Справа № 802/593/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/30883/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Управління агропромислового розвитку Теплицької районної державної адміністрації, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Рубін" про зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції (далі - ДФІ) у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ДФІ в у Вінницькій області у Вінницькому окружному адміністративному суді пред'явила позов до Управління агропромислового розвитку Теплицької районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії.

Просила зобов`язати відповідача виконати вимогу (лист від 26 грудня 2012 року № 02-07-14/9280) позивача шляхом проведення претензійно-позовної роботи забезпечити повернення відповідачем коштів в сумі 75 000 грн. в дохід державного бюджету.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2013 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ТОВ "Рубін".

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 03 березня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ДФІ у Вінницькій області подала касаційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просить рішення судів скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ДФІ у Вінницькій області задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за наслідками ревізії, проведеної позивачем щодо використання бюджетних коштів відповідачем, складено акт від 14 грудня 2012 року № 07-15/23, в якому зазначено, що відповідачем незаконно перераховані на користь третьої особи бюджетні кошти в сумі 75 000 грн. в якості державної дотації за посів цукрового буряка, виділеної згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 вересня 2010 року № 897 "Про затвердження Порядку використання у 2010 році коштів Стабілізаційного фонду для державної підтримки виробництва продукції рослинництва".

З метою усунення виявленого порушення законодавства з фінансових питань 26 грудня 2012 року за № 02-07-20-14/9280 на адресу відповідача направлено лист-вимогу щодо вжиття заходів для повернення ТОВ "Рубін" 75000 грн.

Враховуючи, що відповідач лист-вимогу в добровільному порядку не виконав, тобто не усунув порушення, зафіксовані в акті ревізії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції та апеляційний суд, залишаючи таке рішення без зміни, виходили з того, що така вимога відповідача є неправомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, разом з тим, щодо вірної мотивації визнання такої вимоги неправомірною вважає зазначити наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головним завданням державної контрольно-ревізійної служби є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяття зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності в міністерствах та інших органах виконавчої влади, в державних фондах, у бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), виконанням місцевих бюджетів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль реалізується державною контрольно-ревізійною службою через проведення державного фінансового аудита, перевірки державних закупівель та інспектування.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах також надається право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" законні вимоги службових осіб державної контрольно-ревізійної служби є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються.

Отже, органу державного фінансового контролю надана можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

В органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

З матеріалів справи вбачається, що ДФІ у Вінницькій області пред'явлена вимога, яка вказує на виявлені збитки, їхній розмір та необхідність їх відшкодування.

Оскільки збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення та можливість повернення майна перевіряє суд, який розглядає такий позов, а не за позовом органу державного фінансового контролю про зобов'язання виконати вимогу або позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 28 жовтня 2014 року № 21-462а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на те, що судами при розгляді справи правильно та повно встановлені фактичні обставини справи, однак при прийнятті рішення допущені порушення норм матеріального права, які не призвели до помилки при постановленні судового рішення, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку про доцільність залишити без зміни постановлені у справі рішення судів.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій та встановлених обставин справи.

За правилами частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суди не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень, то суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 березня 2013 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2013 року в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції у Вінницькій області до Управління агропромислового розвитку Теплицької районної державної адміністрації, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рубін" про зобов'язання вчинити дії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.