Справа № 804/13046/14
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/16580/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання дій протиправними та скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про визнання протиправними дій відповідача та скасування постанову відділу державної виконавчої служби Ленінського району Дніпропетровського міського управління юстиції «Про відкриття виконавчого провадження» ВП № 44344086 від 11 серпня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що при відкритті виконавчого провадження не враховано, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва вирішується спір за його позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про зміну кредитного договору у зв'язку з істотною зміною обставин, та не враховано положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ставиться питання про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на примусовому виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження № 44344086 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 17 лютого 2014 року № 559 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації, задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на суму 1181102 грн. 45 коп.

11 серпня 2014 року, державним виконавцем на підставі заяви стягувача відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою також накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відкриваючи виконавче провадження, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки виконавчий напис нотаріуса не скасований, а наявність цивільної справи про зміну кредитного договору не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

До того ж, суди зазначили, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на позивача не поширюється, оскільки він, крім квартири, яка перебуває в іпотеці, має у власності 1/3 частку квартири АДРЕСА_2.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 цього Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в статті 17 вказаного Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Крім того, обґрунтованим є висновок судів про те, що відкриття виконавчого провадження є однією із стадій виконавчого провадження, а не заходом примусового виконання рішення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Посилання у касаційній скарзі на те, що виконавчий напис нотаріуса вчинено під час розгляду спору у суді, що є свідченням порушення Закону України «Про нотаріат» в частині відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги у справі, що розглядається стосуються лише дій державного виконавця при відкритті виконавчого провадження, а не дій приватного нотаріуса при вчиненні виконавчого напису.

Що стосується доводів позивача про поширення на нього дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що дія цього Закону на позивача не поширюється, оскільки йому на праві власності належить інше нерухоме житлове майно, яке використовується ним як місце постійного проживання.

Решта доводів касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на доказах та законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно ст. 224 цього Кодексу, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про незаконність судових рішень, порушення норм матеріального та процесуального права безпідставні, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк