Справа № 814/4028/15
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2016-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

20 січня 2016 року Справа № 814/4028/15

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Фульги А.П., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_3, вул. Космонавтів. 59. кв. 39, м. Миколаїв,54056

доГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6,Миколаїв,54001

провизнання протиправним та скасування рішення від 05.10.2015р. № 000087/12-21,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_3Ю.) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 05.10.2015 р. № 000087/12-21 про застосування фінансових санкцій в сумі 6800 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що перевірка проведена з порушенням законодавства, а рішення, що прийняте на підставі матеріалів такої перевірки, належить скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, з підстав, викладених у письмових запереченнях, зазначивши, що оскаржуване рішення прийняте на підставі акту перевірки №16/14-07/НОМЕР_1 від 19.08.2013 року є правомірним та відповідає вимогам діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши діюче законодавство, матеріали справи, дійшов наступного.

19 серпня 2015 року посадовими особами Головного управління ДФС у Миколаївській області на підставі вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, згідно наказу від 18.08.2015 року №129 та направлення на проведення фактичної перевірки №56 та №57 від 18.08.2015 року, з метою контролю за дотриманням ФОП ОСОБА_3 вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання, транспортування та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, проведено фактичну перевірку господарської одиниці позивача - бару, розташованого за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр-т Курортний, 33/1.

За результатами перевірки складено ОСОБА_4 №16/14-07/НОМЕР_1 від 19.08.2013 року, в якому встановлено факт реалізації пива Чернігівське Біле вартістю 20-00 грн. в невизначеному для цього місці торгівлі (навіс з літнім майданчиком), чим порушено вимоги ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" № 481/95-ВР.

Перевірка проводилася в присутності ФОП ОСОБА_3, яка відмовилась від отримання матеріалів перевірки, їх підписання, про що були складені відповідні акти.

05.10.2015 р. на підставі акту перевірки №16/14-07/НОМЕР_1 від 19.08.2013 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було прийнято рішення за №000087/12-21, яким відповідно до приписів статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР до позивача застосовано фінансові санкції у розмірі 6800 грн.

Не погоджуючись із рішенням, прийнятим відповідачем, позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481/95-ВР ).

За порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності відповідно до ст. 17 Закону № 481/95-ВР.

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95 ВР порушення вимог статті 15-3 цього Закону, а саме: продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі, - до суб'єкта господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 6 800 гривень.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка головний державний ревізор - інспектор відділу контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_5 пояснила, що вона разом з головним державним ревізором-інспектором відділу оподаткування та контролю окремих обєктів та операцій Березанського відділення Очаківської ОДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_4 проводила перевірку бару, який належить позивачу розташованого за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблево, пр-т Курортний, 33/1. 19.08.2015 р. біля 17:00 год. ОСОБА_5 разом з інспектором Цимбалюк А.Б. у навісі з літнім майданчиком, де знаходилась деревяна барна стойка з електронним контрольно-касовим апаратом придбали пляшку пива Чернігівське Біле за 20-00 грн., та розрахувавшись за пиво отримали чек РРО. Як зазначила свідок ОСОБА_5, навіс у якому було придбано пиво знаходився через 20 метрів від основного приміщення (будівлі) реалізації товарів ФОП ОСОБА_3

Визначення терміна «місце торгівлі» наведено у статті 1 Закону № 481/95-ВР місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 р. №1442 "Про затвердження Національного стандарту №2 "Оцінка нерухомого майна", наведено визначення терміну приміщення - це частина внутрішнього обєму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу.

На підставі встановлених в судовому засіданні обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов до висновків про те, що навіс з літнім майданчиком, в якому здійснював господарську діяльність позивач, не є визначеним законодавством місцем торгівлі алкогольними напоями в розумінні ст.1 цього Закону № 481/95-ВР.

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що у перевіряючого ОСОБА_4 замість службового посвідчення, була довідка, оскільки позивач допустила її до перевірки.

Щодо форми рішення про застосування штрафних санкцій слід зазначити наступне.

За своєю правовою суттю застосовані Рішенням санкції є адміністративно- господарськими у розумінні статей 238, 239 та 241 Господарського кодексу України, оскільки вони застосовуються за порушення у сфері управління господарською діяльністю.

У своєму інформаційному листі від 28.03.2014 р. №375/11/14-14 ВАСУ, зазначив, що у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобов'язань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, контролюючий орган зобов'язаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Прийняття будь-яких інших рішень в даному випадку суперечитиме Податковому кодексу України. Форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами ПКУ.

Приписи інших нормативних актів (зокрема ст. 17 Закону України N 481/95 від 19.12.95 р. та постанови Кабміну N 790 від 02.06.2003 р.) у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам ПКУ. Тобто форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена Постановою N 790, в даному випадку не може застосовуватися контролюючими органами, оскільки відповідні норми в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності ПКУ) у контролюючих органів в розумінні ПКУ відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобов'язання.

Водночас ВАСУ вважає, що рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Це означає, що якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

ВАСУ наголошує, що запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності тощо.

Інші обставини, про які зазначає позивач, а саме про те, що наказ на проведення перевірки був оформлений не належним чином, не можуть бути підставою для визнання порушення порядку проведення перевірки та скасування рішення, яке оскаржене.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що рішення від 05.10.2015 року №000087/12-21, яким ФОП ОСОБА_3 нараховано фінансові санкції в розмірі 6800 грн., є правомірним, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.П. Фульга