Справа № 2-а-7038/10
Суддя: Мальована-Когер В. В.
Дата ухвалення: 2010-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 201 0 року. м. Суми.

Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Мальована В.В., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Однак відповідач у 2006 році взагалі не сплачував, а з 2007 року сплачує підвищення у розмірі меншому ніж гарантовано вказаним законом. Просить визнати дії відповідача неправомірними. Зобов'язати відповідача перерахувати та стягнути недоплачене щомісячне підвищення до пенсії виходячи із розміру 30 % від мінімальної пенсії за віком за період з 01.01.2006 року по час винесення рішення з урахуванням проведених виплат. Зобов'язати відповідача призначити щомісячне підвищення до пенсії, як дитині війни, відповідно до положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Стягнути з відповідача витрати, понесені на оплату послуг з правової допомоги та судові витрати.

З наданих позивачем та відповідачем письмових доказів вбачається, що позивачеві встановлений статус «Дитина війни» і вій отримує пенсію, нарахування та виплату якої здійснює відповідач.

У спірний період відповідачем проводилося нарахування та виплата позивачу підвищення до пенсії визначене Законом України «Про соціальний захист дітей війни» в розмірах менших ніж визначено вказаним законом.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст. 6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті ПО Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України «Про Державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 року та «Про внесення змін до Закону України«Про Державний бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція Україну не встановлює пріоритету в застосуванні того чи ішого закону, в тому числі, залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п. З мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року № 4- зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач у справі протягом 2006 року діяв у відповідності з діючим законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Спірні відносини з 01 січня по 09 липня 2007 року регулюються відповідно до положень пункту 12 частини першої статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-У «Про Державний бюджет України на 2007 рік», із 09 липня по 31 грудня 2007 року - статті 6 Закону №2191-IV ( в редакції від 18.11.2004 року), з 01 січня по 22 травня 2008 року - статті 6 Закону №2195-1У ( в редакції Закону України від 28 грудня 2007 року №107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), з 22 травня 2008 року по 01 липня 2010 року - статті 6 Закону №2195-ІУ ( в редакції від 18.11.2064 року).

Розмір мінімальної пенсії за віком станом на 09.07.2007 року та на час розгляду справи у суді визначено лише статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІУ, який і підлягає застосуванню відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-ІУ.

За таких обставин, є підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача, спонукання останнього до проведення нарахування позивачу підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по З Г грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 12 жовтня 2010 року, з врахуванням раніше проведених виплат.

При визначення розміру відшкодування витрат на правову допомогу суд керується положеннями постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 року, яка визначає граничні розміри компенсації витрат: 5% мінімальної заробітної плати за повний робочий день. Суд вважає розмір витрат на правову допомогу необґрунтованою завищеним, тому виходячи з квитанції про оплату послуг з правової допомоги (а.с.18), та довідки (а.с.21) відшкодуванню підлягає сума 100 грн.

На підставі ч. 1 ст. 94 КАС України, на користь позивача з місцевого бюджету м. Суми слід стягнути 3,40 грн. судових витрат понесених останнім на сплату судового збору при подачі позову до суду.

Відповідно до ч. з ст. 183-2 та ч. 1 ст. 256 КАС України постанова суду підлягає негайному виконанню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 1, З, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6- рп/2007 року та від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року, ст.ст. 7-9, 11, 69-71, 159-163, 183-2, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 Івановича задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 12 жовтня 2010 року, з врахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Зарічному районі м. Суми на користь ОСОБА_3 100 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з місцевого бюджету м. Суми на користь ОСОБА_3 3,40 гри. в рахунок відшкодування понесених по справі судових витрат.

Постанова суду підлягає негайному виконанню відповідачем.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ ОСОБА_4