Справа № 2-а-1392/11/2170
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2012 р.Справа № 2-а-1392/11/2170

Категорія:10.1Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона, відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні про захист порушеного конституційного права, -

встановиЛА:

09 березня 2011 року, позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона, відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні про захист порушеного конституційного права, мотивуючи його тим, що у відповідності до статті 58 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Пенсійний Фонд України змушує його до членства у некомерційній самоврядовій організації, де кожна застрахована особа є членом цієї організації. Статус приватного підприємця не є підставою для сплати членських (страхових внесків), так як такі внески сплачуються на конкретну особу - члена цієї організації.

ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні 25.11.2010р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги УПФ України в Дніпровському районі м. Херсона. Дій державного виконавця позивач вважає неправомірними, оскільки відповідно ст. З ЗУ "Про виконавче провадження" вимога про стягнення боргу, сформована УПФУ в Дніпровському районі м. Херсона № Ф-47 від 05.11.2010р. на є виконавчим документом, тому державна виконавча служба немала підстав для відкриття виконавчого провадження.

Просить суд першої інстанції захистити його порушене право визначене ст. ст. 36, 57 Конституції України з боку Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона, шляхом заборони примушування брати участь у діяльності неприбуткової самоврядної організації Пенсійний фонд, скасуванням вимоги № ф-1482 від 02.03.2011 року та скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження № 22828194 від 25.11.2010р.

Сторони заявили клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник ВДВС Дніпровського РУЮ м. Херсона в судове засідання першої інстанції надав клопотання, в якому проти позовних вимог заперечував, просив долучити до матеріалів справи копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

Суд першої інстанції своєю постановою від 29 березня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовив.

ОСОБА_5 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 25.11.2010 року старшим державним виконавцем Василенко Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вимоги про стягнення боргу, сформованої УПФУ в Дніпровському районі м. Херсона № Ф-47 від 05.11.2010р.

02.03.2011 року Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона винесено вимогу Ф-1482 про сплату заборгованості відносно ОСОБА_5.

Відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, регулюються Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 № 1058 (далі - Закон № 1058). Виключно ним визначаються, зокрема, принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які підлягають зазначеному страхуванню, платники страхових внесків, їх права та обов'язки, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1058 загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно.

Пунктом 1 статті 11 Закону № 1058 установлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, інших відокремлених підрозділах цих підприємств, організацій, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб, включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований чи єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом 1 статті 14 цього Закону страхувальниками зазначених осіб є їхні роботодавці, які відповідно до частини 1 статті 15 належать до платників страхових внесків і зобов'язані на підставі пункту 6 частини 2 статті 17 цього нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У статті 18 Закону № 1058 закріплено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, з яких складається система оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги зі сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування передбачено Законом України від 26 червня 1997 року Х«400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", де, як і в Законі № 1058-ІУ, не визначено такої пільги як звільнення від сплати цього збору для суб'єктів підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподаткування.

Таким чином, страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не встановлені пільги з нарахування та сплати цих внесків або звільнення від їх сплати. Отже, обов'язок сплачувати страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування осіб, які працюють у суб'єктів підприємницької діяльності - платників єдиного податку, не залежить від статусу платника податку.

До введення в дію Закону України від 08.07.2010 № 2461 - VI «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" доплата до мінімального страхового внеску здійснювалася за бажанням фізичної особи - платника спрощеної системи оподаткування. Починаючи з липня поточного року Законом України «Про внесення змін до законів України «Про Державний бюджет України на 2010 рік" та «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 08.07.2010 № 2461-VІ встановлено обов'язкову сплату підприємцями - фізичними особами на спрощеній системі оподаткування страхових внесків до Пенсійного фонду в порядку, визначеному Законом України № 1058. Враховуючи те, що мінімальний розмір страхового внеску (з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України) встановлено на календарний місяць, а також те, що страховий стаж особам для призначення пенсії обчислюється в місяцях, сплата страхових внесків здійснюється у розмірі не менше мінімального страхового внеску, але не пізніше 20- го числа після закінчення кварталу, як це передбачено ч. 6 ст. 20 Закону № 1058.

Згідно ч. 6 ст. 18 Закону № 1058 законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. За таких обставин, будь-яких виключень щодо нарахування, обчислення і сплати в установлені строки страхових внесків суб'єктами підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування, Законом № 1058 не надано.

Відповідно до ч.І ст.5 та ч.16 Прикінцевих положень Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на відносини загальнообов'язкового державного пенсійного страхування лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не регулює сплату страхових внесків, не має пріоритету перед Законом № 1058 та повинен застосовуватись лише в частині, що не суперечить йому, тому що за загальним принципом права, у разі, якщо різні нормативні акти по різному трактують права та обов'язки, повинен застосовуватись нормативний акт вищої юридичної сили, а якщо такі акти мають рівну юридичну силу, то необхідно керуватись актом, який прийнято пізніше. Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" є підзаконним нормативним актом по регулюванню з питань оподаткування.

Закон України «Про систему оподаткування" визначає принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов'язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов'язки і відповідальність платників.

Страхові внески не включені в перелік податків, передбачених ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування».

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати у поточному році, мінімальний страховий внесок складає:

- липень - вересень - 294,82 грн. (33,2% від мінімальної зарплати 888 грн.);

- жовтень - листопад - 301,12 грн. (33,2% від мінімальної зарплати 907 грн.);

- грудень - 306,10 грн. (33,2% від мінімальної зарплати 922 грн.).

Відповідно до ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій. Територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій,Страхувальник у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки, зазначеної у вимозі про сплату недоїмки, має право узгодити її з органами Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду протягом десятиденного строку з моменту отримання, але не скористався цим правом, а значить визнав всю суму боргу зазначену у вимозі.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача щодо захисту порушеного конституційного права визначеного ст.ст. 36, 57 Конституції України безпідставні.

На підставі заборгованості яка виникла у позивача за липень-грудень 2010 року відповідачем була винесена вимога № Ф-1482 від 02.03.2011 року про сплату боргу.

Доводи позивача про те, що вимога ПФУ не є виконавчим документом спростовується наступним.

Абзацом 2 ч. 4 ст.25 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі ЗУ № 2464- VІ) передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Згідно абзацу 6 ч. 4 ст. 25 ЗУ № 2464-VІ у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти робочих днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом Пенсійного фонду, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів з дня надходження узгодженої вимоги, територіальний орган Пенсійного фонду надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV передбачено, що виконанню державною виконавчою службою підлягають рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно ч. 5 ст. 25 ЗУ № 2464-VІ вимога територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Таким чинок вимоги позивача щодо захисту прушеного конституційного права визначеного ст.ст. 36, 57 Конституції України є безпідставні.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Херсона, відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні про захист порушеного конституційного права, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3