Справа № 804/3901/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2015-04-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2015 р. Справа № 804/3901/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
за участю:
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аульська хлоропереливна станція" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

10.05.2011р. Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-Фонд, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аульська хлоропереливна станція" (далі- ТОВ «АХС», підприємство, відповідач) з позовними вимогами щодо стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 125 006, 20 грн. та пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 13 650, 00 грн

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2011р. по справі №2а/0470/5884/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012р., позовні вимоги Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено у повному обсязі.

Вищим адміністративним судом України ухвалою від 20.01.2015р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» задоволено частково, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2011р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2012р. - скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Адміністративна справа №2а/0470/5884/11 надійшла до суду 11.03.2015р., справі присвоєно номер №804/3901/15 та передано на розгляд судді Барановському Р.А.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.03.2015р. справу №804/3901/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник позивача позов підтримала і надала пояснення, аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем у добровільному порядку заборгованості з адміністративно-господарських санкцій та пені. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивач зазначила, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до встановленого законодавством нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів. За підсумками проведеної фахівцем Фонду позапланової невиїної перевірки позивач встановив, що у порушення положень ст.ст. 19, 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємством не виконано норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2009 рік. Таким чином, за наявні у ТОВ «АХС» 4 робочих місця, призначені для працевлаштування інвалідів та не заняті інвалідами, відповідач згідно з вимогами статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинен був до 15.04.2011р. самостійно сплатити адміністративно - господарські санкції у розмірі 125 006, 20 грн. та пеню у розмірі 13 650, 00 грн., однак зазначені суми відповідачем у встановлений строк не сплачено.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у запереченнях на адміністративний позов.

Позиція відповідача полягає безпідставності і необгрунтованості позовних вимог. Відповідач зазначив, що проведена Фондом перевірка є незаконною, у звязку з чим акт перевірки є недійсним, а нарахування за таким актом адміністративно-господарських санкцій та пені здійснено позивачем протиправно. Крім того, відповідач зауважив, що діюче на момент виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало сплату внесків до Фонду, а штрафний платіж за недотримання нормативу робочих місць для інвалідів Законом України «Про систему оподаткування», який діяв до прийняття та вступу у дію Податкового кодексу України, у звязку з чим, на думку відповідача, нараховані Фондом до стягнення суми не підлягають обовязковій сплаті. Відповідач вважає, що обовязок з працевлаштування інвалідів віднесено до компетенції відповідних державних органів, які протягом року повинні направити на відповідне підприємство інвалідів для працевлаштування, а на підприємство покладається лише обовязок створювати для направлених інвалідів відповідні умови праці, тому відповідач не зобовязаний забезпечувати безпосереднє працевлаштування інвалідів. При цьому відповідач наголосив, що ТОВ «АХС» є обєктом підвищеної небезпеки, у якому згідно штатного розкладу 2009 року: середньоблікова чисельність штатних працівників становила 161 особу, при цьому 109 робочих місць, повязані із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, у звязку з чим, на думку відповідача, працевлаштування підприємством лише 2 інвалідів відповідає вимогами чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства. Окрім наведеного, відповідач також зазначив, що рішенням №17 від 26.02.2007р., реєтруючи колективний договір, Виконавчий комітет Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області встановив для ТОВ «АХС» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, виходячи із кількості 52 робочих місць, тобто 2 особи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» () зареєстровано як юридичну особу Криничанською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області від 31.12.2004р. та розташоване за адресою: 52310, Дніпропетровська область, Криничанський район, смт Аули, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №429395.

Відповідно до Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" N 70 від 31.01.2007р. на ТОВ "Аульська хлоропереливна станція" покладався обовязок щорічно до 1 березня року, що настає за звітним, подавати відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів.

Згідно наявної у матеріалах справи копії Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік, поданого ТОВ «АХС» до територіального органу Фонду: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) склала 161 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) - 6 осіб, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (рядок №03) - 6 осіб.

22.02.2011р. на підставі вимоги прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області від 22.02.2011р. №45/391-вих.11, а також, керуючись п. 5 Положення про Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1992р. №875-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007р. «Про реалізацію статтей 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (зі змінами), провідним спеціалістом Дніпропетровського обласного відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було проведено позапланову невиїзну перевірку підприємства щодо стану використання роботодавцем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів за 2009 рік., за результатами якої позивачем складено ОСОБА_3 «Про результати невиїзної перевірки стану виконання ст. 19 та 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1992р. №875-ХІІ Товариством з обмеженою відповідальністю «Аульська хлоропереливна станція» (33075701) за 2009 рік» №79 від 22.02.2011р. (далі акт перевірки).

Так, в ході проведеної перевірки у відповідності до вищезазначеного акту позивачем встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 161 осіб, з яких середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) фактично становить 2 особи, водночас як кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (рядок №03) має становити 6 осіб.

Згідно із положеннями ст. 188-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у відповідній редакції): невиконання посадовою особою, яка користується правом приймати на роботу і звільняти з роботи, фізичною особою, яка використовує найману працю, нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інваліді - тягнуть за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене перевіряючий дійшов висновку, що ТОВ «АХС» не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році, у звязку з чим підприємством, на думку позивача, має бути перераховано до Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкії в сумі 125 006, 20 грн

Так, у звязку із відсутністю працевлаштованих інвалідів у кількості 4 осіб позивач склав розрахунок адміністративно-господарських санкцій та пені із середньої річної заробітної плати штатного працівника (31 251, 55 грн.), перехованих коштів адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для інвалідів (0, 00 грн.), суми адміністративно-господарських санкцій -31 251, 55 х 4 0 = 125 006, 20 грн. та пені в сумі 13 650, 00 грн. (станом на 14.04.2011р. ставка НБУ становила 7, 75 %, кількість днів у поточному році 365, одноденний розмір пені 0, 03%, кількість прострочених днів 364, сума пені 13 650, 00 грн.).

Отже, загальна сума, що підлягала до сплати відповідачем склала 138 656, 20 грн., однак у звязку з тим, що ТОВ «АХС» зазначена сума коштів самостійно не нарахована та не сплачена, Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось із даним позовом до суду.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»: з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Право інвалідів на працю, їх працевлаштування реалізується шляхом створення спеціального робочого місця, адаптацією основного й додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Разом з тим ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обовязок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації та забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із приписами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до статті 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Українівід 21 березня 1991 року N 875-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні , інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні випливає, що обовязок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на субєктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

У відповідності до позиції колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.02.2010р. по справі № 21-1982во09 - обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування; останнє повинно направляти до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інваліда.

Отже, обовязок субєкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Порядок сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"» N 70 від 31.01.2007р.

Даний Порядок визначає процедуру сплати підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі - сума адміністративно-господарських санкцій).

Згідно із приписами п. 2 та п. 4 Порядку сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів: роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні - Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

Таким чином, встановивши факт порушення відповідачем вимог вказаного Закону, Фонд наділений правом на звернення до суду з вимогами про стягнення адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до положень ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Аналогічне положення також містить пункт 2 Порядку сплати адміністративно-господарських санкцій і пені до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, їх акумуляції, обліку, а також з урахуванням пропозицій всеукраїнських громадських організацій інвалідів - використання цих коштів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"» N 70 від 31.01.2007р.

Так, зі змісту статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що саме з 16 квітня відповідного року в контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

При цьому на зазначені правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а частина четверта статті 20 зазначеного Закону (за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України) не має правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Відповідно до пункту 2.3 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України N 223 від 15.05.2007р.: адміністративно-господарська санкція - це грошове зобов'язання, альтернативне зобов'язанню самостійно здійснити працевлаштування інвалідів відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р., сплачується у порядку і розмірах, передбачених Законом та постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Виходячи із наведеної дефініції та завдань Фонду стосовно здійснення контролю за виконанням роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені, фактом вчинення правопорушення є несплата адміністративно-господарських санкцій.

З наведеного вбачається, що право звернення до суду у відділень Фонду виникає після встановлення факту несплати адміністративно-господарських санкцій.

Так, матеріали справи свідчать, що відповідачем було подано до Фонду Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік, у якому підприємством вказано, що середньооблікова кількість штатних працівників ТОВ «АХС», яким встановлено інвалідність відповідає кількості інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених згідно з вимогами ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (6 осіб).

Водночас невідповідність заявлених ТВО «АХС» відмостей у поданому до Фонду звіті виявилась в ході позапланової невиїзної перевірки підприємств, яка проводилась 22.02.2011р. позивачем у звязку з надходженням листа-вимоги прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області ( вих. №45/391-вих11 від 22.02.2011р.).

Акт перевірки, у якому Фонд запропонував відповідачу перерахувати адміністративно-господарські санкції в сумі 125 006, 20 грн. та самостійно розраховану пеню на відовідний рахунок, складено 22.02.2011р., однак після закінчення строку для самостійної сплати підприємством санкцій, а також у звязку з не здійсненням ТОВ «АХС» такої сплати позивачем сформовано розрахунок недоїмки по вищезазначеним грошовим зобовязанням та 10.05.2015р. подано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позов щодо стягнення з підприємства непогашеної у добровільному порядку заборгованості.

Отже, враховуючи положення ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р. та вищенаведене, суд приходить до висновку, що Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даним позовом у межах встановленого ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України строку.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із приписами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - Відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Суд критично оцінює твердження відповідача на те, що серед законних підстав позапланової перевірки вимоги прокурора не передбачені та на те, що позапланова перевірка проводиться лише за рішенням суду, з огляду на таке.

Відповідно до п.3 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" - при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право вимагати від керівників та колегіальних органів проведення перевірок, ревізій діяльності підпорядкованих і підконтрольних підприємств, установ, організацій та інших структур незалежно від форм власності, а також виділення спеціалістів для проведення перевірок, відомчих і позавідомчих експертиз.

Отже, обставини справи свідчать про необгрунтованість доводів відповідача стосовно неправомірності проведної Фондом перевірки, за наслідком якої до підприємства застосовано адміністративно-господарські санкції, оскілька така перевірка проведилась повноваженим органом на підставі вимоги прокуратури Криничанського району Дніпропетровської області, що відображено в акті перевірки.

Крім цього, сам факт порушень законодавства, які можливо допущено контролюючим органом під час проведення перевірки, не може бути підставою для звільнення особи від відповідальності за порушення, які такою перевіркою встановлено.

Посилання відповідача на Закон України Про систему оподаткування, зважаючи на відсутність у підприємства в обовязковому порядку сплачувати штрафні санкції за недотримання нормативу робочих місць - є також безпідставними, що обгрунтовується наступним.

Статтею 92 Конституції України встановлено принцип пріоритету закону в регулюванні податкових відносин, зокрема у встановленні системи оподаткування, податків і зборів.

Частиною сьомою статті 1 Закону України "Про систему оподаткування" встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають.

Внесок до відділень Фонду не відповідає визначенню поняття "податку і збору (обов'язкового платежу) до бюджетів та державних цільових фондів", наведений в частині першій статті 2 Закону України "Про систему оподаткування" і не міститься в переліку податків та зборів (обов'язкових платежів), наведених в статтях 14, 15 зазначеного Закону.

Спрощена система оподаткування за своєю природою є економічним явищем і полягає в заміні сплати передбачених звичайною системою оподаткування податків сплатою єдиного податку, а тому Указ Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 28.06.99 N 746/99 не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникають між відділеннями Фонду та роботодавцями, що обрали спрощену систему оподаткування.

Отже, адміністративно-господарські санкції, які підлягають обовязковій сплаті за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, визначаються не Законом України Про систему оподаткування, а спеціальним Законом - Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні.

Слід також зазначити, що одним в якості аргументування власної позиції відповідач також посилався на те, що Виконавчим комітетом Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області встановлено для ТОВ «АХС» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, виходячи із кількості 52 робочих місць, тобто 2 особи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 26.02.2007р. Виконавчим комітетом Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області при реєстрації колективного договору із відповідачем виніс рішення №17, згядно з яким встановив для ТОВ «АХС» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 52 робочих місця.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»: для роботодавців установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до частини другої зазначеної статті роботодавці самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною першою статті 177 Господарського кодексу України - суб'єкти господарювання зобов'язані за рішенням місцевої ради за рахунок своїх коштів відповідно до закону створювати спеціальні робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю та організовувати їх професійну підготовку.

Відповідно до підпункту 12 пункту "б" частини першої статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до кола делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, бронювання в порядку, встановленому законом, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власності робочих місць, призначених для працевлаштування осіб, які відповідно до законодавства потребують соціального захисту і не спроможні конкурувати на ринку праці, визначення нормативів таких робочих місць; прийняття рішень про створення на підприємствах, в установах та організаціях спеціальних робочих місць для осіб з обмеженою працездатністю, організація професійної підготовки цих осіб; погодження проведення ліквідації таких робочих місць.

Частиною другою статті 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р. передбачено, що підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Таким чином, розрахунок кількості робочих місць для інвалідів здійснюється роботодавцями самостійно, а розрахунок спеціальних робочих місць та їх створення - за рішенням місцевої ради.

Крім цього, як свідчить подана підприємством звітність, відповідач правильно визначав кількість місць для працевлаштування для інвалідів (6 осіб).

Аргументуючи свою позицію, відповідач також зазначив, що ТОВ «АХС» є обєктом підвищеної небезпеки, у якому згідно штатного розкладу 2009 року: середньоблікова чисельність штатних працівників становила 161 особу, при цьому 109 робочих місць, повязані із шкідливими, важкими та небезпечними умовами праці, у звязку з чим працевлаштування підприємством лише 2 інвалідів відповідає вимогами чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

У відповідності до наявного у матеріалах справи Свідоцтва від 21.05.2003р., виданого територіальним управлінням Держнаглядохоронпраці України по Дніпропетровській області ТОВ «АХС» зареєстровано як обєкт підвищеної небезпеки за №12.7 від 21.05.2003р.

Згідно із актом №1 ТОВ «АХС» від 15.02.2007р. атестаційною комісією в результаті проведеного дослідження робочих місць підприємства з метою виявлення робочих місць, повязаних із шкідливими та небезпечними умовами праці визначено перелік робочих місць, професій та посад, робота на яких повязана із небезпечними умовами праці.

У відповідності до даного акту відповідачем винесено наказ №45а від 23.02.2007р., яким затверджено перелік професій та посад, робота на яких повязана із небезпечними умовами праці.

Водночас із зазначеним наказом 23.02.2007р. ТОВ «АХС» також винесено наказ №45б, яким затверджено перелік професій та посад, на робочих місцях яких можуть працювати інваліди. При цьому даний перелік містить 29 професій та посад, в той час як встановлений законодавством норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2009 році, виходячи із середньооблікової кількості штатних працівників облякового складу підприємства, становив 6 осіб.

Враховуючи наведене, специфіка роботи відповідача, що повязана із підвищеною небезпекою роботи, не може вважатись наявною у 2009 році перешкодою для забезпечення підприємством встановленого законодавством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні не зроблено виключення для працевлаштування інвалідів чи зменшення нормативу кількості місць для такого працевлаштування, у звязку з специфікою діяльності підприємств.

Відповідно до частин другої, третьої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: роботодавці самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць, виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості (частина перша статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.) .

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу, визнаються безробітними.

Згідно з частиною п'ятою пункту 1 статті 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р. - працевлаштування інвалідів здійснюється відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації і знань, з урахуванням його побажань.

Абзацом четвертим пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" визначено право державної служби зайнятості направляти для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) інвалідів, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки та рекомендацій МСЕК, наявних у них кваліфікації і знань та з урахуванням їх побажань.

З огляду на викладене, обов'язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Так, обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме:

а) виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць.

б) створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації.

в) забезпечення інших соціально-економічних гарантії, передбачених чинним законодавством.

г) надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 статті 19 Закону України "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості має право одержувати від підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані про наявність вакантних робочих місць, у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників;

Процедуру подання інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом;

д) звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При дослідженні питання подання ТОВ «АХС» протягом 2009 року до територіального центра зайнятості Звітів про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. №420, а також щодо здійснення підприємством інших заходів для недопущення господарського правопорушення, судом встановлено таке.

Зі змісту листа Криничанського районного центра зайнятості (вих. №72 від 11.02.2015р.) вбачається, що протягом 2009 року ТОВ «АХС» не надавало до даного органу звітів за формою №3-ПН «Звіт про наявність вакансій» із зазначенням про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів не подавались, зазначивши про щоквартальні звернення відповідача із запитами про наявність перебування на обліку у центрі зайнятості безробітних осіб з обмеженими фізичними можливостями, які проживають на території смт ОСОБА_3 та можуть бути працевлаштовані на підприємство.

У матеріалах справи наявні копії відповідей Криничанського районного центра зайнятості на запити відповідача за вих. №10 від 26.01.2009р., за вих. №143 від 09.04.2009р., за вих. №235 від 10.07.2009р., за вих. №655 від 09.10.2009р., у яких територіальних орган зайнятості повідомляв підприємство про відсутність на обліку осіб із обмеженими можливостями за місцем проживання смт ОСОБА_3.

Доказів здійснення відповідачем інших заходів з метою недопущення господарського правопорушення до суду не надано.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"» N 70 від 31.01.2007р. затверджено Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування.

Положеннями пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"» N 70 від 31.01.2007р. передбачено, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Отже, судом встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ «АХС» не здійснювалось направлення до центру зайнятості звітів про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН та додаткових заходів, спрямованих на виконання вимог ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

При цьому звернення ТОВ «АХС» до Криничанського районного центра зайнятості із запитами про перебування на обліку осіб із обмеженими можливостями за місцем проживання смт ОСОБА_3 не може слугувати підставою для звільнення відповідача від встановленого законодавством про соціальну захищеність інвалідів обовязку щодо подачі до територіального органу інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів ( «Звіт про наявність вакансій» за формою №3-ПН, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005р. №420, зареєстрований у Міністерства юстиції України від 21.12.2005р. за №1534/11814).

Так, відсутність доказів щомісячного направлення підприємством до центру зайнятості інформації (звіти №3-ПН) про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів свідчить про те, що відповідач у повному обсязі не виконав вимоги по інформуванню державних органів щодо наявності вакансій для працевлаштування інвалідів, чим фактично порушив ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки позбавив компетентний державний орган можливості направити інвалідів для працевлаштування.

Окрім того, що відповідачем не вжито всіх можливих заходів по створенню робочих місць для інвалідів в установленому законом порядку, навпаки підприємством надано до Фонду інформацію (звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2009 рік) про те, що всі робочі місця, які створені для працевлаштування інвалідів в кількості 6 робочих місць, зайняті інвалідами в кількості 6 осіб, хоча фактично працювало 2 особи. Неправдиве надання ТОВ «АХС» відомостей позбавило органи, які відповідно до законодавства здійснюють працевлаштування інвалідів, можливості направити 4 осіб на підприємство для працевлаштування.

В силу положень статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно правового висноку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 грудня 2009 року у справі N 21-2151во09: зарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом N 875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідач не здійснював всі залежні від нього дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів (в т.ч. шляхом подачі до територіального центру зайнятості інформації про наявність вакантних посад на підприємстві, на які можуть бути працевлаштовані інваліди).

Отже, якщо роботодавець не вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, як і нарахування пені на суми адміністративно-господарських санкцій за порушення граничного терміну сплати зазначених санкцій є правомірним.

Отже, підприємством відповідача не було виконано вимогу ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Таким чином, за 4 робочих місця, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами, відповідач до 16.04.2011 року повинен був самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі 125 006, 20 грн.

Правильність нарахування Фондом суми заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій підтверджується звітом підприємства за формою 10-ПІ від 24.02.2010р. за 2009 рік, розрахунком заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та ОСОБА_3 №79 від 22.02.2011р. по результатам невиїзної перевірки стану виконання ст.19 та ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Розмір пені у сумі 13 650, 00 грн. підтверджується Розрахунком пені на суму заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій.

Оскільки вищезазначені суми ТОВ «АХС» не сплачено, у підприємства утворилася заборгованість у розмірі 138 656, 20 грн., яка на момент розгляду даної справи підприємством не погашена.

З огляду на вищевикладене, позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аульська хлоропереливна станція" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аульська хлоропереливна станція"() на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (р/р №0117 у ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, ) адміністративно-господарські санкції у розмірі 125 006, 20 грн. (сто двадцять п'ять тисяч шість гривень двадцять копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аульська хлоропереливна станція"() на користь Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (р/р №0117 у ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, ) пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 13 650, 00 грн. (тринадцять тисяч шістсот п'ятдесят гривень).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2015 року

Суддя ОСОБА_1