Справа № 826/17844/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2015-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 жовтня 2015 року 14:10 № 826/17844/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії:

головуючого судді Шулежка В.П.,

судді Погрібніченка І.М.,

судді Іщука І.О.,

за участю сторін:

представник позивача - Михайлов А.Л.,

представник відповідача - Петричук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною податкової консультації від 31.07.2015 року № 16187/6199-99-15-03-02-15,

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Банк Фамільний» (надалі -ПАТ «Банк Фамільний», позивач) до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України, відповідач) про визнання недійсною податкової консультації, наданої позивачу у формі листа від 31.07.2015 року № 16187/6199-99-15-03-02-15.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкова консультація від 31.07.2015 р. №16187/6199-99-15-03-02-15 на запит позивача суперечить нормам законодавства України, зокрема, статтям 8,68, п.8 статті 98 Конституції України, статті 6, п.3 статті 11 Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підпункту 4.1.4 п.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, вказав, що висновки контролюючого органу є хибними.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з огляду на його необґрунтованість, оскільки на всі запитання позивача ДФС України надано мотивовану відповідь в межах своєї компетенції.

Окрім того, представник відповідача зазначив, що податкова консультація за своїм змістом не є рішенням суб'єкта владних повноважень та не має сили нормативно-правового акту, не створює і не припиняє прав, свобод чи обов'язків особи, а є лише допомогою контролюючого органу конкретному платнику податків, а тому не порушує права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Також, відповідач посилалася на невизначеність території проведення антитерористичної операції в зв'язку з тим, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. № 31079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р, яким визначений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. З огляду на це відповідач вважає, що норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не можуть бути застосовані до позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

ПАТ «Банк Фамільний» 06.07.2015 р. звернулось до ДФС України із листом №1/050-870, в якому із посиланням на норми статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VІІ від 02.09.2014р., просив надати роз'яснення з приводу питання сплати орендної плати за земельні ділянки, що розташовані в зоні АТО, м.Донецьк, а саме: чи звільняється Банк від сплати орендної плати за землю на період листопад-грудень 2014 р. та 2015 р. та надалі до закінчення проведення АТО, а також від подання Декларації за 2015 р. за земельними ділянками, якими він користується за правом оренди.

У відповідь на вищезазначений запит ДФС України листом від 31.07.2015р. №16187/6199-99-15-03-02-15 про розгляд звернення зазначено, що відповідно до пункту 2.1 статті 2 Податкового кодексу України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу; на сьогодні не розроблено порядку застосування вказаних в статті 6 Закону №1669-VІІ пільг, а також не внесено відповідних змін до Кодексу; нормами Кодексу не передбачено пільг зі сплати орендної плати за землю, в тому числі за земельні ділянки, розташовані на території проведення антитерористичної операції (м. Донецьк), та звільнення від подання податкових декларацій з плати за землю на 2015 рік.

Позивач, не погоджуючись із наданою податковою консультацією, як такою, що не відповідає статтям 8, 68, п.8 статті 98 Конституції України, статті 6, п.3 статті 11 Закону України №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», підпункту 4.1.4 п.1 статті 4, пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 191.1.28 пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, як надання податкових консультацій відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно пункту 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Пунктом 52.2 статті 52 Податкового кодексу України встановлено, що податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до пунктів 52.4 та 52.5 Податкового кодексу України, консультації надаються контролюючими органами. Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

У пункті 53.1 статті 53 Податкового кодексу України визначено наслідки застосування податкових консультацій, а саме: не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податкової консультації, наданої йому у письмовій або електронній формі, а також узагальнюючої податкової консультації, зокрема, на підставі того, що у майбутньому така податкова консультація або узагальнююча податкова консультація була змінена або скасована.

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору. Визнання судом такої податкової консультації недійсною є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Отже, Податковий кодекс України в якості підстав для визнання недійсною податкової консультації чітко визначає суперечність такої консультації нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Згідно із статтями 67 та 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Пунктом 30.9 статті 30 Податкового кодексу визначено, що податкова пільга надається шляхом, зокрема, звільнення від сплати податку та збору.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII (далі по тексту - Закон №1669-VII), набрав чинності 15.10.2014р.

Нормами вказаного Закону визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у цій зоні або переселилися з неї під час проведення антитерористичної операції.

У розумінні абзацу 1 частини 1 вказаного Закону №1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно статті 6 Закону №1669-VII зазначено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З аналізу зазначеного, чинним на час виникнення спірних правовідносин Законом №1669-VII, зокрема статтею 6 цього Закону, установлено певні пільги та фактично передбачено звільнення суб'єктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками на час проведення антитерористичної операції.

На підставі пункту 30.5 статі 30 Податкового кодексу України податкові пільги, порядок та підстави їх надання встановлюються з урахуванням вимог законодавства України про захист економічної конкуренції виключно цим Кодексом, рішеннями Верховної Ради Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

При цьому, пунктом 7.3 статті 7 Податкового кодексу України регламентовано, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Втім, на час звернення позивача за податковою консультацією та розгляду даної справи відповідний порядок не врегульований та не внесено змін до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Отже, при розгляді питання сплати за користування земельними ділянками осіб, на яких поширюється дія Закону №1669-VII, слід керуватися виключно нормами Податкового кодексу України, якій є спеціальним правовим актом, а не нормами Закону №1669-VII, які цьому Кодексу протирічать.

Крім того, у разі існування ймовірності несвоєчасної сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) або відсутності можливості їх сплати у зв'язку з непередбачуваними обставинами, платник податків може, у відповідності до норм пункту 100.2 статті 100 Податкового кодексу України, скористатися правом на розстрочення або відстрочення грошових зобов'язань (податкового боргу), порядок та умови надання якого зареєстрований наказом Міністерства доходів і зборів України 10.10.2013р. №574 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.10.2013р. за №1853/24385.

Отже, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, враховуючи відсутність відповідного порядку застосування, вказаних у статті 6 Закону №1669-VII пільг, суд зазначає про відсутність як у суду так і контролюючого органу визначених законом повноважень на встановлення нових норм права шляхом постановлення судового рішення або надання нової податкової консультації, що суперечило б конституційним засадам розподілу влади в України шляхом здійснення повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України.

В той же час, відповідно до позиції Вищого адміністративного суду України, викладеного в ухвалі від 02.12.2015р. по справі №К/800/33861/15, під час розгляду справи суд повинен дослідити оскаржувану позивачем податкову консультацію на відповідність її змісту вимогам податкового законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а отже у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем у повному обсязі доведено правомірність своїх дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відшкодування судового збору позивачу не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Банк Фамільний» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Головуючий суддя В.П. Шулежко

Суддя І.О. Іщук

Суддя І.М. Погрібніченко