Справа № 495/5530/15-а
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2016-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/5530/15-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.05.2015 р. № 327/1705; визнати неправомірними дії співробітників Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області щодо нарахування штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 13.05.2015 р. співробітником податкового органу відносно неї складений акт № 327/17-05, відповідно до якого позивачем порушено вимоги податкового законодавства через прострочення сплати податкового зобовязання по єдиному податку в січні-квітні 2012 р., внаслідок чого нараховані штрафні санкції. На підставі вказаного акту відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке позивач вважає неправомірним, оскільки платежі по єдиному податку нею сплачувались вчасно на вказані інспектором БД ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області реквізити. Так, позивач сплатила 17.01.2014 р. податок за три місяці 2014 р. в сумі 366 грн. та 18.04.2014 р. за наступні три місяці 2014 р. на міський рахунок, за що не може наставати відповідальність як за несвоєчасну сплату податкових платежів. Вичерпавши заходи адміністративного оскарження, які виявилися безрезультатними, позивач звернулася за судовим захистом із вказаним адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача до суду не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином; згідно наданого до суду клопотання розгляд справи просив здійснити в порядку письмового провадження без його участі. Згідно наданих до суду заперечень, відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що камеральною перевіркою з приводу несвоєчасної сплати єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за січень-квітень 2014 р. встановлено, що кошти платника не надходили в строки за податковою адресою платника. Фактично кошти надійшли 22 та 25 квітня 2014 р., що є порушенням п.295.1 ст.295 ПК України. Так, згідно банківський квитанцій позивач сплатила єдиний податок на рахунок Білгород-Дністровської міської ради, а не за місцем податкової адреси до місцевого бюджету Маразліївської сільської ради, чим не дотримано вимоги податкового законодавства.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована приватним підприємцем та перебуває на податковому обліку за основним місцем обліку в Білгород-Дністровській ОДПІ з 30.01.2008 р. за № 00002197. З 01.01.2013 р. підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, ІІ групи зі ставкою 10% розміру мінімальної заробітної плати, відповідно до рішення Маразліївської сільської ради № 155-VI від 05.01.2012 р.

Камеральною перевіркою своєчасності сплати суми податкового зобовязання по єдиному податку ФОП ОСОБА_1, оформленою актом від 13.05.2015 р. № 327/17-05, встановлено порушення підприємцем п.293.1, п.293.2, п.295.1 ст.295 ПК України, що виразилось у несвоєчасній сплаті узгоджених податкових зобов'язань.

Відповідно до розрахунку штрафної санкції до позивача застосовано штраф у розмірі 1433,20 гривень за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань в січні, лютому, березні, квітні 2014 р.

Не погодившись із висновками за результатами камеральної перевірки, ФОП ОСОБА_1 надала заперечення, в яких пояснила, що єдиний податок сплатила 17.01.2014 р. за три місяців 2014 р. в сумі 366 грн. та 18.04.2014 р. за наступні три місяці 2014 р. на таку ж суму. Суми податку були сплачені за реквізитами, які були отримані від податкового інспектора під час здачі річного звіту за 2013 р. Лише у 20-х числах квітня 2014 р. новий інспектор вказала позивачці на невідповідність рахунків, у зв'язку із чим подальші суми сплачувались за іншими реквізитами. В січні 2015 р. черговий податковий інспектор повідомив позивачці про наявну в неї податкову заборгованість, проте не зміг пояснити її походження, у зв'язку із чим 27.02.2015 р. позивач звернулася із письмовою заявою до податкового органу про надання розрахунків нарахування сам єдиного податку за 2014-2015 рр. Відповідь позивач отримала 12.05.2015 р., проте в останній були відсутні будь-які вказівки на порушення позивачем податкового законодавства. Натомість 13.05.2015 р. позивачці було вручено акт камеральної перевірки від 13.05.2015 р. № 327/17-05, з висновками якого позивач не погоджується, оскільки перерахування коштів на неналежний рахунок не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності за прострочення сплати податкового зобовязання.

За результатами розгляду вищевказаних заперечень податковим органом складено висновок від 22.05.2015 р. № 3514/2705, відповідно до якого доводи підприємця визнані необґрунтованими, а заперечення залишені без задоволення.

На підставі вищевказаного акту перевірки Білгород-Дністровською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.05.2015 р. № 327/1705, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 50% узгодженого податкового зобовязання (487,20 грн.) в сумі 243,60 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, ФОП ОСОБА_1 подала до ГУ ДФС в Одеській області скаргу від 03.06.2015 р., яка рішенням від 06.2015 р. № /М/15-32-10-02-08 залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення без змін.

Крім того, у зв'язку із виявленою опискою при формуванні податкового повідомлення рішення форми «Ш» № 327/1705 від 16.05.2015 р. (система сформувала невірну дату акту камеральної перевірки та статті ПК України, але розмір штрафної санкції не змінився), листом від 18.06.2015 р. № 5362/1405 Білгород-Дністровською ОДПІ повторно направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення з виправленими технічними помилками.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим у звязку з наступним.

Згідно з п.295.1 ст.295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Відповідно до п.122.1 ст.122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п.295.1 ст.295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

Відповідно до п.295.4 ст.295 ПК України сплата єдиного податку платниками першої - третьої груп здійснюється за місцем податкової адреси.

З огляду на наявні в матеріалах справи копії банківських квитанцій, ФОП ОСОБА_1 здійснені платежі: 17.01.2014 р. на суму 366 грн. (за січень, лютий, березень 2014 р.) на р/р 0011, МФО 828011, призначення єдиний податок з фізичних осіб 101;; 18.04.2014 р. на суму 366 грн. (за квітень, травень, червень 2014 р.) на р/р 001, МФО 828011, ГУ ДКСУ в Одеській області, призначення єдиний податок з фізичних осіб за ІІ квартал 2014 р. (а.с. 14).

Отже ФОП ОСОБА_1 за період січень-квітень 2014 р. сплачено єдиний податок на рахунок Білгород-Дністровської міської ради, а не на рахунок за місцем податкової адреси Маразліївської сільської ради. При цьому вказана помилка зі слів позивача виникла внаслідок помилкової консультації податкового інспектора, яким їй було надано невірні реквізити для оплати податкових зобов'язань. Кошти платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 за вказані вище періоди надійшли до місцевого бюджету 22 та 25 квітня 2014 р.

Статтею 4 Податкового кодексу України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування, невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, фіскальної достатності, соціальної справедливості, рівномірності та зручності сплати податків та зборів.

Податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно з пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Статтею 36 Податкового кодексу визначений податковий обов'язок платника податку, а саме - обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

В Україні встановлені загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1 статті 8 Податкового кодексу).

Відповідно до пункту 9.3 статті 9 Податкового кодексу зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (далі - Бюджетний кодекс).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів також здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу (пункт 10.6 статті 10 Податкового кодексу).

Бюджетним кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Так, частиною четвертою статті 45 Бюджетного кодексу передбачено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України. Забороняється акумулювати ці платежі на рахунках контролюючих органів (органів, що контролюють справляння надходжень бюджету), за винятком установ України, які функціонують за кордоном (порядок зарахування до бюджету їх коштів визначається окремо Кабінетом Міністрів України).

Єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у Системі електронних платежів Національного банку України. Ведення єдиного казначейського рахунку здійснюється відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 N 122 (зареєстровано Міністерством юстиції України 18.07.2002 за N 594/6882).

Єдиний казначейський рахунок об'єднує кошти субрахунків, що відкриті в Державному казначействі України (центральний рівень), управлінням Державного казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Функціонування єдиного казначейського рахунку забезпечує: можливість швидкої мобілізації коштів, які протягом дня надходять на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства України, та використання їх для проведення бюджетних видатків і здійснення інших операцій, що не суперечать законодавству України; надання інформації органам законодавчої та виконавчої влади за здійсненими на єдиному казначейському рахунку операціями; оптимальні можливості для прийняття представниками законодавчої та виконавчої влади оперативних рішень щодо забезпечення ефективного використання коштів бюджетів.

Частиною п'ятою статті 45 Бюджетного кодексу встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування коштів на єдиний казначейський рахунок державного бюджету України.

Аналогічно, частиною п'ятою статті 78 Бюджетного кодексу встановлено, що податки і збори (обов'язкові платежі) та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, законодавством проведено різницю між поняттями "сплата податку" та "зарахування податку". Сплата податку платником відбувається шляхом подання до установи банку платіжного доручення, тобто платник податку вступає у відповідні податкові правовідносини. Відносини щодо зарахування платежів на єдиний казначейський рахунок є бюджетними правовідносинами і здійснюються вони без безпосередньої участі платника податків і зборів (обов'язкових платежів).

В даному випадку невірне зазначення номеру рахунку не призвело до ненадходження відповідної суми податку до бюджету у визначений законом строк, отже не вплинуло на виконання обовязку платника із плати податку, тому застосування податковим органом штрафної санкції за несвоєчасну сплату підприємцем платежу в січні-квітні 2014 р. є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 серпня 2013 року по справі № К-35852/10.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст.7 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

При цьому суд також враховує висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.07.2011 року у справі "Серков проти України" позицію в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

Вирішуючи спір, суд враховує, що якщо платник податків неправильно заповнив реквізити платіжних документів або спрямував кошти на неправильний код бюджетної класифікації (тобто не на код, за яким повинні бути погашені податкові зобов'язання), то кошти не надійдуть до відповідного рахунку відповідного району, а отже не погаситься сума податкового зобов'язання платника податків.

Разом з тим, з метою забезпечення ефективної організації роботи з надання адміністративних послуг та сервісів наказом Міндоходів від 30.09.2013 N 519 "Про затвердження Концепції та документів для забезпечення ефективної організації роботи з надання адміністративних послуг та сервісів центрами обслуговування платників" затверджено документи, що регламентують діяльність ЦОП, зокрема Технічний регламент ЦОП та Примірне положення про ЦОП.

Пунктом 2.2.4 Технічного регламенту ЦОП передбачено розміщення в ЦОП інформаційних та тематичних стендів для ознайомлення платників з інформацією, щодо діяльності органів доходів і зборів, різних форм оподаткування, порядків обрахування та сплати окремих видів податків, зборів, обов'язкових платежів та ін.

Так, на тематичних стендах групи "Подання звітності (питання декларування)" розміщується, зокрема, інформація щодо рахунків, на які необхідно перераховувати податки, збори (обов'язкові платежі), для самостійного ознайомлення платників. Надання інформації для розміщення на зазначених стендах здійснюється структурними підрозділами органів Міндоходів, до компетенції яких належить адміністрування податків та зборів (обов'язкових платежів).

З метою підвищення професійної компетентності працівників, залучених до роботи в ЦОП, на постійній основі проводяться професійні навчання.

З урахуванням викладеного та беручи до уваги пояснення позивача, зокрема про те, що реквізити для сплати сум єдиного податку, за якими нею було здійснено відповідну (і своєчасну) сплату їй повідомив податковий інспектор співробітник Білгород-Дністровської ОДПІ, суд вважає заперечення відповідача такими, що ґрунтуються виключено на формальному тлумаченні норм податкового законодавства, чим порушується принципи правового регулювання суспільних відносин у сфері оподаткування.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є субєктом владних повноважень, при застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій згідно з розрахунком діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), та без дотримання принципу верховенства права.

Поряд із тим, суд зазначає, що діям співробітників Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області щодо нарахування штрафних санкцій згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення судом надана оцінка в межах розгляду п.1 прохальної частини позовних вимог (під час оцінки законності акту індивідуальної дії). При цьому належним захистом порушеного права є саме скасування відповідного акту індивідуальної дії, чим повністю охоплюється спектр правовідносин, які підлягають правовій кваліфікації судом. Отже суд не вбачає підстав для задоволення п.2 прохальної частини адміністративного позову, оскільки позовні вимоги про оскарження дій з прийняття спірного акту індивідуальної дії фактично дублюють вимогу щодо безпосереднього оскарження такого акту.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, у звязку із чим підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.128, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Білгород-Дністровської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 16 травня 2015 р. № 327/1705.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя ____________ І.В. Завальнюк