Справа № 125/540/15-а
Суддя: Єрмічова В. В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №125/540/15-а
Провадження №2-а/125/4/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Єрмічової В.В.,

при секретарі судового засідання Грабчак І.О.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС 20-го взводу роти ДПС с.Атаки Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 08 березня 2015 року о 14:15 годині на автомобільній дорозі Житомир-Чернівці, 302 км, він керував транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, та був зупинений інспектором ДПС 20 взводу ДПС с.Атаки Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_2 Останнім було складено щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення через порушення п.16.12 ПДР України та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КпАП України, за те, що позивач не надав переваги в русі транспортному засобу, що наближався праворуч на перехресті рівнозначних доріг з рухом по колу. Позивач не погодився із зазначеним та намагався пояснити інспектору ДПС фактичні обставини події, а саме те, що рухаючись на перехресті рівнозначних доріг з рухом по колу, він не заважав транспортному засобу, що наближався далеко праворуч. Враховуючи поняття перешкоди та небезпеки для руху, визначені у п.1.10 ПДР України, у даному випадку ніякої перешкоди або небезпеки для транспортного засобу не було створено. Оскільки ознаки, перелічені у п.16.12 ПДР України, відсутні, тому у відповідача не було підстав для застосування даного пункту. Для надання переваги в русі дозволяється зупинятися як в межах перехрестя, так і перед ним, але головною умовою є недопущення створення перешкод транспортним засобам, які мають перевагу, а також пішоходам. Не виключається одночасний проїзд перехрестя транспортними засобами з різних напрямків за умови, що траєкторії їх руху не перетинаються або зливаються. Позивач вважає, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем були допущені значні порушення процесуального закону й невірно тлумачено вимоги Правил дорожнього руху України. Так, згідно з п.16.12 ПДР України на перехресті доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. Відповідач при розгляді справи не прийняв до уваги суть терміну "дати дорогу" з урахуванням п.1.10 ПДР України, де вказано, що дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. У переліку термінів Правил дорожнього руху України словосполучення "надати перевагу у русі" відсутнє. Згідно вказаного пункту Правил дорожнього руху України вимога "дати дорогу" вважається виконаною, коли учасники дорожнього руху, які мають перевагу, не були змушені змінити напрямок або швидкість. Вважає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення та постанова не відповідають вимогам закону. Це вбачається з самого складу зазначеного правопорушення та обсягу доказів. Так, у протоколі та постанові відсутні відості про транспортний засіб та його водія, що наближався праворуч на перехресті рівнозначних доріг з рухом по колу, якому нібито позивач створив перешкоду та небезпеку. У відповідності до вимог, передбачених ст.269 КпАП України, така особа може бути потерпілим, або відповідно до вимог, передбачених ст.272 КпАП України, свідком. Сам характер порушення Правил дорожнього руху України, за яке позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, вказує на неможливість його вчинення без потерпілих або свідків. У відповідності до вимог, передбачених ст.251 КпАП України, пояснення цих осіб є доказами по справі. Не приєднання до справи не тільки пояснень, але й не залучення потерпілих або свідків, грубо протирічить ст.256 КпАП України та вказує на відсутність в справі передбачених законом доказів. При цьому, відповідачем порушено обов'язок дослідити всі обставини у справі та докази до яких належать, в тому числі, пояснення свідка та потерпілого. Отже, інспектор ДПС склав щодо позивача протокол про адміністративне правопорушення не маючи при цьому достовірних даних про порушення останнім Правил дорожнього руху України. Крім того, позивачу було не повністю роз'яснені його права, передбачені ст.268 КпАП України та ст.63 Конституції України. Клопотання позивача про опитування свідка, який перебував в його транспортному засобі в момент проїзду перехрестя рівнозначних доріг з рухом по колу, відповідач в грубій формі відхилив та відмовився внести прізвище свідка до протоколу. Вказане підтверджує ще й упереджене ставлення до нього інспектора ДПС, який склав протокол та виніс постанову майже одночасно. Права позивача щодо дачі пояснень, що передбачено ст.268 КпАП України, фактично не були реалізовані при розгляді справи, оскільки поки останній записував до протоколу свої пояснення, відповідач в цей час виніс постанову в справі про адміністративне правопорушення та визначив вид стягнення. Позивач вважає, що відповідачем не були виконані вимоги ст.280 КпАП України щодо розгляду всіх обставин справи; недотримано вимог п.1.10 ПДР України; порушено п.1.6 розпорядження МВС України №466 від 21.05.2009 про виключення випадків складання відносно водіїв транспортних засобів адміністративних протоколів без доведення їхньої вини чи достатніх доказів допущення ними порушень Правил дорожнього руху України (фото-, відеоматеріалів, показів свідків тощо); порушено ст.251 КпАП України, оскільки відповідачем у протоколі не зазначена та не долучена інформація про відеофіксацію правопорушення, не вказано назву, модель, серійний номер технічного засобу, на який, зі слів інспектора ДПС, здійснювалася відеофіксація. Враховуючи те, що на вимогу позивача відповідач не надав сертифікат та документ про повірку техзасобу на який здійснювалась відеофіксація вищевказаного, застосування такого пристрою відповідачем було неправомірним. Так, згідно з п.18.10 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС "Під час несення служби працівникам підрозділів ДПС забороняється використовувати технічні засоби та прилади, які не сертифіковані в Україні та не пройшли повірку або мають свідоцтво про повірку, термін дії якого минув". Згідно п.2 переліку до Наказу №33 від 01 березня 2010 року "Про затвердження переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах ДАІ МВС для виявлення та фіксування порушень Правил Дорожнього руху України" застосовуються спеціальні технічні засоби, які працюють в автоматичному режимі, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису: вимірювач швидкості радіолокаційний відеозаписувальний "Визир" з активованою функцією "автоматичний режим" модифікації "Визир 03"; вимірювач швидкості радіолокаційний з фотофіксацією "Арена"; лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів "ТруКам". Оскільки документів на відеокамеру в інспектора не було, тому з урахуванням положень ст.ст.32,62 Конституції України, такі докази вважаються незаконними. Крім того, в оскаржуваній постанові відповідач не посилався на відеофіксацію, як на доказ вчинення позивачем правопорушення, що вказує на відсутність такого доказу. Вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС1 №934719 від 08 березня 2015 року прийнятою з порушенням чинного законодавства, необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується розпискою позивача про вручення повістки про виклик у суд на 04 лютого 2016 року, однак останній подав заяву, де просить позов задовольнити повністю та провести розгляд справи у його відсутності, та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення відповідачу повістки про виклик у суд на 04 лютого 2016 року.

Враховуючи заяву позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення серії ПС1 №934719 від 08 березня 2015 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що позивач ОСОБА_1 08 березня 2015 року о 14:25 годині на автомобільній дорозі Житомир-Чернівці, 302 км, керуючи транспортним засобом марки «Мерседес-Бенц», державний номерний знак НОМЕР_1, не надав переваги в русі транспортному засобу, що наближався праворуч на перехресті рівнозначних доріг з рухом по колу (а.с.8).

Згідно з п.1.10 ПДР України термін "дати дорогу" має таке значення: вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Відповідно до п.16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов'язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП №461087 від 08 березня 2015 року (а.с.7), у постанові серії ПС1 №934719 від 08 березня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України (а.с.8) або в додатках до них відсутні відомості щодо транспортного засобу, що рухався на автомобільній дорозі Житомир-Чернівці, 302 км, якому позивач ОСОБА_1 не надав перевагу в русі, та свідків вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КпАП України.

Згідно з ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.7 КпАП України провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.3 ст.7 КпАП України застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.33 КпАП України при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно з ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ст.251 КпАП України доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, яві використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до абзацу третього п.21 ст.11 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року, який втратив чинність на підставі Закону № 580-VIII ( 580-19 ) від 02 липня 2015 року, міліції для виконання покладених на неї обов'язків надається право: використовувати передбачені нормативно-правовими актами технічні засоби, в тому числі засоби фото- і відеоспостереження, для виявлення та фіксування порушень правил дорожнього руху.

Згідно з п.19.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року №111, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 р. за N 576/16592, інформація про використання технічного засобу чи приладу працівником Державтоінспекції заноситься в графу 6 постової відомості (додаток 5).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті є неприпустимим спрощений підхід до розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з'ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КпАП України, у тому числі шляхом допиту свідків. Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В порушення зазначених вимог, відповідач спрощено підійшов до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, не з'ясував всіх обставин, перелічених у статтях 247 і 280 КпАП України; справа про адміністративне правопорушення була розглянута без підготовки до розгляду та без вирішення питань, які наведені у ст.278 КпАП України; при винесені оскаржуваної постанови не врахувано та не надано належної оцінки поясненням позивача; суду не надано належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем вищевказаного адміністративного правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити та скасувати постанову інспектора ДПС 20-го взводу роти ДПС с.Атаки Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_2 серії ПС1 №934719 від 08 березня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України; п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті; абзацу третього п.21 ст.11 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року, який втратив чинність на підставі Закону №580-VIII (580-19) від 02 липня 2015 року, ВВР, 2015, №40-41, ст.379; п.19.4 Інструкції з питань діяльності підрозділів дорожньо-патрульної служби Державтоінспекції МВС, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 березня 2009 року №111, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2009 року за N 576/16592; п.п.1.10, 6.12 Правил дорожнього руху України, керуючись ч.ч.2,3 ст.7, ч.1 ст.9, ч.2 33, ч.2 ст.122, ст.ст.251,247,278,280 КпАП України, ст.ст.9,11, ч.1 ст.69, ч.2 ст.71, ст.ст.159-163 КАС України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора ДПС 20-го взводу роти ДПС с.Атаки Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову інспектора ДПС 20-го взводу роти ДПС с.Атаки Хотинського району Чернівецької області ОСОБА_2 серії ПС1 №934719 від 08 березня 2015 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КпАП України скасувати.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: