Справа № 819/3432/15
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3432/15

04 лютого 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Ходачкевич Н.І. , судді Данилевич Н.А. , судді Дерех Н.В.

при секретарі судового засідання Цимбал А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Білий В.В.

представник третьої осолби Білий В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державна фіскальна служба України за участю третьої особи: Головне управління ДФС у Тернопільській області про скасування наказу та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3звернулась із позовом до Державної фіскальної служби України за участю третьої особи: Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним і скасування наказу голови Державної фіскальної служби України №3421-о від 26.10.2015 р. про поновлення на посаді першого заступник начальника Головного управління ДФС у Тернопільській області.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в оскаржуваному наказі не зазначено конкретних підстав для звільнення, критерії очищення влади на неї не поширюються, а звільнення проведено із порушенням встановленого вказаним законом порядку. Так, нею було подано заяву 11.03.2015 р. про те, що до неї не застосовуються визначені в законі заборони. У порядку ч. ч. 10, 11 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» відомостей щодо жодних недостовірних даних, які могли б бути встановлені за результатами перевірки не надходило, вимог надати пояснення їй не давали, висновок про результати перевірки, яким би встановлювались недостовірність відомостей щодо встановлених законом обмежень не складався. Звільнення відбулось не на підставі висновку, а на підставі звіту про результати проведення перевірки, що суперечить ч. 14 ст. 5 вказаного закону. При цьому, всупереч п. 8 ч. 1 ст. 3 вказаного закону, ДПА України та ДПС України не формували податкову політику, а лише здійснювали її (формування політики здійснював Мінфін та Міністерство доходів і зборів), а відтак на посаді в органі, який формував податкову політику позивач пропрацювала менше 1 року (з 10.06.2013 р. по 22.02.2014 р.). 12.02.2014 р. позивач подала заяву про звільнення з посади за власним бажанням, але цю заяву було проігноровано. Той факт, що критерії, встановлені Законом України «Про очищення влади» не поширювались на позивача, встановлено судовим рішенням у справі №826/407/15, що має преюдиційний характер щодо обох сторін. В судових засіданнях представник позивача позов підтримала з аналогічних мотивів.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, зазначених у запереченні. В судовому засіданні уточнив підстави застосування в оскаржуваному наказі критеріїв здійснення очищення влади, які застосовуються до позивача, а саме ст.3 п.1 ЗУ «Про очищення влади». Крім того, в судовому засідання подав додаткові пояснення про те, що висновок про результати перевірки не оформлявся, до особової справи не долучався. Зазначив, що Міністерство юстиції України, як головний орган, відповідальний за проведення перевірки, у звіті встановив наявність підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», а Кабінетом Міністрів України дано доручення прийняти рішення щодо осіб, на яких поширюються заборони, встановлені законом, у зв'язку із цим і був виданий оскаржуваний наказ. В позові просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення, суд встановив наступне.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_3 працювала в органах податкової служби з 1993р. З 21.03.2007 р. позивач працювала на посаді начальника Могилів-Подільської ОДПІ, з 19.12.2011р. переведена на посаду заступника начальника Могилів-Подільської ОДПІ, з 22.02.2012р. призначена в порядку переведення на посаду заступника голови державної податкової служби у Тернопільській області, з 10.06.2013 р. переведена на посаду першого заступника начальника Головного управління Міністерства доходів у Тернопільській області; 07.09.2015 р. - переведена до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області; 07.09.2015 р. - переведена на посаду першого заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області.

11.03.2015 р. позивачем було подано заяву голові комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України про проведення перевірки, передбаченої законом України «Про очищення влади», у якій ствердила про відсутність щодо неї заборон, визначених ч. ч. 3, 4 ст. 1 цього закону і надала згоду на проведення перевірки. У відповідності до повідомлення про початок проведення перевірки, щодо позивача 01.04.2015 р. розпочато проведення перевірки, а 20.10.2015 р. було складено Звіт про результати проведення перевірки щодо виконання державною фіскальною службою України норм Закону України «Про очищення влади». Згідно із цим звітом ОСОБА_3 була включена до переліку осіб, на яких поширюються визначені Законом України «Про очищення влади» критерії та запропоновано голові ДФС України невідкладно вжити заходів щодо звільнення з посад зазначених осіб.

27.10.2015 р. ДФС України скерувала Міністерству юстиції України зауваження до звіту, у яких покликається на невідповідність звіту закону, оскільки особи, які працювали в органах податкової служби, які не формували державної політики, не підпадають під заборони, визначені законом. Тому, рекомендації звіту ДФС України вважає такими, що суперечать закону та не підлягають виконанню.

Тим не менш, оскаржуваним наказом №3421-о від 26.10.2015 р. «Про звільнення ОСОБА_3», останню звільнено з роботи з 26.10.2015 р. з посади першого заступника начальника Головного управління ДФС у Тернопільській області з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» на підставі п. 7-2 ч. 1 КЗпП України та звіту про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України "Про очищення влади", п. 6 витягу з протоколу №116 засідання КМУ від 21.10.2015р..

У запереченні відповідач таку зміну своєї позиції обґрунтовує лише необхідністю виконання вказівки Мінюсту України, як головного органу, відповідального за проведення перевірки.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з частиною третьої вказаної статті 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч. 2 ст. 61 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначено Законом України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року N 1682-VII. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону N 1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Частиною 2 статті 1 Закону № 1682 визначено, що очищення влади - люстрація здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Аналіз положень вказаної статті дає суду підстави дійти висновку, що для застосування до особи процедури "люстрації" необхідно, щоб остання своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювала заходи (та/або сприяла у їх здійсненні) спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України, або протиправне порушення прав і свобод людини.

Натомість доказів вчинення певних дій, прийняття рішення чи допущення бездіяльності позивачами, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, відповідачем суду не надано.

Разом з тим, суд враховує, що Положеннями Закону №1682 та Постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року за №563 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» (далі - Постанова №563) чітко передбачено алгоритм дій керівника органу владних повноважень та його структурного підрозділу (служба персоналу) по проведенню процедури «люстрації», а також дій посадової службової особи (працівника), щодо подання заяви для проведення перевірки.

Відповідно до ст.. 5 п.12 Закону України «Про очищення влади», у разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку. Керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п'ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку. Усі матеріали перевірки, які надійшли до керівника органу, передбаченого частиною четвертою цієї статті, додаються до особової справи особи, стосовно якої проводилася перевірка.

Отже, результати такої перевірки підлягають викладенню у висновку, який в даному випадку є обов'язковим, як і ознайомлення з ним особи, щодо якої проводилась перевірка. Такий висновок може бути оскаржений до суду, як це передбачено у ст. 5 Закону України "Про очищення влади" Проте, як вбачається з наказу «Про звільнення ОСОБА_3» від 26.10.2015р. №3421-о позивача звільнили з посади на підставі звіту про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС України норм Закону України "Про очищення влади". Висновок за результатами перевірки не складався, чим порушені конституційні приписи і гарантії, а також принципи проведення люстрації.

Крім того, слід зазначити, що для застосування заборон, визначених ч. 3 ст. 1 Закону №1682, особа повинна відповідати критеріям визначеним у ст. 3 зазначеного Закону. Так, ст. 3 Закону № 1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрація) та її критерії, згідно до яких заборона розповсюджується на осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, а також на осіб, які обіймали посаду (посади), зокрема керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну додаткову та/або митну політику, податкової міліції.

Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що у зазначений в законі період ОСОБА_3 перебувала на посаді заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області менше одного року, а саме з 10.06.2013р. по 22.02.2014р..

Щодо посад, які позивач займала до призначення на посаду заступника начальника Головного управління Міністерства доходів і зборів у Тернопільській області сід зазначити.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України, Міністерство очолює міністр України, який є членом Кабінету Міністрів України. При цьому, відповідно до ст. 16 вказаного Закону інші, відмінні від міністерства центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції. Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Згідно абз. 3 п. 1 Положення про Державну податкову службу України « ДПС входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію єдиної державної політики, а також політики у сфері контролю за виробництвом та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»

Відтак, право формувати державну політику, тобто право законодавчої ініціативи при розробці проекту нормативно-правового акту, має орган державної виконавчої влади лише із статусом міністерства, інший орган державної виконавчої влади без статусу міністерства має повноваження виключно щодо реалізації державної політики.

З огляду на викладене, позивач в межах встановленого законом періоду не працював на відповідних посадах в інших органах, що забезпечують формування та реалізують державну податкову та/або митну політику.

Отже, доводи відповідача не вважаються обґрунтованими, з підстав вищевикладених та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а отже підлягають до задоволення

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Державної фіксальної служби України №3421-о від 26.10.2015р. "Про звільнення ОСОБА_3"

3. Поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Головного управління ДФС у Тернопільської області.

Постанова суду в частині поновлення підлягає негайному виконанню.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 09.02.2016р.

Головуючий суддя Ходачкевич Н.І.

судді: Дерех Н.В.

Данилевич Н.А.

копія вірна

Суддя Ходачкевич Н.І.