Справа № 807/2422/15
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2016 рокум. Ужгород№ 807/2422/15

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Куля Т.Т.

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача: Головне управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, представник - ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2015 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 Федерації.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. Так, позивач є громадянином ОСОБА_4 Федерації. Відповідач, виніс рішення від 02.12.2015 року про примусове повернення з України позивача. Однак, як зазначав в судовому засіданні позивач та представник позивача, дане рішення відповідача від 02.12.2015 року не відповідає формі та змісту Додатку № 1 до "Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства", зокрема дане рішення було винесено щодо особи, яка не відома позивачеві, хоча дата народження збігається. Також, відповідачем не казано конкретних підстав прийняття оскаржуваного рішення від 02.12.2015 року, не зазначено в чому саме полягало порушення позивачем ОСОБА_5 України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон України № 3773-VI). ОСОБА_3 з тим, рішення від 02.12.2015 року затверджено не першою особою відповідача, а заступником, повноваження якого не вказані. В пункті 2 рішення від 02.12.2015 року не вказано (не вирішено) відповідачем кого саме зобов'язано покинути територію України. Як наголошував в судовому засіданні позивач, він неодноразово, а саме: 4 рази звертався до відповідача із заявою про прийняття громадянства України, однак йому було відмовлено в наданні громадянства України. Також, у відповідності до вимог ст.ст.26, 30 ОСОБА_5 України № 3773-VI вбачається, що примусовому видворенню повинні передувати дві обставини, а саме: прийняття рішення про примусове видворення та ухилення від виїзду після прийняття такого рішення. Позивач та представник позивача в судовому засіданні наголошували на тому, що позивач не володіє українською мовою та не мав можливості для отримання належної правової допомоги, а в оскаржуваному рішенні від 02.12.2015 року немає даних про те, що останній отримав належне роз'яснення правових наслідків невиконання рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства і мав можливість отримати правову допомогу та оскаржити дане рішення. Відтак, позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі, з підстав викладених в наданих письмових запереченнях та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи наступним. Зокрема, 02.12.2015 року у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства України у міграційній сфері, в м. Ужгороді, по вул. Станційній був виявлений позивач, з документом, що посвідчує особу, а саме: паспортом громадянина ОСОБА_4 Федерації №, виданого 06.02.2009 року. У відповідності до наданих пояснень, позивач зазначав, що приїхав в Україну з метою проживання тут разом зі своєю сім'єю. Так, після приїзду в Україну із 27.01.2013 року проживав за адресою: м. Ужгород, Руданського, 5/21. Відтак, за порушення вимог ОСОБА_5 України №3773-VI, щодо перебування іноземця на території України понад встановленого терміну, а саме: 1305 днів, позивача 02.12.2015 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 коп. Також, представник відповідача в судовому засіданні наголошував, що позивач до органів та підрозділів відповідача із заявою щодо продовження законного терміну перебування на території України не звертався. Відтак, 02.12.2015 року відповідачем було прийнято рішення за № 77 про примусове повернення з України позивача, яке було затверджено першим заступником відповідача. Даним рішенням від 02.12.2015 року за № 77 було зобов'язано позивача покинути територію України до 28.12.2015 року. Таким чином, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.12.2015 року в м. Ужгороді, по вул. Станційній, у ході проведення профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства України у міграційній сфері був виявлений позивач, з документом, що посвідчує особу, а саме: паспортом громадянина ОСОБА_4 Федерації №, виданого 06.02.2009 року.

У відповідності до наданих письмових пояснень від 02.11.2015 року позивач зазначав, що він є громадянином ОСОБА_4 Федерації та до 2009 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, населений пункт Монино, вул. Комсомольская, 12/57, однак, з 27.01.2013 року був знятий з реєстрації та переїхав на Україну для того, щоб жити разом зі своєю сім'єю, а саме: з жінкою з якою зареєстрував шлюб в 2011 році та сином (а.с. 26). Також, у відповідності до даних письмових пояснень від 02.11.2015 року позивач вказував, що весь цей час проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26).

Відповідно до паспорта громадянина ОСОБА_4 Федерації позивача було знято з реєстраційного обліку з 27.01.2013 року (а.с. 38).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося позивачем, останній прибув на територію України після його зняття з реєстрації в ОСОБА_4 Федерації - 27.01.2013 року.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 1 ОСОБА_5 України № 3773-VI іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Згідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ОСОБА_5 України № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 16 ОСОБА_5 України № 3773-VI реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та (або) імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 ОСОБА_5 України № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

У відповідності до "Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 (далі - Порядок №150) визначено процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Так, відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

ОСОБА_3 з тим, згідно до п. 7 Порядку №150 рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 ОСОБА_5 України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Відтак, з аналізу п. 7 Порядку №150 вбачається, що рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені строки приймається керівником територіального органу або підрозділу відповідача чи його заступником у випадку подання особою відповідної заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та за наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України.

В матеріалах справи міститься заява позивача, згідно якої позивач надає згоду на набуття громадянства України його сином ОСОБА_6 (а.с. 37).

Згідно до ч. 2 ст. 17 ОСОБА_5 України № 3773-VIдокументи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Однак, позивачем не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх слів про те, що він неодноразового, а саме: 4 рази звертався до відповідача із заявою про набуття громадянства України, а також ним не зазначено підстав неможливості надання таких доказів в разі їх наявності.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи позивач не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку його перебування на території України не звертався до відповідача щодо продовження строку перебування на території України.

Згідно до ст. 23 ОСОБА_5 України № 3773-VI нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону

Відтак, у відповідності до Протоколу від 02.12.2015 року позивача було притягнено до адміністративної відповідальності у зв'язку з порушенням п. 2 ст. 17 ОСОБА_5 України №3773-VI, а саме: у зв'язку з порушенням правил перебування в Україні (а.с. 25).

Не знайшло у судовому засіданні твердження представника позивача про те, що рішення відповідача винесено на невідому особу, оскільки в судовому засіданні сам позивач надав виписку №660 із медичної картки про хворобу ОСОБА_1 (а.с. 40) в якій прізвище, ім'я та по-батькові позивача повністю співпадає з тим, яке зазначене у рішенні відповідача.

Так, 02.12.2015 року відповідачем було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення на позивача, у відповідності до якої на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. (а.с.27). Вказану Постанову позивач не оскаржував.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 ОСОБА_5 України № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно до ч. 3 ст. 26 ОСОБА_5 України № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Таким чином, відповідачем 02.12.2015 року було прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 Федерації позивача, яке було затверджено першим заступником відповідача (а.с. 28-29).

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на те, що оскаржуване рішення від 02.12.2015 року протиправно було затверджено не першою особою відповідача, а заступником відповідача, а також, те, що позивачеві не було роз'яснено правових наслідків невиконання даного рішення про примусове повернення з України, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до п. 2.1 "Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства", затвердженої Наказом Адміністрація Державної прикордонної служби МВС, СБУ від 23.04.2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція №353/271/150) рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства готується у двох примірниках посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону (стосовно іноземців, яких затримано у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) та органу СБУ і затверджується начальником (заступником начальника) відповідного органу або особою, яка виконує його обов'язки, за наявності підстав, зазначених у пункті 1.6 розділу I цієї Інструкції, з подальшим повідомленням щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства (додаток 2) протягом 24 годин прокуророві за територіальністю про підстави прийняття такого рішення.

Відтак, п. 2.1 Інструкція №353/271/150 надано право заступнику начальника відповідача затверджувати рішення про примусове повернення з України іноземця.

Також, як вбачається з рішення від 02.12.2015 року про примусове повернення з України, позивача було ознайомлено з вимогами ст. 30 ОСОБА_5 України № 3773-VI щодо його видворення в примусовому порядку в разі ухилення від виїзду за межі України, що підтверджується його особистим підписом на даному рішенні (а.с. 29). ОСОБА_3 з тим, позивач на рішенні від 02.12.2015 року про примусове повернення з України особисто зробив відмітку про те, що не потребує перекладача ( а.с. 29).

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відтак, позивач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтується його позовна заява. Натомість, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, у відповідності до доказів наявних в матеріалах справи, було доведено правомірність прийняття ним оскаржуваного рішення від 02.12.2015 року про примусове повернення з України позивача.

На підставі вище вказаного суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2015 року про примусове повернення з України громадянина ОСОБА_4 Федерації - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Судове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в п'ятиденний строк з дня його проголошення.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 183-5 КАС України.

СуддяОСОБА_7

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 9 лютого 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 9 лютого 2016 року.