Справа № 802/3910/15-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2016 р. Справа № 802/3910/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волощук А.М.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача 1: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач 2)

про: зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (надалі відповідач 1, Уповноважена особа Фонду) включити позивачку до переліку вкладників АТ "Дельта Банк" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо неї, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в АТ "Дельта Банк" у розмірі 2386 доларів США із нарахованими відсотками, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (надалі відповідач 2, Фонд) включити позивачку до загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами згідно договору банківського вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 18.02.2015 року між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк" було укладено Договір № 003-28551-180215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_1" у доларах США. На виконання умов цього договору на депозитний рахунок банку № 0880 згідно з меморіальним ордером № 15287105 були зараховані грошові кошти позивачки в сумі 2386 доларів США (в еквіваленті 64 944,02 грн.). Датою повернення вкладу мало бути 19.05.2015 року під відсоткову ставку 5,5 % річних. Однак, 02.03.2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 150 "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", що стало підставою для запровадження у цій банківській установі тимчасової адміністрації. 17.06.2015 року позивачка дізналась про те, що її не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування гарантованої суми, оскільки Уповноважена особа Фонду протиправно вважає, що договір банківського вкладу, укладений між нею та ПАТ "Дельта Банк", має ознаки нікчемності. Відтак, за захистом своїх порушених прав та інтересів вона вимушена звертатись до суду.

У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав адміністративний позов та надав пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Додатково пояснив, що відмова Уповноваженої особи Фонду у включенні позивачки до переліку вкладників АТ "Дельта Банк" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування мотивована тим, що договір банківського вкладу, укладений між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", є нікчемним з підстав, визначених у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зокрема, на думку відповідача 1, банком були допущені порушення щодо порядку зарахування коштів на рахунок позивачки, чим нібито надано пільги та переваги третій особі. Однак, такі доводи, на думку представника позивачки, є надуманими і не підтверджуються належними доказами. Водночас пункт 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" застосований до спірних правовідносин помилково, оскільки відповідні положення закону стосуються визнання нікчемними правочинів неплатоспроможного банку, тобто тих договорів, які були укладені АТ "Дельта Банк" після 02.03.2015 року, коли за рішенням Національного банку України останній було віднесено до категорії неплатоспроможних. Водночас договір банківського вкладу з ОСОБА_3 укладений 18.02.2015 року, тобто ще до вказаної події, що спростовує висновок Уповноваженої особи Фонду про його нікчемність. Крім того, представник позивачки зазначає, що закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме того, що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником. При цьому невідповідність зарахування коштів на рахунок позивачки внутрішнім документам банківської установи не є наданням пільг та переваг в розумінні положень п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Також звертає увагу суду на те, що у випадку визнання договору банківського вкладу нікчемним позивачка безпідставно втратить право вимоги повернення їй таких коштів, а ОСОБА_5, з рахунку якої було перераховано кошти на депозитний рахунок позивачки, теж буде позбавлена права вимоги повернення цих коштів, оскільки фактично вже відбувся перехід права власності до позивачки. Крім того, просить врахувати, що згідно з випискою з рахунку клієнта ОСОБА_5 залишок коштів, після перерахування на депозитний рахунок позивачки 2386 доларів США, не свідчить про те, що дана операція була спрямована на "ділення" суми депозиту, адже третя особа і без таких дій могла отримати свою гарантовану законом суму відшкодування.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні вимоги позивачки ОСОБА_3 заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 46-48). Пояснив, що на виконання наказу Уповноваженої особи Фонду № 408 від 29.05.2015 року була створена комісія та призначено проведення перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк", укладених протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації. За результатами перевірки виявлено наявність ознак нікчемності окремих договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені після 16.01.2015 року. Так, комісією було встановлено, що дії певних фізичних осіб щодо перерахування з власних поточних рахунків коштів на вкладні (депозитні) рахунки інших фізичних осіб, відкриті в АТ "Дельта Банк", обумовлювались тим, що сума грошових коштів на їх рахунках перевищувала суму граничного розміру відшкодування грошових коштів Фондом. Відтак, для цих клієнтів існували ризики щодо незадоволення кредиторських вимог в результаті ліквідації банківської установи та реалізації його майна. Однією з таких операцій був правочин, вчинений банком із ОСОБА_3 18.02.2015 року. Зокрема, на виконання цього правочину кошти на депозитний рахунок позивачки надійшли шляхом "дроблення" великого депозиту іншого клієнта банку ОСОБА_5 Така банківська операція не передбачала фактичного переміщення "реальних" грошових коштів та здійснювалась винятково за рахунок внутрішньобанківських проводок. Водночас перерахування грошових коштів з рахунку ОСОБА_5 на рахунок позивачки суперечить пункту 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у АТ "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради директорів ОСОБА_6" (протокол № 14 від 20.03.2013 року), відповідно до якого зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається. Крім того, відповідно до постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних" банку було заборонено проведення будь-яки операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом. При цьому керівників структурних підрозділів АТ "Дельта Банк" було повідомлено про обмеження здійснення певних операцій, встановлених вищевказаною постановою, 15.01.2015 року. Таким чином, укладення між банком та фізичними особами договорів банківського вкладу після 16.01.2015 року, за якими здійснювалось зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничної суми відшкодування, мало наслідком надання банком кредиторам-фізичним особам переваги перед іншими кредиторами, яка полягала у можливості отримати відшкодування коштів за рахунок Фонду через третіх осіб. Відтак, 05.10.2015 року Уповноваженою особою Фонду прийнято наказ № 15, яким обмежено на час ліквідації АТ "Дельта Банк" операції щодо виплати коштів вкладникам-фізичним особам за відповідними рахунками, в тому числі і щодо позивачки ОСОБА_3 Просить відмовити у задоволенні поданого адміністративного позову.

Відповідач 2 участі в судовому засіданні свого представника не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За таких обставин та враховуючи приписи ч. 4 ст. 128 КАС України розгляд і вирішення даної справи здійснюється за відсутності представника відповідача 2.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши інші докази, які є у справі, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

Встановлено, що 18.02.2015 року між позивачкою ОСОБА_3 (вкладник) та АТ "Дельта Банк" (банк) було укладено Договір № 003-28551-180215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_1" у доларах США, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника строком до 19.05.2015 року вклад у розмірі 2386 доларів США, відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № 0880, щомісячно нараховує проценти за його користування за процентною ставкою 5,5 % річних та зобов'язується повернути його (а.с. 10).

Згідно з меморіальним ордером № 15287105 від 18.02.2015 року ОСОБА_5 переказала кошти в сумі 2386 доларів США (в еквіваленті 64 944,02 грн.) з рахунку № 0065 на депозитний рахунок № 0880, відкритий на ім'я ОСОБА_3 в АТ "Дельта Банк" (а.с. 14).

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 50-51).

02.03.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк", відповідно до якого з 03.03.2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію у ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 (а.с. 53).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 року № 71 внесені зміни до рішення від 02.03.2015 № 51 щодо строку запровадження тимчасової адміністрації, який продовжено до шести місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.08.2015 року № 147 строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" та повноваження Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" ОСОБА_4 продовжено до 02.10.2015 року включно.

Постановою Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ "Дельта Банк".

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно, призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені законом, ОСОБА_4 (а.с. 55).

Крім того, наказом тимчасової адміністрації АТ "Дельта Банк" № 408 від 29.05.2015 року "Щодо продовження роботи Комісії з перевірки вкладів фізичних осіб ПАТ "ОСОБА_2 банк" та створення Комісії з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ "Дельта Банк" призначено здійснення перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії з питань перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк", призначеної наказом Уповноваженої особи Фонду № 408 від 29.05.2015 року, Договір банківського вкладу № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, укладений між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", визнано нікчемним (а.с. 56-58).

Згідно з наказом Уповноваженої особи Фонду № 813 від 16.09.2015 року до Договору № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", застосовано наслідки нікчемності договорів з підстав, передбачених пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

05.10.2015 року Уповноваженою особою Фонду прийнято наказ № 15, яким на час ліквідації АТ "Дельта Банк" обмежено здійснення операцій щодо виплати коштів вкладникам-фізичним особам, в тому числі і позивачці ОСОБА_3

Визнання вищезазначеного договору нікчемним, не включення позивачки до переліку вкладників і, як наслідок, до загального реєстру вкладників АТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стали підставою для звернення позивачки до адміністративного суду.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд керується такими мотивами.

Правовідносини, пов'язані з відшкодуванням коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, насамперед регулюються Цивільним кодексом України (надалі ЦК України) та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (Закон № 4452-VI).

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 статті 3 вказаного Закону передбачено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

В силу вимог ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 5 статті 34 Закону передбачено, що під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За змістом пункту 7 частини 3 статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації уповноважена особа Фонду повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Крім того, уповноважена особа Фонду вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням (ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як слідує з матеріалів справи, 05.10.2015 року відповідачем 2 було прийнято наказ № 15, яким на час ліквідації ПАТ "Дельта Банк" обмежено здійснення операцій щодо виплати коштів вкладникам-фізичним особам, в тому числі і позивачці ОСОБА_3 за Договором банківського вкладу № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що правочин, вчинений між ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", є нікчемним, оскільки банк уклав його на умовах, які передбачають надання переваг (пільг) окремому кредитору (ОСОБА_5В.), прямо не передбачених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Перевіряючи правомірність такого рішення відповідача 1, судом встановлено, що 30.10.2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних". Згідно з цією постановою АТ "Дельта Банк" було віднесено до категорії проблемних на строк до 180 днів та з метою стабілізації діяльності банку і відновлення його фінансового становища запроваджено обмеження, зокрема заборонено здійснювати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, що призводять до збільшення гарантованої суми відшкодування з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку з питань, віднесених до його повноважень, є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Таким чином, починаючи з 16.01.2015 року (дня доведення до відома посадових осіб АТ "Дельта Банк" про наявність вищевказаної постанови Національного банку України та про передбачені нею обмеження) здійснення АТ "Дельта Банк" та його структурними підрозділами будь-яких банківських операцій за вже чинними договорами, внаслідок яких збільшується гарантована сума відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прямо заборонено рішенням Національного банку України, обов'язковим до виконання банками в силу вимог закону.

Разом із тим, судом встановлено, що 18.02.2015 року на депозитний рахунок № 0880, відкритий в АТ "Дельта Банк" на ім'я ОСОБА_3 згідно з Договором банківського вкладу (депозиту) № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, відбулося зарахування коштів в сумі 2386 доларів США шляхом їх безготівкового переказу з депозитного рахунку ОСОБА_5 № 0065, відкритого у цьому ж банку.

Списання вказаних коштів з рахунку третьої особи та їх перерахування банком на вкладний рахунок позивачки ОСОБА_3 підтверджується меморіальним ордером № 15287105 від 18.02.2015 року, що міститься у матеріалах справи (а.с. 14).

Надаючи оцінку правомірності здійснення такої банківської операції АТ "Дельта Банк" та її відповідності Постанові Правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року, суд зазначає наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначаються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" № 2346-III від 05.04.2001 року.

Відповідно до ст. 1 цього Закону:

переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (п. 1.24);

сума переказу кошти, відповідна сума яких внаслідок переказу має бути зарахована на рахунок отримувача або видана йому у готівковій формі (п. 1.41);

платник особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів (п. 1.32);

отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі (п. 1.23);

ініціатор особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу (п. 1.15);

меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України (п. 1.19-1).

Згідно з пп. 7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону ініціювання переказу може здійснюватись за таким видом розрахункового документу як меморіальний ордер.

При цьому клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа, які визначені цим Законом, для ініціювання переказу (п. 22.2 ст. 22 Закону № 2346-III).

Водночас згідно з п. 22.12 ст. 22 Закону ініціювання клієнтом банку переказу в інтересах третіх осіб може здійснюватися у випадках, передбачених законодавством.

Питання, пов'язані із внесенням грошових коштів на рахунок вкладника іншою особою регулюються статтею 1062 ЦК України. Так, частиною першою цієї статті визначено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом.

Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1062 ЦК України).

Аналогічні за змістом положення закріплені також в Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженій постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 року.

Відповідно до п. 10.12 цієї Інструкції кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку.

На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

Отже, за чинним законодавством зарахування грошових коштів на депозитний рахунок фізичної особи від іншої особи, в тому числі шляхом їх безготівкового переказу, можливе, але лише в тому випадку, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше.

Водночас згідно з п. 1.8 Договору № 003-28551-180215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від ОСОБА_1" у доларах США від 18.02.2015 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_3 та АТ "Дельта Банк", зарахування вкладу в сумі 2386 долів США на депозитний рахунок вкладника № 0880 здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору. У разі, якщо в день укладення сторонами цього договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

Таким чином, умови вищевказаного договору банківського вкладу не передбачали можливості зарахування коштів, які надійшли на ім'я власника вкладного рахунку від третьої особи, а встановлювали обов'язок банку прийняти суму вкладу або шляхом її зарахування з власного поточного чи депозитного рахунку вкладника, відкритого в АТ "Дельта Банк", або шляхом внесення вкладником готівки безпосередньо через касу банку.

Наявність саме таких умов в Договорі № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року є закономірним, адже згідно з п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради директорів АТ "Дельта Банк" (протокол № 14 від 20.03.2013 року), зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що здійснення банком безготівкового переказу коштів в сумі 2386 доларів США з рахунку ОСОБА_5 на вкладний (депозитний) рахунок позивачки ОСОБА_3 відбулось всупереч умовам договору та з порушенням вимог закону і нормативно-правових актів Національного банку України.

Як наслідок, власник великого вкладу ОСОБА_5, переказавши кошти в сумі, що не перевищує граничного розміру відшкодування Фондом коштів за вкладами, зокрема й на рахунок позивачки, фактично розділила суму власного вкладу на частини з метою отримання відшкодування коштів за власним вкладом в сумі, що перевищує розмір граничного відшкодування.

Вказані операції суперечать постанові Правління Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 року "Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних".

Крім того, оскільки такі незаконні операції були здійсненні банком в рамках Договору № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, є достатні підстави вважати даний правочин нікчемним в силу положень пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", адже внаслідок укладення банком такого правочину фізична особа-кредитор отримала переваги над іншими кредиторами, які прямо не встановлені для неї законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відтак, суд погоджується із висновками відповідача 1 про нікчемність Договору банківського вкладу № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, укладеного АТ "Дельта Банк" із ОСОБА_3, та визнає правомірним встановлення Уповноваженою особою Фонду обмежень на здійснення операцій з виплати коштів позивачці.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на те, що положення ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо нікчемності правочинів (договорів) не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення позивачкою договору банківського вкладу з АТ "Дельта Банк" дана банківська установа ще не була віднесена до категорії неплатоспроможних.

Дійсно, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Рішення про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних було прийняте Правлінням Національного банку України 02.03.2015 року, тобто після укладення із позивачкою ОСОБА_3 Договору банківського вкладу № 003-28551-180215.

Водночас суд виходить з того, що в силу положень ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Таким чином, з огляду на приписи вищевказаної норми Закону № 4452-VI, перевірка правочинів (договорів), вчинених (укладених) АТ "Дельта Банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у цьому банку, тобто до 02.03.2015 року, на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними з підстав, передбачених частиною 3 статті 38 Закону, є законодавчо визначеним обов'язком відповідача 1.

При цьому вжите законодавцем у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI словосполучення "правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав…", на переконання суду, вказує на те, що відповідні підстави нікчемності правочину (договорів) можуть бути застосовані виключно після запровадження тимчасової адміністрації банку, а отже і віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Натомість правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку є нікчемними в силу вимог ч. 3 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тобто з підстав, відмінних від тих, які передбачені частиною 3 статті 38 цього Закону.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відтак, оскільки Договір банківського вкладу № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року, укладений між АТ "Дельта Банк" та позивачкою ОСОБА_3 є недійсним в силу закону, тобто нікчемним правочином, він не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно кожна із сторін за таким договором зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на його виконання. Тому суд не вбачає підстав для висновку про те, що позивачка втратить право вимоги про повернення їй цих коштів у цивільно-правових відносинах із третьою особою, з рахунку якої було здійснено переказ коштів, а остання буде позбавлена права власності на такі кошти.

Представник позивачки також посилається на те, що для включення Уповноваженою особою Фонду до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме того, що вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником.

Проте суд зазначає, що позивачці ОСОБА_3 відмовлено у включенні до такого переліку вкладників АТ "Дельта Банк" з мотивів застосування до договору банківського вкладу наслідків нікчемності правочинів.

Отже, для вирішення по суті заявлених позивачкою позовних вимог про зобов'язання відповідачів включити її до переліку та реєстру вкладників АТ "Дельта Банк" для виплати відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду, необхідним є надання судом оцінки правомірності висновків Уповноваженої особи Фонду про нікчемність Договору банківського вкладу № 003-28551-180215 від 18.02.2015 року.

Таким чином, питання щодо порядку і способу внесення коштів на депозитний рахунок позивачки, наявності достатніх підстав для зарахування банком таких коштів шляхом їх переказу в безготівковій формі з рахунку іншої особи, відповідність цієї банківської операції умовам договору та вимогам законодавства є тими питаннями, які безпосередньо входять до предмету доказування та підлягають дослідженню під час вирішення судом даного публічно-правового спору.

Крім того, суд не погоджується із доводами представника позивача про те, що залишок коштів на рахунку ОСОБА_5, після перерахування на депозитний рахунок позивачки 2386 доларів США, не свідчить про спрямованість операції на "дроблення" суми депозиту, оскільки без таких дій вказана особа могла отримати гарантовану суму відшкодування.

По-перше, зазначені твердження позивача ґрунтуються виключно на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення.

По-друге, у ході судового розгляду справи суб'єктом владних повноважень належними та допустимими доказами доведено, що здійснення банком безготівкового переказу коштів в сумі 2386 доларів США з рахунку ОСОБА_5 на вкладний (депозитний) рахунок позивачки ОСОБА_3 відбулось всупереч умовам договору та з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого фізична особа-кредитор отримала перевагу над іншими добросовісними кредиторами у вигляді можливості отримання через третіх осіб суми відшкодування за рахунок бюджетних коштів Фонду.

По-третє, змістовний аналіз наданої суду виписки з рахунку клієнта ОСОБА_5 свідчить про те, що переказ коштів відбувався саме з метою "дроблення" великого депозиту (16 та 18.02.2015 року на інші рахунки банку було перераховано загалом 30 436 доларів США, в тому числі 2386 доларів США на рахунок позивачки ОСОБА_3О.).

Вирішуючи спір по суті суд враховує, що згідно з п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" системою гарантування вкладів фізичних осіб є сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Метою запровадження такої системи відповідно до ст. 1 вказаного Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Водночас особа, яка вступає в комерційні відносини з конкретним банком, залучаючи власні кошти на депозит в банку, свідомо несе ризик неповернення вказаних коштів у випадку визнання банку неплатоспроможним та неможливістю виконання банком своїх зобов'язань. Держава в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснює співпрацю з банками та гарантує повернення вкладникам банку повернення їх вкладів лише в межах визначеної суми. Проблемний банк не може повністю перекладати власні зобов'язання перед вкладниками на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема й шляхом внесення коригувань до структури банківського балансу шляхом збільшення чи зменшення зобов'язань банку перед окремими особами. Такі дії банку суперечать вимогам Закону та призводять до неправомірних відрахувань з Фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України). Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ст. 86 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 належить відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачці не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена: 12.02.2016 року.

Суддя Сало Павло Ігорович