самого ДП "ЛДЕЗТО" від 19.10.2011 року на підставі рішення і ухвали Господарського суду Львівської області від 29.07.2011 року правовстановлюючі документи на корпус літ. М-1 площею 7019,7 кв.м були анульовані, оскільки частина приміщень у даному корпусі були зареєстровані за ПП "Гребля" /Т.ІІ а.с.84/.

Підставність зазначеного анулювання підтверджується також рішенням Господарського суду Львівської області від 28.12.2010 року у справі №15/238 (2010) яким встановлено, що реєстрація виробничого корпусу на праві повного Господарського відання за заводом є незаконною. Така реєстрація суперечила вимогам ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в діючій на той час редакції, згідно якої реєстрації права господарського відання має передувати державна реєстрація права за заявою органу, уповноваженого управляти даним майном. Однак, зазначений витяг не містить жодної інформації про первинну реєстрацію права за відповідним міністерством або відомством.

Жодних доказів належності зазначеного в спірному акті опису майна ДП "ЛДЕЗТО" станом на дату його складання не надано, у бухгалтерському та податковому обліку цього підприємства зазначене майно не перебувало у спірний період. При цьому, факт належності йому цього майна ДП "ЛДЕЗТО" заперечує.

Разом з тим, як встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 28.12.2010 року у справі №13/238 (2010), на підставі договору про спільну діяльність від 12.06.1992 року право власності на 40% виробничого корпусу літ. М-1 по вул. Зелена, 115-б у м. Львові перейшло до кооперативу "Єдність". З 06.08.2001 року право власності на це майно на підставі договору купівлі-продажу перейшло вже від кооперативу до ПП "Гребля", яке згодом спорудило в цеху антресолі під літ. 42-48 /Т.І а.с.77-81/.

Право власності на вказану частину цеху літ. М-1 площею 2896,2 кв.м на даний час належить ТзОВ "Транстехпром", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.06.2014 року, згідно з яким дані приміщення перебувають у власності товариства на підставі виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради свідоцтва про право власності ЛР№1515 від 29.05.2012 року, зареєстрованого 08.06.2012 року за №34706818 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" /Т.І а.с.97/.

Докази оскарження такого права в установленому законом порядку, так само як і неправомірності його набуття ТзОВ "Транстехпром", як це передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, належність ТзОВ "Транстехпром" права власності на приміщення виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 2896,2 кв.м по вул. Зелена, 115-б у м. Львові підтверджено належними доказами. З урахуванням наведеного, відповідачем безпідставно внесено до оскаржуваного акту опису приміщення виробничого цеху літ. М-1 із включенням площі, право власності на яку у встановленому порядку набуте іншою особою, про що не могло не бути відомо відповідачу.

Окрім того, ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.06.2013 року у справі №13/238 (2010) про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами встановлено, що ПП "Юрконс" належить право власності на всі приміщення деревообробного цеху площею 458,7 кв.м; складу за гаражем загальною площею 165 кв.м; складу металів загальною площею 900 кв.м. з кран-балкою та відповідними спорудами (підкрановий шлях); піднавісу для автомобілів площею 216 кв.м., розташованих у м. Львів, вул. Зелена, 115-б, а також усі неналежні ПП "Гребля" приміщення виробничого цеху, зазначені у технічному паспорті літ. М-1 у м. Львів, вул. Зелена, 115-б загальною площею 4123,5 кв.м. Вказана ухвала набрала законної сили.

Зі змісту вказаних судових рішень судом встановлено, що попередник ДП "ЛДЕЗТО" у встановленому порядку відчужив зазначене майно у 1992 році. Згідно з ст. 128 ЦК УРСР в редакції, чинній на час існування відповідних відносин, перехід права власності на майно не пов'язувався із державною реєстрацією цього права, а пов'язувався із моментом передачі речі, якщо інше не встановлено у договорі. Господарським судом встановлено, що на підставі договору про спільну діяльність від 19.06.1992 року право власності на частину (60%) приміщення цеху літ. М-1 з 06.07.1992 року перейшло до Спілки наукових і інженерних об'єднань України. З 03.07.2000 року вказана частина цеху площею 4123,5 кв.м. та інше майно на підставі договору купівлі-продажу перейшла у власність ПП "Промзбут" і на даний час належить позивачу як його правонаступнику.

При цьому, ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.06.2013 року частково задоволено заяву ДП "ЛДЕЗТО" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, рішення господарського суду Львівської області від 28.12.2010 року залишено без змін, а ухвалу від 29.07.2011 року про роз'яснення зазначеного рішення скасовано в частині п. 2 резолютивної частини та роз'яснено судове рішення про належність, зокрема, приміщень виробничого цеху літ. М-1 у м. Львів, вул. Зелена, 115-б ПП "Юрконс" та ПП "Гребля" з розрахунку 60% на 40% відповідно.

Такий перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відбувся з ініціативи самого ДП "ЛДЕЗТО", який мотивував свою позицію договором про спільну діяльність від 19.06.1992 року. Натомість, господарським судом визначено, що цей договір не впливав на дійсність іншого договору про спільну діяльність від 12.06.1992 року, та його виконання не вплинуло на зміст резолютивної частини рішення від 28.12.2010 року, однак призвело до зміни роз'яснення змісту цього рішення в частині опису приналежності відчужених площ, оскільки таке відчуження здійснювалось не за одним, а за двома договорами про спільну діяльність.

Судові рішення господарського суду у справі №13/238 (2010) набрали законної сили. Згідно з ч. 5 ст. 114 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у разі зміни чи скасування ухвали або залишення рішення без змін за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами приймається ухвала. Інший вид судового рішення за наслідком перегляду судового рішення в даному випадку нормами ГПК України не передбачений. Цим обґрунтовується необхідність врахування ухвали суду від 25.06.2013 року, прийнятої за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, поряд із самим переглянутим за нововиявленими обставинами судовим рішенням.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України. Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Львівський окружний адміністративний суд не є судом вищої інстанції та не уповноважений переглядати висновки рішення іншого суду при тому, що таке судове рішення сторонами не оскаржувалось.

Окрім того, з матеріалів бухгалтерської та податкової звітності, платіжних доручень про сплату податку на нерухоме майно судом встановлено, що саме позивач обліковує відповідну частину цеху, утримує його та сплачує відповідні податки /Т.І а.с.209; Т.ІІ а.с.9-13, 97/.

З огляду на викладене, суд вважає встановленим факт належності позивачу на праві приватної власності приміщень виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 4123,5 кв.м, по вул. Зелена, 115-б у м. Львові. При цьому, оскільки така обставина додатково встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, факт належності цього майна позивачу і неналежності такого майна ДП "ЛДЕЗТО" доказуванню не підлягає. Решта спірного майна площею 2896,2 кв.м належить третій особі 3, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. №1952-IV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Враховуючи те, що до моменту набрання чинності цим Законом та ЦК УРСР виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, право власності позивача на частину виробничого цеху літ. М-1 площею 4123,5 кв.м є дійсним і непорушним. Отже, на виробничий цех літ. М-1 не могла поширюватись податкова застава, оскільки право власності на це майно ще у 1992 році перейшло до інших осіб в порядку ст. 128 ЦК УРСР.

Крім того, суд бере до уваги наявні в матеріалах справи пояснення ДП "ЛДЕЗТО" від 27.11.2015 року та лист заводу від 03.07.2014 року, у яких третя особа 1 стверджує про неналежність їй спірного майна та просить відповідача вилучити вказане майно з податкової застави і замінити його іншим майном, яке належить заводу /Т.ІІ а.с.49, 29/. Водночас, з листа відповідача від 01.08.2014 року випливає, що ним вживалися заходи щодо витребовування правопідтверджуючих документів на запропоноване заводом для заміни майно, натомість жодних доказів стосовно аналогічних дій для підтвердження прав на виробничий цех М-1 при його включенні в оскаржуваний акт опису суду не надано.

Таким чином, склавши акт опису від 29.11.2013 року без витребування необхідних для опису документів на майно та не оформивши за їх відсутності акт відмови платника податків від опису майна в податкову заставу, податковий керуючий порушив вимоги п. 89.4 ст. 89 ПК України і п.п. 3.5, 3.7 "Порядку призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого", затвердженого наказом Міндоходів України №578 від 10.10.2013 року /Т.ІІ а.с.41/.

Відтак, суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо складення акта опису майна №31 від 29.11.2013 року в частині включення до нього виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові, тобто майна, що належить на праві приватної власності не боржнику ДП "ЛДЕЗТО", а іншим особам ПП "Юрконс" і ТзОВ "Транстехпром".

Водночас, рішенням Господарського суду м. Києва від 16.11.2004 року у справі №2/407, залишеним в силі постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2005 року та Вищого господарського суду України від 22.06.2005 року (в матеріалах справи), визнано за Львівським дослідно-експериментальним заводом технологічного обладнання право оперативного управління нерухомим майном загальною площею 6323 кв.м. Як встановлено судами, на підставі наказів РВ ФДМ України по Львівській області №2025 від 12.08.1996 року, №326 від 24.03.1998 року та №342 від 25.03.1998 року, згідно з відповідними рішеннями комісії з розподілу приміщень заводу передавалися на баланс приміщення по вул. Зеленій, 115-б загальною площею всього 6323 кв.м, які складаються з приміщень адміністративного та лабораторних корпусів, гаражу-цеху, механічної майстерні та адміністративного будинку, що підтверджується чинним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2012 року у справі №2/1312/59/12 /Т.І а.с.194-208/. Докази щодо закріплення за заводом у встановленому порядку чи перебування у його володінні якогось іншого нерухомого майна, аніж вказаного у зазначених судових рішеннях і документах ФДМУ, зокрема, виробничого цеху літ. М-1, в матеріалах справи відсутні.

Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування невирішеного спору про право власності на виробничий цех літ. М-1 по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові. Натомість, про відсутність майнових спорів з ПП "Юрконс" стверджено в поясненнях ДП "ЛДЕЗТО", у яких також вказано на належність даного нерухомого майна позивачу (60% площею 4123,5 кв.м) і ТзОВ "Транстехпром" (40% площею 2896,2 кв.м); доказів зворотного відповідачем суду не надано.

При цьому, суд вважає необґрунтованими покликання відповідача на фінансовий звіт ДП "ЛДЕЗТО" за 2013 рік та розрахунки земельного податку за 2010-2014 роки, позаяк на переконання суду такі не можуть бути доказом належності заводу виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м. Цифрові показники вартості основних засобів платника податків складаються ним в односторонньому порядку, носять узагальнений характер та не доводять належності певного майна певному суб'єкту, а з складеного відділом Держгеокадастру у м. Львові викопіювання з кадастрової карти (плану) від 23.12.2015 року судом зясовано, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,7758 га навколо виробничого цеху М-1 по вул. Зелена, 115-б у м. Львові знаходиться в комунальній власності і не перебуває в користуванні третіх осіб, в т.ч. третьої особи 1.

Відтак, відповідачем не надано суду жодних доказів належності виробничого цеху М-1 ДП "ЛДЕЗТО" чи неналежності даного спірного майна позивачу та третій особі 3, хоча суд під час розгляду справи неодноразово надавав податковому органу додатковий час для надання відповідних доказів.

Разом з тим, на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 09.06.2015 року, судом досліджено питання бухгалтерської та податкової звітності позивача з приводу обліку основних фондів та конкретно виробничого цеху літ. М-1 та відображення в податкових деклараціях. Відповідно до наявних в матеріалах справи документів, ПП "Юрконс" як власник частини виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 4123,5 кв.м. по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові обліковує і декларує його, а також сплачує з даного майна встановлений законом податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується відповідними деклараціями і платіжними дорученнями /Т.І а.с.209; Т.ІІ а.с.9-13, 97/.

Слід також зазначити, що згідно з ст. 93 ПК України, підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених п.п. 93.1.1-93.1.5 п. 93.1 цієї статті. Однак, оскільки відповідач протиправно описав у податкову заставу майно, яке не належить платнику податків, вищезазначені норми до даного випадку не застосовуються.

Аналіз встановлених обставин у справі дає можливість суду дійти висновку, що покликання відповідача на належність описаного ним майна платнику податків спростовуються наявними письмовими доказами, які підтверджують, що відповідач протиправно включив до акту опису майна №31 від 29.11.2013 року виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові.

Зважаючи на протиправність дій відповідача по включенню до акту опису майна виробничого цеху літ. М-1 та необхідність поновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача звільнити вказане майно з податкової застави та вчинити дії щодо його виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо обтяження вказаного майна).

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права у липні 2014 року з матеріалів адміністративної справи №813/3942/13-а, в межах якої розглядався позов ДПІ у Личаківському районі м.Львова ГУ Міндоходів у Львівській області до ДП "ЛДЕЗТО" про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Згідно зі штампом на позовній заяві, таку подано до суду 22.09.2014 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 цієї ж статті, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Обставини справи свідчать, що відповідні положення відповідачем не дотримано, що й зумовило звернення позивача за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду.

Положенням ст. 9 КАС України передбачено, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії є обґрунтованими та належить задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України з Держаного бюджету України слід стягнути судові витрати у сумі 73,08 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 136, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів Львівській області щодо складення акта опису майна №31 від 29.11.2013 року в частині включення в нього виробничого цеху літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові.

3. Зобов'язати ОСОБА_3 податкову інспекцію у Личаківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області звільнити майно: виробничий цех літ. М-1 загальною площею 7019,7 кв.м по вул. Зеленій, 115-б у м. Львові з податкової застави та вчинити дії щодо виключення цього майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (щодо обтяження вказаного майна).

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Юрконс" () судові витрати у сумі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 08.02.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.