Справа № 808/8855/15
Суддя: Матяш Ольга Віталіївна
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року , о 15:13 годині,Справа № 808/8855/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Матяш О.В.,

за участю секретаря Передерій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя

справу за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна»

до Запорізької митниці ДФС, Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області

про визнання неправомірною бездіяльності та стягнення переплати ввізного мита,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, зазначивши в заяві, що Запорізька митниця ДФС (далі - митниця, відповідач 1) неправомірно відмовила йому в наданні до ГУДКСУ у Запорізькій області (далі - відповідач 2) висновку про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів за ВМД №112030000/2014/001113 від 22.01.2014 у розмірі 39361,12 гривень, мотивувавши відмову тим, що у період дії гарантій декларантом не було надано додаткових документів, які б були підставою для винесення рішення про визнання заявленої декларантом митної вартості. Проте, така відмова суперечить нормам чинного законодавства, оскільки судовим рішенням, що набрало законної сили, визнано протиправними рішення митниці, якими визначено більший розмір митних платежів, аніж зазначені декларантом. В даному судовому рішенні зазначено, що позивачем з самого початку були надані всі необхідні документи для визначення митної вартості за першим методом (ціною угоди).

Позивач просить визнати неправомірною бездіяльність митниці щодо ненадання відповідачу 2 висновку про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів за ВМД №112030000/2014/01113 від 22.01.2014 у розмірі 39361,12 гривень та стягнути на його користь з Державного бюджету України переплату ввізного мита у вказаному розмірі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх, виходячи з викладених в позові підстав.

Представник митниці в судовому засіданні позов не визнає, зазначивши в запереченнях, що надмірно сплачені платежі - це різниця між скасованим рішенням про коригування митної вартості та новим рішенням, прийнятим митним органом. Оскільки нове рішення митного органу не виносилося, підстав для повернення позивачеві вказаної суми у митниці немає. Також, відповідачем до заяви про повернення коштів не надано документу, що підтверджує суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів. Просить відмовити в позові.

Представник ГУДКСУ у Запорізькій області в судове засідання не зявився, надавши письмові пояснення на адміністративний позов, в яких зазначив, що, оскільки відповідного висновку про повернення позивачу помилково або надмірно сплаченого ввізного мита у сумі 39361,12 гривень від відповідача 1 не надходило, то й підстави для перерахування коштів у ГУДКСУ у Запорізькій області відсутні. Крім цього, звертаючись з вимогою про повернення з державного бюджету коштів, позивач до позовної заяви не додає жодних платіжних доручень, якими вищевказані кошти були перераховані до державного бюджету. Просить суд врахувати при розгляді справи надані пояснення й розгляд справи проводити за відсутності представника ГУДКСУ у Запорізькій області.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з метою митного оформлення партії товару, поставленого підприємством «Lintorfer Eisegiesserei GmbH», ПАТ «Дніпроспецсталь» було подано до митниці вантажну митну декларацію №112030000/2014/000501 від 13.01.2014 (а.с. 21), в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту). Згідно з поданою ВМД, митні платежі повинні становити 125685,35 гривень ввізного мита (графа 47 даної ВМД).

22.01.2014 митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112030000/2014/000014/2, яким здійснено коригування заявленої декларантом митної вартості товару та визначено митну вартість товару за резервним методом, також винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №112030000/2014/00015.

У звязку із прийняттям вказаного рішення про коригування митної вартості, позивач подав нову митну декларацію №112030000/2014/001113, відповідно до якої розмір сплаченого ввізного мита склав 164482,2 гривень. Позивач у повному обсязі сплатив митні платежі, у звязку із чим оформлення товару було здійснено й випущено у вільний обіг за ВМД №112030000/2014/001113.

Водночас, не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з відповідною позовною заявою до Запорізького окружного адміністративного суду, й постановою суду від 20.10.2014 у справі №808/4460/14 задоволено позов ПАТ «Дніпроспецсталь», визнано протиправними та скасовано вищевказані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.06.2015 постанова суду першої інстанції залишена без змін (а.с.40-43).

Листом №171/1-339 від 11.08.2015 ПАТ «Дніпроспецсталь» звернулось до Запорізької митниці із заявою, в якій, із посиланням на положення Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митого органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007, просив повернути на розрахунковий рахунок підприємства надмірно сплачені до бюджету грошові кошти за ВМД №112030000/2014/001113 від 22.01.2014 у розмірі 39361,12. До вказаної заяви були додані відповідні документи, згідно переліку, наведеному у ній (а.с. 44).

Однак, листом №847/11/08-70-10 від 14.08.2015 митниця надала відповідь, що у період дії гарантій декларантом не було надано додаткових документів, які б були підставою для винесення рішення про визнання заявленої декларантом митної вартості, тому підстави для повернення надмірно сплачених платежів за нею відсутні (а.с.46).

Приписи ч.1 ст. 301 Митного кодексу України передбачають, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 301 МК, у разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. А згідно з ч. 3 цієї статті, помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, згідно з пп. 14.1.115 п. 14.1 ст. 14 ПК, як надміру сплачені грошові зобовязання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобовязань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Судом встановлено, що ПАТ «Дніпроспецсталь» було подано до митниці ВМД №112030000/2014/000501 від 13.01.2014, в якій заявлено митну вартість товару за ціною договору (контракту). Згідно з поданою ВМД, митні платежі повинні становити 125685,35 гривень ввізного мита (графа 47 даної ВМД). Проте, митницею прийнято рішення №112030000/2014/000014/2 від 22.01.2014 про коригування митної вартості, у звязку із чим позивачем подано нову митну декларацію №112030000/2014/001113, відповідно до якої розмір ввізного мита склав 164482,2 гривень.

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі сплатив митні платежі, у звязку із чим оформлення товару було здійснено й випущено у вільний обіг за МД №112030000/2014/001113. Документальним підтвердженням сплати митних платежів є долучена до матеріалів справи копія платіжного доручення № 25899 від 22.01.2014 (а.с.32).

Тобто, різниця між заявленою декларантом митною вартістю і, відповідно, митними платежами за нею та визначеною митним органом становить 39361,12 гривень.

Як зазначалося вище, судовими рішеннями у справі №808/4460/14 визнано протиправними та скасовані вищевказані рішення та картка відмови. При цьому в рішеннях судів першої та апеляційної інстанції зазначено про те, що декларантом під час митного оформлення товару були подані всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити митну вартість товару за основним методом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснена декларантом сплата митних платежів в розмірі 39361,12 гривень, на підставі рішення митного органу про коригування митної вартості товарів, яке в подальшому було скасовано у судовому порядку, фактично є переплатою митних платежів.

Положення п. 43.1. ст.43 ПК передбачають, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобовязання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Суду позивачем надана довідка Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС №2252/10/28-04-20-03-016 від 15.12.2015 про відсутність у ПАТ «Дніпроспецсталь», станом на 11.12.2015, податкового боргу зі сплати податків, зборів, платежів, що контролюються СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС.

Пунктом 43.3 ст. 43 ПК визначено, що обовязковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобовязання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Відповідно до п. 2 Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 під № 1097/14364 (далі - Порядок № 618), цей Порядок на виконання вимог статті 43 Податкового кодексу України визначає процедуру повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів.

Згідно з абз.абз. 1, 2, 12 п. 1, пп. 2, 3, 4 р. ІІІ Порядку № 618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером субєкта господарської діяльності або фізичною особою. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України. У заяві зазначаються причини повернення коштів, реквізити банку, найменування та код за Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України платника податків - юридичної особи та напрям перерахування коштів.

Відповідно до п.п. 2, 3, 4, 5 та 6 розділу ІІІ вказаного Порядку, визначений наступний порядок розгляду заяви платника: заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником або заступником керівника митного органу разом з пакетом документів передається до відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум. Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати. Керівник або заступник керівника митного органу на підставі результатів перевірки, в разі її проведення, підписує висновок про повернення, реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України - пакет документів на повернення коштів. Пакет документів на повернення коштів передається до загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Згідно з п. 7 р. ІІІ цього ж Порядку, висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за пять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Пункт 11 розділу ІІІ Порядку № 618 передбачає, що за відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку митним органом готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

З огляду на викладене, суд вважає, що повернення надмірно сплачених платежів, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, при наявності наступних чинників: наявність факту надмірної сплати коштів, звернення до митного органу платника податків, відповідно до якого останній визначається щодо напряму зарахування коштів, є обов'язком цих митних органів, встановленим вищезазначеними нормами Податкового й Митного кодексів, Порядку № 618.

Приписами Порядку №618 передбачено, що підставою для відмови митним органом заявнику у поверненні надмірно сплаченого податку може бути або невідповідність поданих документів вимогам цього порядку, або відсутність переплати. Між тим, митниця ані в запереченнях, ані під час судового засідання не зазначила конкретних підстав для такої відмови.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач, дотримуючись вищезазначених вимог, звернувся до митниці із заявою про повернення надмірно сплачених коштів на загальну суму 39361,12 гривень й додав до заяви весь необхідний перелік документів, визначений Порядком № 618. За таких умов, відповідно до пункту 43.5 ст.43 ПК, контролюючий орган не пізніше ніж за пять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви повинен був підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подати його для виконання відповідному органові Державного казначейства України.

На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом пяти робочих днів мав здійснити повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобовязань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України.

Однак, митницею висновок не підготовлено, а надано відповідь про відмову в поверненні коштів у зв'язку із відсутністю підстав для повернення коштів з Державного бюджету України, внаслідок чого не відбулося повернення позивачу надмірно сплачених коштів.

Зазначена відповідь митниці, на думку суду, є необґрунтованою, оскільки в ній не конкретизовані підстави для неповернення коштів й ненадання висновку, а тому її не можна вважати законною. Більш того, в судовому засіданні представник митниці взагалі не зміг перелічити підстави, які слугували обґрунтуванням відмови в наданні ГУДКСУ висновку. Таким чином, за наявності рішень судів, якими визнано протиправними та скасовано рішення митниці про коригування митної вартості товарів та заяви позивача, поданої до митниці у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що митниця не виконала процедурних обов'язків щодо алгоритму дій, покладених на неї зазначеними вище нормами, тому така бездіяльність митного органу є протиправною.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання неправомірною бездіяльності відповідача 1 щодо ненадання відповідачу 2 висновку про повернення позивачу з Державного бюджету України надмірно сплачених коштів за ВМД №112030000/2014/001113 від 22.01.2014 у розмірі 39361,12 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а, відтак, в цій частині позов необхідно задовольнити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Державного бюджету України переплати ввізного мита в сумі 39361,12 гривень суд зазначає наступне.

Статтею 27 Митного кодексу України визначено, що якщо задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів або їх посадових осіб повязане з виплатою грошових сум, їх виплата здійснюється за рахунок державного бюджету органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на підставі рішення суду, органу чи посадової особи щодо задоволення скарги повністю або частково в порядку, визначеному законом.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі №826/4418/14 (номер в ЄДРСР 52934283), «митне законодавство передбачає можливість виникнення правової ситуації, пов'язаної з поверненням помилково та/або надмірно сплачених митних платежів.

Ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, що встановлені у статті 301 МК, статті 43 ПК і статті 45 БК, з дотриманням процедури, врегульованої Порядком повернення, на підставі його заяви та у визначений термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Визначений вищевказаними нормативними актами порядок повернення помилково та/або надмірно сплачених сум митних платежів застосовується у випадку, коли між сторонами відсутній спір про право на повернення зазначених платежів.

Якщо між сторонами виник спір про правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо повернення митних платежів, позивач має право заявити вимогу про визнання рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправними, скасувати такі рішення та змусити його до виконання закону.

При цьому повернення помилково та/або надмірно сплачених митних платежів з Державного бюджету України є виключними повноваженнями митних органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

Разом з тим рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду.

За таких обставин вимога позивача про стягнення надмірно сплачених митних платежів не є правильним способом захисту прав платника митних платежів.

Відповідно до пункту 43.5 статті 43 ПК та розділу ІІІ Порядку повернення, положення яких перекликаються між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тому у цьому випадку вимога позивача зобов'язати митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, може бути вказівкою на спосіб відновлення порушеного права.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 КАС України, «висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів».

Суд, виходячи з вищенаведеного, відступає від вказаної правової позиції Верховного Суду України, й зазначає наступне.

Частиною пятою статті 255 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

В даному випадку, після винесення рішення про коригування митної вартості товару та оформлення декларантом нової ВМД за ціною, скоригованою митним органом, проставлянням митним органом відповідних відміток митне оформлення є завершеним. Тому винесення митним органом в рамках вказаного митного оформлення будь-яких рішень вже є неможливим та законодавчо не врегульовано.

З огляду на це суд вважає, що саме судовими рішеннями у справі №808/4460/14 було встановлено правомірність визначення декларантом митної вартості товару за ціною контракту, оскільки митна вартість товару може бути визначена двома способами - або у митній декларації, або рішенням митниці. Рішення митниці вказаними судовими рішеннями були скасовані, відповідно, залишається митна вартість, встановлена декларантом в первинній митній декларації.

Вказані судові рішення у справі №808/4460/14 є чинними, а тому, згідно з вимогами статті 14 КАС України, є обовязковими до виконання на всій території України.

Але судом встановлено, що митниця протиправно ухиляється від надання висновку казначейству для повернення надміру сплачених позивачем платежів. Тому суд вважає, що єдиним вірним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме стягнення зазначених коштів з державного бюджету, оскільки завданням суду при вирішенні справи є вирішення публічно-правого спору й прийняття такого рішення, яке ставить крапку у спірних правовідносинах, а не породжує новий спір.

Оскільки Запорізька митниця неправомірно ухиляється від надання висновку про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів, згідно з положеннями Порядку № 618, то належним способом захисту прав позивача в даному випадку є саме стягнення суми переплати в розмірі 39361,12 гривень з Державного бюджету України.

Враховуючи наявність в матеріалах справи документальних підтверджень сплати ПАТ «Дніпроспецсталь» митних платежів за ВМД №112030000/2014/001113 від 22.01.2014, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача переплати ввізного мита в сумі 39361,12 гривень є обґрунтованими та також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи судову практику розгляду справ Європейським Судом з прав людини, суд зазначає, що стаття 6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасницею якої є Україна, захищає право кожного на подання позову або скарги, які пов'язані з його громадянськими правами та обов'язками, до суду, таким чином, це означає "право на суд". Однак, вказане право є ілюзорним, якщо правова система Високих Договірних Сторін допускає, щоб кінцеве обов'язкове до виконання рішення суду залишалось не виконаним та не усувало наслідків нанесеної одній із сторін шкоди.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «ОСОБА_1 проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Отже, скасування рішення митного органу про визначення митної вартості товару, без відшкодування декларанту матеріальної шкоди, завданої таким рішенням, не відновлює порушених прав позивача. Крім того, суд зазначає, що кошти, які позивач просить повернути, фактично є власністю позивача, а не коштами, які позивач повинен отримати від держави в якості дотації, допомоги чи іншої виплати, та лише у звязку з відсутністю відповідного механізму у законодавстві позивач не може реалізувати своє право на повернення цих коштів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 КАС України відповідачем, як субєктом владних повноважень не доведено правомірності неповернення позивачу переплати ввізного мита за вищевказаною ВМД в вказаному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 94 КАС України, присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС підлягають здійснені ним документально підтверджені судові витрати: судовий збір у розмірі 2436 гривень (платіжне доручення №24692 від 10.11.2015 (а.с.9).

Керуючись ст.ст.17,158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Запорізької митниці ДФС щодо ненадання Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області висновку про повернення з Державного бюджету України публічному акціонерному товариству «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» надмірно сплачених коштів за ВМД №112030000/2014/01113 від 22.01.2014 у розмірі 39361 (тридцять девять тисяч триста шістдесят однієї) гривні 12 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України на користь публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» переплату ввізного мита у розмірі 39361 (тридцяти девяти тисяч трьохсот шестидесяти однієї) гривні 12 копійок.

Присудити на користь ПАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М.Кузьміна» за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької митниці ДФС судові витрати у розмірі 2436 (двох тисяч чотирьохсот тридцяти шести) гривень.

Постанова може бути оскаржена у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд через Запорізький окружний адміністративний суд у десятиденний строк з дня отримання постанови у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, що її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Матяш