Справа № 826/13413/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

Приватного підприємства “Еталон-Безпека”

до

Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у

м. Києві

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно проведено камеральну перевірку в період дії мораторію, встановленого частиною 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. №71-VIII. Крім того, інкриміноване відповідачем порушення не відповідає дійсним обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні 05.11.2015 року позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 05.11.2015 року не прибув, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений. Подав до суду заперечення по суті спору, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене та не прибуття представника відповідача до суду, в судовому засіданні 05.11.2015 р. суд ухвалив про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Посадовою особою Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку позивача з питань камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за 01 місяць 2015 року, про що складено акт №1454/26-51-15-01-09 від 13.03.2015 року.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

У відповідності до вимог п.п.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема, здійснюють контроль за своєчасністю подання передбаченої законом звітності (податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням податків та зборів), а також перевіряють достовірність цих документів щодо правильності визначення об'єктів оподаткування і обчислення податків і зборів.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Пунктом 75.1.1. ст. 75 Податкового кодексу України встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Разом з тим, згідно п. 3 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року №71-VIII у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Тобто такі зміни направлені на гарантування дотримання прав платників податків, звуження підстав для проведення перевірки, усунення можливості зловживання правом на перевірку.

Водночас слід зазначити, що вищевказані положення Закону стосуються перевірок підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень, контролюючими органами у 2015 та 2016 роках за період: попередній календарний рік, тобто 2014 рік.

Відповідачем належними і допустимими доказами не було доведено, що позивач у 2013-2014 роках мав обсяг доходу більший ніж 20 мільйонів гривень.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що перевірку призначено згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Доказів реалізації позивачем підакцизних товарів матеріали справи не містять.

За вказаних вище обставин вбачається, що позивач відноситься до кола суб'єктів господарювання, на яких поширюються правила пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII.

Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно було проведено камеральну перевірку, а відтак складений за результатами такої перевірки акт не може ґрунтуватися на вимогах закону та містити будь-яку податкову інформацію щодо платника податку.

Крім того, з метою повного та всебічного розгляду справи, суд вважає за необхідне також надати правову оцінку доводам відповідача, викладеним в акті перевірки.

У той же час, згідно п. 198.2. ПК України (в редакції на момент складання податкової накладної) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ПК України (в редакції на момент складання податкової накладної) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті201 цього розділу).

У разі коли платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати виписки податкової накладної.

Матеріали справи свідчать, що на день виписки даної податкової накладної п. 198.6 діяв в редакції до 31.12.2014 р., а тому право на віднесення спірної податкової накладної до складу податкового кредиту протягом 365 календарних днів із дати її складання, в силу ст. 58 Конституції України, гарантується.

Наведені вище обставини свідчать, що доводи відповідача, викладені в акті перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються обставинами справи.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судовий збір підлягає розподілу у відповідності до норм статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Приватного підприємства “Еталон-Безпека” задовольнити повністю.

3. Стягнути на користь Приватного підприємства “Еталон-Безпека” здійснені витрати по сплаті судового збору у розмірі 182,70 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук