Справа № 825/16/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Чернігів Справа № 825/16/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Сугакової Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом Заступника прокурора Чернігівської області Калашнікова Руслана Станіславовича до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, третьої особи на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області, третьої особи на стороні позивача - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 28.11.2011 № 770 про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 6,10 га, у т.ч. 3,70 га земель сільськогосподарського призначення та 2,40 га ставків на території Іванівської сільської ради Чернігівського району.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що розпорядження підлягають скасуванню, оскільки прийняті з порушеннями чинного законодавства. Відповідачем не дотримано положень Земельного Кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство». водночас накази та розпорядження про передачу в оренду ОСОБА_3 земельної ділянки не приймались, відповідні договори оренди землі з ним не укладалися. Разом з тим орендна плата за використання вказаної земельної ділянки по теперішній час не сплачується, оскільки у нього відсутня орендована земельна ділянка, що свідчить про її нераціональне використання, оскільки бюджет не отримує значні суми коштів у вигляді орендної плати. Нераціональне використання земельної ділянки за призначенням призводить до погіршення їх якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності. Наявність не скасованого розпорядження Чернігівської РДА щодо земельної ділянки унеможливлює вирішення питання про надання її у користування іншим особам з метою ефективного та оплатного використання. На сьогоднішній день оскаржуване розпорядження є чинним і не створило для сторін жодних прав та обовязків щодо ефективного та раціонального використання земельної ділянки, є неекономним, оскільки не забезпечило надходження коштів до бюджету за використання землі. Порушення інтересів держави полягає у видачі відповідачем розпоряджень, які в силу Закону України «Про місцеві державні адміністрації», на сьогодні є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуванням та фактичним результатом.

Своє право на звернення за захистом інтересів держави прокурор обґрунтовує ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що розпорядження підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, погодившись із необхідністю скасування оскаржуваного розпорядження, проте зазначив, що розпорядження прийняте в межах повноважень.

Третя особа на стороні позивача в судове засідання не з'явилася. Через канцелярію суду надала письмові пояснення, в яких позов підтримала повністю, та просила суд його задовольнити, а справу розглянути без участі її представника.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не зявилась. Через канцелярію суду надала клопотання, в якому позов визнала, просила врахувати його при розгляді справи, зазначивши, що на даний час фермерську діяльність здійснювати не планує, фермерське господарство не реєструватиме і відповідно договорів оренди не укладатиме.

Представники позивача та відповідача не заперечували проти розгляду справи за відсутності третіх осіб.

За таких обставин, розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В 2011 році ОСОБА_3 звернувся до Чернігівської районної державної адміністрації з клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на території Іванівської сільської ради для ведення фермерського господарства.

За результатами розгляду вказаного клопотання розпорядженням Чернігівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 № 770 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства" ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства орієнтовною загальною площею 6,10 га, з яких 3,70 га земель сільськогосподарського призначення та 2,40 га ставків водного фонду за рахунок земель запасу для ведення фермерського господарства на території Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Разом з тим, за даними Чернігівської районної державної адміністрації земельні ділянки на території зазначеної сільської ради для ведення фермерського господарства ОСОБА_3 в оренду не передавалися. Аналогічно Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та Чернігівською обласною державною адміністрацією накази та розпорядження про передачу в оренду ОСОБА_3 земельних ділянок не приймалися, відповідні договори оренди землі з ним не укладалися.

Як вбачається із клопотання третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 наміру займатися фермерським господарством останній не має.

Також суд зазначає, що треті особи позов підтримали повністю, та просили суд його задовольнити.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

В силу ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 Кодексу). Згідно ст. 3 Закону України "Про охорону земель" основними принципами державної політики у сфері охорони земель є: забезпечення охорони земель як основного національного багатства Українського народу, пріоритет вимог екологічної безпеки у використанні землі як просторового базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва. При цьому ст. 17 Земельного кодексу України визначає, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обовязковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. Відповідно ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" встановлює, що розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Так, з метою визначення правових, економічних та соціальних засад створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України прийнято Закон України "Про фермерське господарство", завданням якого, серед іншого, є забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Як слідує з положень ст. 2 Закону України "Про фермерське господарство" відносини, повязані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Таким чином, з системного аналізу вищезазначених норм діючого законодавства вбачається, що питання надання земельних ділянок державної та комунальної власності для створення фермерських господарств безпосередньо регулюється не тільки Земельним кодексом України, але і Законом України "Про фермерське господарство".

Зокрема, ч. 1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. У заяві зазначаються бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Тобто, з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Імперативність зазначених норм полягає в тому, що така заява чи клопотання має містити обовязкові реквізити, зокрема, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Ведення фермерського господарства є прогресивною формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

В свою чергу завданнями законодавства, яке регулює питання надання земельних ділянок для фермерського господарства, є раціональне використання земель.

Судом встановлено, що орендна плата за використання вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 не сплачується, оскільки у нього відсутня орендована земельна ділянка, що свідчить про її нераціональне використання, оскільки бюджет не отримує значні суми коштів у вигляді орендної плати. Наявність не скасованого розпорядження Чернігівської райдержадміністрації щодо земельної ділянки унеможливлює вирішення питання про надання її в користування іншим особам з метою ефективного та оплатного використання.

Водночас, враховуючи, що воно не створило для сторін жодних прав та обовязків щодо ефективного та раціонального використання земельної ділянки, є неекономним, оскільки не забезпечило надходження коштів до бюджету за використання землі.

Слід також зауважити, що відповідно поданих клопотань наказами Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 24.07.2014 Іванівській сільській раді надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок площами 33,00 га, 22,00 га, 5,50 га, 15,50 га, 52,30 га, 109,90 га у постійне користування для сінокосіння і випасання худоби. Проте, з наявних картографічних та схематичних матеріалів (поданих до Головного управління Іванівською сільською радою та матеріалів, доданих до позовної заяви) неможливо встановити факт накладання земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту землеустрою на яку надано ОСОБА_3, на земельні ділянки, які передбачені для відведення Іванівській сільській раді для створення громадського пасовища.

Отже, суд погоджується із обґрунтуваннями позивача про те, що порушення інтересів держави полягає у видачі відповідачем розпорядження, яке в силу ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", на сьогодні є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуванням чи фактичним результатом.

Крім того, суд зазначає, що даним розпорядженням надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на 5 років загальною площею 6,10 га (з них 2,40 га ставків водного фонду).

Як зазначено в ст.1 Водного кодексу України, ставок - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів. Тобто даним розпорядженням надано дозвіл на розробку проекту відведення на землі сільськогосподарського призначення земель водного фонду. При цьому ст.19 Земельного кодексу України закріплено такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення: землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч.1 ст.20 Земельного кодексу України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Положеннями ч.5 ст.20 Земельного кодексу України, зокрема, визначено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених ст.ст.31, 33-37 цього Кодексу.

В свою чергу, ст.58 Земельного кодексу України визначає склад земель водного фонду. До земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Відповідно до ст.59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. На час прийняття Чернігівською райдержадміністрацією ст.59 Земельного кодексу України передбачала, що громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Землі водного фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування: а) державним водогосподарським організаціям для догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами, а також ведення аквакультури тощо; б) державним підприємствам для розміщення та догляду за державними об'єктами портової інфраструктури; в) державним рибогосподарським підприємствам, установам і організаціям для ведення аквакультури.

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом.

Статті 58 та 59 Земельного кодексу України не передбачали та не передбачають на даний час, що землі водного фонду можуть передаватись у власність чи користування для ведення фермерського господарства.

Ведення водного господарства немає нічого спільного з веденням фермерського господарства, що вказує на несумісність за своєю суттю поняття та виду господарської діяльності, в звязку з чим суд приходить до висновку, що даним розпорядженням надано дозвіл на розробку проекту відведення на землі сільськогосподарського призначення земель водного фонду, що суперечить зазначеним нормам земельного та водного законодавства.

Отже, у сукупності зазначені обставини становлять державний інтерес, в основі якого покладено потребу у здійсненні загальнодержавних дій щодо охорони землі як національного багатства. Нераціональне використання земельних ділянок за призначенням призводить до погіршення її якості та властивостей в цілому, ставить під загрозу її подальше ефективне використання, забезпечення збереження та відтворення природної цінності. Наявність не скасованого розпорядження Чернігівської РДА щодо земельної ділянки унеможливлює вирішення питання про надання її у користування інших осіб з метою ефективного та оплатного використання.

В силу прямої дії ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідачем не дотримано положень Земельного кодексу України, Закону України "Про фермерське господарство", Водного кодексу України та, як наслідок, посадовими особами Чернігівської районної державної адміністрації неналежно виконано покладені на них завдання. З огляду на встановлене вище, розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 № 770 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства" прийнято з порушеннями земельного та водного законодавства, а отже є протиправним і підлягає скасуванню, відповідно позовні вимоги належить задовольнити.

Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 №770 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства.

Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. ст. 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Житняк