Справа № 01-09/1680
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/800/46023/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Цуркана М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ІнспекціЇ державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування постанови та приписів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі - позивач, ОСОБА_2) звернулась до суду із позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області (надалі - відповідач, Інспекція), в якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову №54/2013ю-Кд від 11 липня 2013 року;

визнати протиправними та скасувати приписи №41/12-Кд від 12 листопада 2012 року та №97/2013ю-Кд від 1 липня 2013 року.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду із касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_2 надіслані до суду письмові заперечення, в яких вона просила касаційну скаргу Інспекції залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 9 листопада 2006 року між позивачем та Кіровоградською міською радою укладені договори оренди землі № 302 та № 303 з метою розміщення торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1.

20 грудня 2007 року позивачем, відповідно до проектної документації, отримано дозвіл на виконання будівельних робіт № 113.

В листопаді 2012 року відповідачем проведено позапланову перевірку позивача, за результатами якої 12 листопада 2012 року складено припис №41/12-Кд, яким зобов'язано ОСОБА_2 до 26 листопада 2012 року демонтувати влаштовані фундаменти, виконати роботи по винесенню існуючого водопроводу за межі забудови.

1 липня 2013 року відповідачем, на підставі направлення для проведення позапланової перевірки № 534, проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, результати якої оформлені актом №552/2013-Кд.

За результатами проведеної перевірки встановлено невиконання ОСОБА_2 вимог припису від 12 листопада 2012 року №41/12-Кд.

На підставі акту перевірки складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності №57/2013ю-Кд від 1 липня 2013 року.

1 липня 2013 року винесено припис № 97/2013ю-Кд, в якому зазначено про порушення позивачем частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», встановлено вимогу щодо негайного зупинення будівельних робіт по влаштуванню торговельних павільйонів до винесення існуючого водопроводу за межі забудови.

11 липня 2013 року відповідачем винесено постанову № 54/2013ю-Кд, якою позивача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 1 пункту 1 частини шостої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у розмірі 11470 грн.

Не погоджуючись із приписами Інспекції № 41/12-Кд від 12 листопада 2012 року, № 97/2013ю-Кд від 1 липня 2013 року та постановою № 54/2013ю-Кд від 11 липня 2013 року, ОСОБА_2, оскаржила їх до суду.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про протиправність оскаржуваних рішень Інспекції, оскільки, позивачем вживались та вживаються заходи спрямовані на врегулювання питання щодо дотримання вимог Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190 (надалі - Правила), під час будівництва торгівельних павільйонів.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з висновком судів попередніх інстанцій не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд першої інстанції, визнаючи протиправними оскаржувані приписи Інспекції, зазначив, що з метою врегулювання питання щодо виконання вимог Правил, під час будівництва торгівельних павільйонів позивач 14 серпня 2009 року уклала договір гарантії з КП «Кіровоградське водопровідне-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради». З метою виконання взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором, ОСОБА_2 уклала договір підряду від 18 серпня 2008 року з виконання.

Також вказав, що як на час прийняття оскаржуваного припису від 12 листопада 2012 року, так і на час прийняття припису від 1 липня 2013 року, постанови від 11 липня 2013 року відповідач був обізнаний, що позивачем вживаються заходи щодо виконання вимог Правил, що свідчить про відсутність правових підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Отже, договір гарантії з КП «Кіровоградське водопровідне-каналізаційне господарство Кіровоградської міської ради», метою якого було врегулювання питання щодо виконання вимог Правил, був укладений пізніше за договір підряду, який повинен був стати результатом виконання взятих зобов'язань.

Отже, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій не було належним чином досліджено договір підряду від 18 серпня 2008 року та договір гарантії № 154 від14 серпня 2009 року.

Також необхідно зазначити, що відповідно до частин першої-другої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі касаційної скарги, оскільки судами першої та апеляційної інстанції були порушені норми процесуального права щодо строків звернення до адміністративного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 оскаржує, зокрема, припис відповідача від 12 листопада 2012 року. З адміністративними позовом до суду позивач звернулась 19 липня 2013 року.

Згідно з частиною другою статті 99 КАС України (в редакції від 4 липня 2013 року, що була чинною на момент пред'явлення позову) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк для звернення до суду щодо оскарження вищезазначеного припису закінчився 12 травня 2013 року.

Частиною першою статті 100 КАС України (в редакції від 4 липня 2013 року, що була чинною на момент пред'явлення позову) передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи повністю позовні вимоги, не врахував дані процесуальні норми.

Таким чином, судами неповно встановлені обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, порушені норми процесуального права щодо строків звернення до суду.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, повно і всебічно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають значення для справи, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ІнспекціЇ державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Кравцов О.В.

Судді Єрьомін А.В.

Цуркан М.І.