Справа № 414/41/16-а
Суддя: Ковальов В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 Справа № 414/41/16-а

Провадження № 2-а/414/5/2016

Кремінський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді: Ковальова В.М.

за участю секретаря: Водолазської Т.Ю.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання неправомірною відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21 січня 2016 року звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області (далі УПФУ), в обґрунтування якого посилається на те, що 12 квітня 1976 року вона була призначена на посаду судді Кремінського районного суду Луганської області. В березні 2014 року звернулася до Вищої ради юстиції України з заявою про відставку у звязку з досягненням нею 65 річного віку. Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» № 788-У111 її заява про відставку була розглянута лише 12 листопада 2015 року. Відповідно до наказу № 37-ос від 30 листопада 2015 року вона була звільнена з займаною посади у звязку з подачею заяви про відставку, про що було зроблено у трудовій книжки відповідний запис. На посаді судді проробила 39 років 07 місяців 19 днів, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання.

2 грудня 2015року відповідно до ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року (далі Закон № 2453-6) вона звернулася до УПФУ з заявою про призначення їй щомісячного грошового утримання, але 22 грудня 2015 року отримала відмову з посиланням на відсутність у неї права на призначення щомісячного грошового утримання з посиланням на Закон України «Про судоустрій та статус суддів» та п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 (далі Закон № 213) і зазначенням, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення пенсій, в тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне грошове утримання/ призначаються в тому числі і відповідно до Закону № 2453-6.

Вважає дії відповідача не законними та просить визнати протиправною відмову в призначенні їй щомісячного грошового утримання. Зобовязати УПФУ прийняти рішення про призначення та виплату їй довічного грошового утримання судді у відставці без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання з моменту звернення.

У судове засідання позивачка не зявилася, у заяві на ім'я суду просить заяву розглянути за її відсутністю та розглянути справу у скороченому провадженню.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав з підстав їх необґрунтованості, крім того вказує на необхідність зупинення провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України подання Верховного Суду України щодо конституційності Закону № 213.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Суд не бачить підстав для зупинення провадження у справі, оскільки права на отримання довічного грошового утримання виникло ще до звернення Верховного Суду України до Конституційного Суду України з конституційним поданням. Крім того ч. 3 резолютивної частини подання містить положення «Перевірити на предмет відповідності вимогам статті 8, статті 21, частини 1 статті 126 Конституції України, положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 2 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та визнати ці положення такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними)».

Тоді як Конституційний Суд України прийняв до розгляду подання Верховного Суду України «Щодо відповідності (конституційності) положень абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VІ стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням частини першої статті 8, статті 21, частин першої, пятої, статті 126, статей 150, 152 Конституції України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Рішенням Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N19-рп/2004).

В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Цей конституційний припис кореспондується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" ( 994_236 ), які передбачають, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків повинен бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1). Статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для припинення повноважень після здійснення професійної діяльності протягом визначеного строку, право на отримання виплат (пенсії, щомісячного довічного грошового утримання), рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав, що також підтверджується Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, в якому зокрема вказано, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року № 2453-VI передбачала, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частина 3 ст. 138 цього Закону передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Частина 5 статті передбачала, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку. Довічне грошове утримання виплачується за останнім місцем роботи.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне.

ОСОБА_1 12 квітня 1976 року була призначена на посаду судді Кремінського районного суду Луганської області (а.с.15-16).

В квітні 2014 року вона звернулася до Вищої ради юстиції України з заявою про відставку в звязку з досягненням нею 65 річного віку (а.с.18).

Заяву ОСОБА_1 про відставку було розглянуто Верховною Радою України лише 12 листопада 2015року ( постанова № 788-У111 «Про звільнення суддів») (а.с.19-23), а 30 листопада 2015 року відповідно до наказу 37-ос (а.с.17) її було звільнено з займаної посади судді Кремінського районного суду Луганської області у звязку з поданням заяви про відставку, про що зроблено відповідний запис в трудовій книжці (а.с.16 зв.).

Станом на 30 листопада 2015 року, тобто на день звільнення ОСОБА_1, вона мала 39 років 07 місяців 19 днів стажу роботи на посаді судді, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Позивачка 2 грудня 2015 року звернулася до УПФУ з заявою про призначення їй щомісячного грошового утримання (а.с.24).

Відповідач 15 грудня 2015 року відмовив позивачці у її вимогах (а.с.25).

Аналізуючи наведені положення суд доходить до висновку, що в усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді. При цьому, законодавець не обмежує розмір довічного грошового утримання судді у відставці розміром грошового утримання працюючого судді, діючим на дату призначення судді у відставці грошового довічного утримання.

Таким чином відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що був чинний на час виникнення спірних відносин, за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку.

Зміни законодавства не можуть впливати на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді, який був передбачений законом на момент виходу у відставку, оскільки відповідно до положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують відповідальність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачці у призначенні щомісячного довічного грошового утримання є незаконним.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ч.1 ст. 94 КАС України приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача з Державного бюджету України суми сплаченого судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп., який було нею сплачено 11 січня 2016 року (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 159-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районі Луганської області про визнання неправомірною відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України в Кремінському районні Луганської області від 15 грудня 2015 року в призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді.

Зобовязати Управління Пенсійного Фонду України у Кремінському районі Луганської області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % щомісячного грошового утримання судді з 02 грудня 2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, з Державного бюджету України суму сплаченого судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного адміністративного суду через Кремінський районний суд Луганської області потягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Ковальов