Справа № 821/811/13-а
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/49332/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України (далі - Інститут зрошувального землеробства) про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції (далі - ДФІ) в Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ДФІ в Херсонській області у Херсонському окружному адміністративному суді пред'явила позов до Інституту зрошувального землеробства про зобов'язання вчинити певні дії.

Просила зобов'язати відповідача виконати пункт 4 вимоги ДФІ в Херсонській області від 15 січня 2013 року № 21-07-14-14/238.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року, залишеною без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів, ДФІ в Херсонській області подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за наслідками проведеної перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Інституту зрошувального землеробства за ІІ півріччя 2010 року, 2011 рік та завершений звітний період 2012 року, складено акт ревізії від 24 грудня 2012 року № 07-18/20, відповідно до якого, позивачем зафіксовано порушення відповідачем вимог пункту 2 "Переліку видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 1998 року № 697, що полягало у тому, що відповідач у період з 01 вересня 2010 року по 01 січня 2011 року при виплаті працівникам Інституту компенсацій за невикористану відпустку здійснював нарахування та сплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на загальну суму 2 390,02 грн., в той час як зазначеним вище Переліком на вказані компенсації не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

На адресу відповідача ДФІ в Херсонській області надіслано лист-вимогу від 15 січня 2013 року № 21-07-14-14/238, пунктом 4 якої відповідача зобов'язано у строк до 14 лютого 2013 року усунути вказані порушення, для чого від Інституту вимагалось провести перерахунок та відповідні звірки з УПФ України в м. Херсоні або врахувати за рахунок майбутніх платежів зайво сплачені внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування при обчисленні працівникам Інституту компенсацій за невикористану відпустку на загальну суму 2 390,02 грн.

Відповідачем пункти 4 зазначеної вище вимоги ДФІ в Херсонській області виконано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що суми грошових компенсацій у випадку невикористання щорічних (основної та додаткової) відпусток, які включені до складу фонду додаткової заробітної плати є базою для нарахування страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки відносяться до фонду оплати праці, а тому нарахування відповідачем страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування на фонд нарахованої компенсації за невикористану відпустку працівників є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із даним висновком з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 2 Закону України від 26 червня 1997

№ 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції від 04 червня 2008 року, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, об'єктом оподаткування є фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці" (крім сум виплат, що не враховуються при визначенні бази нарахування страхових внесків відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян"), а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Разом з тим, згідно з пунктом 22.10 статті 22 Закону України від 22 травня 2003 року №889-ІV "Про податок з доходів фізичних осіб" (в редакції від 01 січня 2010 року) Декрет Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" (далі - Декрет № 13-92) визнано таким, що втратив чинність, крім розділу ІV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

Законом України від 23 березня 1999 року № 539-ХІV "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України від 26 червня 1997 № 400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування".

А тому, з моменту офіційного оприлюднення, а саме з 02 червня 1999 року, вищенаведеного закону Перелік видів оплати праці та інших виплат, на які не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та які не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій в частині визначення бази для сплати страхових внесків, у тому числі і з пенсійного страхування, втратив регуляторну функцію, а саме, посилання на цей Перелік замінено нормою, яка відсилає до Декрету № 13-92.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до пункту 4 частини другої статті 5 якого виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками. Згідно з статтею 19 зазначеного Закону страхові внески нараховуються на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Аналогічне формулювання міститься в Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 року за № 64/8663, та яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі - Інструкція

№ 5), фонд оплати праці складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, тобто з виплат, перелічених в пунктах 2.1-2.3 Інструкції № 5.

Тобто, суми грошових компенсацій у випадках невикористання щорічних (основної та додаткової) відпусток, які включені до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з пунктом 2.2.12 Інструкції № 5, є базою для нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відтак, даючи правову оцінку доводам позивача щодо правомірності пункту вимоги, суди вірно визначились про відсутність підстав для його виконання відповідачем, оскільки він винесений з порушенням вимог чинного законодавства України.

Доводи касаційної скарги ДФІ в Херсонській області не спростовують висновки судів та встановлених обставин справи.

Судові рішення у справі є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.

Відповідно частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Херсонській області залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 29 березня 2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2013 року в адміністративній справі за позовом Державної фінансової інспекції в Херсонській області до Інституту зрошувального землеробства Національної академії аграрних наук України про зобов'язання вчинити певні дії - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.