Справа № 308/518/16-а
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2016-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

при секретарі Терпай С.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 прикордонного загону ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд постановити рішення про примусове видворення громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 січня 2016 року на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007, відповідач ОСОБА_3 був переданий на територію України зі Словацької Республіки у встановленому Угодою порядку. Документів, що посвідчують його особу при собі не мав. Таким чином, відповідач ОСОБА_3 мав намір потрапити в країни західної Європи з метою працевлаштування для забезпечення свого проживання. Підставою для примусового видворення відповідача є те, що у останньої відсутні необхідні кошти для придбання проїзних документів, відсутні документи на право перебування на території України, що дозволяє зробити висновок, що відповідач ухилятиметься від виїзду за межі території України. З наведених вище мотивів, змушений звернутись до суду із згаданим позовом, обґрунтованість якого вважає доведеною.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 в судове засідання зявився разом зі своїм представником ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував, зазначив, що громадянин ОСОБА_5 ОСОБА_3 хоча і прибув на територію України нелегально та нелегально намагався мігрувати до західної Європи, однак в країні, куди його хочуть видворити, внаслідок внутрішнього збройного конфлікту існує загроза його життю. Тому, просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доводи представника позивача, пояснення відповідача та його представника, зясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Стаття 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI зазначає, що передача з України або прийняття в Україну іноземця або особи без громадянства здійснюється відповідно до міжнародного договору про реадмісію. Прийняття Україною іноземця або особи без громадянства відповідно до міжнародного договору про реадмісію не змінює підстав для перебування на території України, що існували до такого прийняття. Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Згідно з Актом про приймання-передавання особи від 19.01.2016 року на підставі ст. 3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб від 18.06.2007, відбулася зустріч в районі прикордонного знаку № 299 помічника Прикордонного Уповноваженого України і помічника Прикордонного Уповноваженого Словацької Республіки, під час якої ОСОБА_3 був переданий на територію України зі Словацької Республіки у встановленому Угодою порядку.

За правилами ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Враховуючи зазначене, абзац 15 пункту 26 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 року № 1, - рішення про примусове видворення повинно прийматися після того, як органи влади розглянули всю належну інформацію, яка їм доступна, та переконалися, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському або принизливому поводженню чи покаранню, бути вбитим або підданим нелюдському чи принизливому поводженню з боку недержавних суб'єктів, якщо влада країни, куди вони видворяються, партії чи організації, які контролюють цю державу або значну територію цієї держави, включаючи міжнародні організації, не можуть чи не бажають забезпечувати належний та ефективний захист, або наражатиметься на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки, чи виникнення інших ситуацій, які б могли відповідно до міжнародного права або національного законодавства бути підставою для надання міжнародного захисту.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 не може повернутися в свою країну, а саме в ОСОБА_5, так як на території України він має цивільну дружину, яка на даний момент є вагітною, а також тому, що побоюється за власне життя, адже в країні влітку 2015 року відбувся теракт, внаслідок якого загинули люди, і уряд країни оголосив надзвичайний стан. До цього, також додав, що неспокійною є ситуація на кордоні ОСОБА_5 з Лівією, в якій на даний час ворогують між собою збройні формування. Таким чином, у випадку примусового видворення, життя ОСОБА_3 може бути наражене на небезпеку внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту.

Згідно з положеннями пункту 31 вищезгаданої Постанови від 25.06.2009 № 1, зобов'язання за міжнародним правом щодо біженця і прав людини мають перевагу перед зобов'язаннями, що випливають з інших міжнародних договорів. Розглядаючи справи про примусове видворення іноземця та особи без громадянства, у разі висловлення такими особами побоювань про переслідування у країні їх походження, суди повинні дослідити, чи надавалася таким особам під час їх утримання інформація зрозумілою їм мовою про їхнє право звертатися в Україні із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи надавалась їм первинна безоплатна правова допомога, відповідно до вимог статті 7 - 9, 11 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та, за потреби, забезпечити їм доступ до процедури визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в центральних органах виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту України.

ОСОБА_6 Європи щодо примусового повернення, № 2.4 містять наступне положення 4, в якому зазначено, що роблячи вищезазначену оцінку щодо ситуації в країні повернення, органи влади країни перебування країни повинні дослідити доступні джерела інформації, у тому числі неурядові джерела інформації, і вони повинні розглядати будь-яку інформацію надану Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців (УВКБ ООН).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у справі, яка розглядається відповідач ОСОБА_3, хоч і прибув в Україну нелегально з наміром подальшої міграції в країни Європейського Союзу, проте в розумінні ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», вважається особою, життю та здоровю якої в країні походження, а саме ОСОБА_5, загрожує небезпека внаслідок внутрішнього збройного конфлікту в цій державі.

На підставі наведеного, незважаючи на те, що відповідач не має статусу біженця, враховуючи положення ст. ст. 29, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI, Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 року № 1, - суд, діючи в найвищих інтересах людини та громадянина, позовні вимоги залишає без задоволення.

Відповідно до ст. 160 КАС України, 22 січня 2016 року було проголошено тільки вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 26 січня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 11, 70, 71, 86, 106-163, 183-5 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 про примусове видворення.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7