Справа № 2а-3291/09/1370
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" лютого 2016 р. м. Київ К/800/10850/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І. В.
Бухтіярової І. О. Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.

за участю представників сторін: позивача - ОСОБА_4,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу ОСОБА_5

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р.

у справі № 2а-3291/09/1370 (9104/19255/10)

за позовом ОСОБА_5

до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова

про визнання податкового повідомлення та податкових вимог нечинними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2009 року ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_5) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова (далі - відповідач, ДПІ у Залізничному районі м. Львова), в якому просила суд визнати нечинними податкове повідомлення-рішення від 17.10.2008 р. № /0, першу податкову вимогу № 1/4 від 15.01.2009 р. та другу податкову вимогу № 2/10 від 06.03.2009 р.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2010 р. позов задоволено повністю: визнано нечинними податкове повідомлення-рішення від 17.10.2008 р. № /0, першу податкову вимоги № 1/4 від 15.01.2009 р. та другу податкову вимогу № 2/10 від 06.03.2009 р.; вирішено питання про судові витрати.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2010 р. скасовано, прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р. та залишити в силі постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2010 р.

Відповідач в судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом не скористався, пояснення на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачкою разом з іншими працівниками, на базі Державного комунального підприємства побутового обслуговування салону-перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1» було створено товариство покупців, яке для викупу цього підприємства вклало приватизаційні сертифікати. На підставі цього на базі викупленого цілісного майнового комплексу підприємства його працівниками було створено ТОВ «Чародійка», що стверджується договором купівлі-продажу № 103ц від 26.12.1996 р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Львові та Товариством покупців членів трудового колективу ДКППО салону - перукарні «ІНФОРМАЦІЯ_1», актом прийому-передачі № 103-Ц від 27.01.1997, свідоцтвом на власність НОМЕР_1 від 29.12.1997 р., реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним та фізичним особам від 31.12.1997 р.

Таким чином, позивачка стала учасником ТОВ «Чародійка» та набула відповідну частку в цьому товаристві саме в процесі приватизації державного майна, яка проводилась шляхом вкладення іменних приватизаційних майнових сертифікатів, що підтверджується Реєстром іменних приватизаційних сертифікатів № 571 від 14.01.1997 та Статутом товариства з обмеженою відповідальністю «Чародійка» (в новій редакції).

При цьому загальна частка позивачки у статутному фонді ТОВ «Чародійка» ділиться таким чином, що 0,859 % - це частка, яка придбана позивачем за готівкові кошти в сумі 2 050 грн., та 0,209 %, що набута позивачем шляхом внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату на суму 500 грн.

На підставі договору купівлі-продажу частки в статутному фонді ТОВ «Чародійка» від 01.03.2007 року, укладеного ОСОБА_5 та ТОВ «Торговий дім «Софі», з урахуванням змін та доповнень до договору, останнім придбано частку позивача в статутному фонді товариства. При визначенні ціни договору сторони виходили з того, що продавець набув право власності на участь в ТОВ «Чародійка» в процесі приватизації державного майна з використанням приватизаційного майнового сертифікату та доплати готівковими коштами. Отже, частка учасника, яка набута продавцем за готівкові кошти в сумі 2 050 грн., що відповідає 0,859 % статутного фонду ТОВ «Чародійка», була оцінена в 3 050 грн. Решту суми договору складає вартість частки учасника, котра відповідає 0,209 % статутного фонду ТОВ «Чародійка», і котра була набута Продавцем шляхом внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату.

Таким чином, загальна частка позивача у статутному фонді ТОВ «Чародійка» становить 1,065 % та ділиться таким чином, що 0,859 % - це частка, яка придбана позивачкою за готівкові кошти в сумі 2 050,00 грн., яку сторони договору оцінили в 3 050 грн., а частка 0,209 % - набута позивачем шляхом внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату, яку сторони договору оцінили відповідно 107 957,08 грн.

При цьому вся частка позивача в статутному фонді ТОВ «Чародійка» в грошовому виразі становить 2 550 грн. з них 2 050 грн. готівкові кошти та 500 грн., вартість іменного приватизаційного майнового сертифікату, що вбачається, зокрема, з Реєстру іменних приватизаційних майнових сертифікатів № 574 від 14.01.1997 де зазначено, що кількість сертифікатів становить 60 шт. загальною номінальною вартістю 30 000 грн.

Позивачкою до податкової інспекції було подано податкову декларацію за 2007 рік, де зазначено, що сума нарахованого доходу від продажу частки в статутному фонді ТОВ «Чародійка» становить 108 457,08 грн., що і слугувало підставою для визначення податковим органом грошового зобов'язання за платежем податок з доходів фізичних осіб в сумі 16 651,06 грн.

15.01.2009 р. ДПІ у Залізничному районі м. Львова направила позивачці першу податкову вимогу № 1/4 та другу податкову вимогу від 06.03.2009 р. № 2/10 із зазначенням в них платежу - податок з доходів найманих працівників в сумі податкового боргу 16 651,06 грн.

Згідно п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» дохід - сума будь-яких коштів, вартість матеріального і нематеріального майна, інших активів, що мають вартість, у тому числі цінних паперів або деривативів, одержаних платником податку у власність або нарахованих на його користь, чи набутих незаконним шляхом у випадках, визначених пп. 4.2.16 п. 4.2 ст. 4 цього Закону, протягом відповідного звітного податкового періоду з різких джерел, як на території України, так і за її межами.

Пунктом 3.1 ст. 3 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» встановлено, що об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний оподатковуваний дохід; чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального річного оподатковуваного доходу на суму податкового кредиту такого звітного року; доходи з джерелом їх походження з України, які підлягають кінцевому оподаткуванню при їх виплаті; іноземні доходи.

Підпунктом 9.6.8 п. 9.6 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», встановлено особливості нарахування та сплати окремих видав доходів передбачено, що не підлягає оподаткуванню та не включається до складу загального річного оподатковуваного доходу: а) дохід, отриманий платником податку протягом звітного податкового року від продажу інвестиційних активів, якщо сума такого доходу не перевищує суму, визначену у пп. 6.5.1 п. 6.5 ст. 6 цього Закону; б) доход, отриманий платником податку від продажу інвестиційних активів у випадках, визначених пп. 4.3.3 та пп. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 цього Закону.

У випадках, визначених п.п. «а» і «б» цього підпункту, платник податку не включає до розрахунку загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами суму таких доходів та витрат на придбання таких інвестиційних активів.

А як зазначено в пп. 4.3.18 п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», не включається до складу загальної місячного або річного оподатковуваного доходу сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку - СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв), майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації згідно з нормами земельного законодавства.

Тому, як зазначалось вище, частка позивача у статутному фонді ТОВ «Чародійка» 0,859 % придбана за готівкові кошти в сумі 2 050 грн., яку сторони договору оцінили в 3 050 грн., тобто сума, що підлягає оподаткуванню становить 1000 грн., частка ж 0,209 % набута позивачем шляхом внесення іменного приватизаційного майнового сертифікату, яку сторони договору оцінили відповідно 107 957,08 грн., тобто отриманий дохід в останньому випадку не оподатковується відповідно до пп. 9.6.8 п. 9.6 ст. 9 Закону.

Як вказано в ч. 1 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Беручи до уваги вищезазначені правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду приходить до висновку про відсутність у податкового органу підстав для нарахування позивачу спірного податкового зобов'язання. За таких обставин підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо скасування податкових вимог. Крім того, оскаржуваними податковими вимогами визначено суму грошового зобов'язання по податку з доходів найманих працівників. При цьому як було з'ясовано вище та вбачається з матеріалів справи позивачка відчужувала частку в статутному фонді підприємства та немає найманих працівників, мова йде про податок з доходів фізичних осіб, а не про податок з доходів найманих працівників.

Вищезазначені положення законодавства та обставини справи судом апеляційної інстанції до уваги прийняті не були. Натомість суд першої інстанції дійшов правомірного висновку визнавши нечинними податкове повідомлення-рішення від 17.10.2008 р. №/0, першу податкову вимоги № 1/4 від 15.01.2009 р. та другу податкову вимогу № 2/10 від 06.03.2009 р.

Враховуючи викладене, Вищий адміністративний суд України на підставі положень статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України скасовує рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 163, 211, 220, 221, 223, 226, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2014 р.

- скасувати, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.02.2010 р. - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І. В. Приходько
Судді: (підпис) І. О. Бухтіярова
(підпис) А.О. Рибченко