Справа № 502/1488/13-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 р.м.ОдесаСправа № 502/1488/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції: Балан М.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області на постанову Кілійського районного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року позивач звернувся з вищевказаним адміністративним позовом про визнання дій відповідача суб'єкта владних повноважень, виражених у відмові призначити пенсію позивачу противоправними та зобов'язати відповідача призначити пенсію позивачу з 15.04.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що протягом тривалого часу проживає та території США та у зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 (далі Рішення № 25-рп/2009) щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 9липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач 15.04.2013 року звернувся до ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення йому пенсії. Однак, відповідач листом від 29.04.2013 року за вих. № 23/Ю-2 відмовив у призначенні пенсії у зв'язку з тим, що позивачем не надано паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання на території України; довіреність та документ «APOSTILLE» повністю не перекладено на українську мову, що, як вказує відповідач, позбавляє його можливості зрозуміти про що йде мова в документі, в зв'язку з чим змушений звернутись до суду.

Постановою Кілійського районного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року позовні вимоги було задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області призначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКППП:НОМЕР_1 пенсію за віком з 15.04.2013 року.

В апеляційній скарзі товариства зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач народився 21.04.1951 року, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії АХ110011 виданим 09.10.2002 року./а. с.58/

15.04.2013 року позивач через свого представника ОСОБА_3 звернувся до відповідача ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області з письмовою заявою про призначення пенсії за віком.

Листом за вих. № 23/Ю-2 від 29.04.2013 року ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області відмовило позивачу у призначенні пенсії, оскільки, як вказує відповідач, відповідно до ст. Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України. Пунктом 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року № 1566/11846 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Пунктом 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заява пересилається поштою крім випадків призначення (поновлення) пенсій. Пунктом 30 вищезазначеного Порядку передбачено, що документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Згідно трудової книжки заповненої на ім'я ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позивач в період з 23.02.1972 року по 05.03.2002 року працював та перебував на території України.

За повідомленням Кілійського районного сектору ГУДМС за вих. № 1083 від 11.08.2012 року, за даними адресно-довідкової картотеки Кілійського РС ГУДМС України в Одеській області, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був знятий з реєстрації місця проживання 22.01.2003 року з адреси: м. Вилкове Кілійського району Одеської області, вул. Піщана, 64, у зв'язку з вибуттям до США.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, проживаючи в США, як громадянин України має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На підставі частини 2 ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За правилами ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Отже, право особи на забезпечення її у похилому віці є невідчужуваним і непорушним, гарантується Конституцією України та реалізовано, зокрема, через норми «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1статті 64 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбаченому цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналогічне положення викладено у частині другій статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На підставі ч.ч. 3, 4 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року по справі № 1-32/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV.

Чинними залишаються ч. 2 ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч. ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", однак в силу висновків, викладених у мотивувальній частині вказаного рішення Конституційного Суду України, проживаючи поза межами України та обираючи країну, з якою не укладено відповідного договору, позивач, як громадянка України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права (дискримінації) на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, судом враховано, що за п. 1.5. заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Крім того пунктом 1.7. Порядку визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

За бажанням особи, якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

За правилами ч. 1ст. 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

В ході судового розгляду встановлено, що позивач є громадянином України, однак на даний час проживає в США, за період з 27.17.1971 року по 05.03.2002 року працював на території України, положеннями конституції якої надано право позивача на соціальний захист і право на забезпечення її у похилому віці, пенсія за віком, що призначається у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужену попередньою працею і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис, а не являється причиною у відмові щодо нарахування пенсії.

Таким чином, позивач, проживаючи в державі США, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Отже, відмова пенсійного органу в призначенні пенсії позивачу є протиправною.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного Суду України від 01.12.2011 року (справа № К/9991/45723/11).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області залишити без задоволення, а постанову Кілійського районного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року у справі № 502/1488/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин