Справа № 813/7402/13-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року Справа № 876/14444/13

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Левицької Н.Г.,Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «В.Д.С.Агро» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання незаконним та скасування припису, -

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «В.Д.С.Агро» (надалі ТзОВ «В.Д.С.Агро») звернулося з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання незаконним та скасування припису

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що під час перевірки Державна екологічна інспекція у Львівській області дала неправильну оцінку обставинам, що перевірялись, тому й припис є незаконним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги. Суд виходив з того, що позивач має дозвіл на спеціальне водокористування, в якому зазначено цілі, встановлено ліміт забору та використання підземних вод. Збір води здійснюється зі свердловини, розташованої на території підприємства, на яку мається паспорт. Перевіркою не встановлено перевищення збору води зі свердловини більше ніж 300 кубічних метрів на добу. Відтак, вимога інспекції щодо необхідності отримання спеціального дозволу на користування надрами є безпідставною, оскільки позивач не перевищує ліміт, встановлений ст.23 Кодексу України про надра. Не заслуговують уваги доводи, що підприємство не здійснює обліку забору води, позаяк останнім надано Журнал обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальними приладами та обладнаннями, надано фотокопії лічильника насосу на воду із зображенням реального показника. Отже, вимоги пунктів 1,2,3 припису №815-06 від 11.09.2013 року є безпідставні.

Щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, то в результаті господарської діяльності підприємства утворюються відходи 4-го класу небезпеки курячий послід та здохла птиця. З матеріалів вбачається, що курячий послід вивозиться на сільськогосподарські угіддя як добриво, що підтверджується Паспортом відходів, а здохла птиця зберігається в металевих ємкостях та передається Костопільській філії ДП «Укрветсанзавод» згідно договору від 03.06.2013 року №25 та факт виконання підтверджується приймальними квитанціями, накладними.

З приводу люмінесцентних ламп, то їх кваліфіковано як відходи І класу небезпеки, маються на підприємстві, однак останнє має на них гарантію на 10 років від заводу виробника. По закінченні гарантійного строку на лампи буде укладено договір зі спеціалізованою організацією для їх заміни і утилізації, а на даному етапі потреби в цьому немає.

З приводу охорони атмосферного повітря, то взято до уваги дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, звіт по інструментальному контролю вмісту забруднюючих речовин в організованих викидах стаціонарних джерел ТзОВ «В.Д.С.Агро», акти відбору проб викидів стаціонарних джерел, порушень не виявлено, відтак вимоги припису безпідставні.

З приводу вимоги надати інформацію, то позивачем надано відповідь на запит по суті, а ненадання витребуваних довідок не свідчить про ненадання відповіді взагалі. Відтак, вимога п.7 припису є протиправною, оскільки виконана підприємством в межах перевірки, а підстав вимагати інформацію після перевірки немає.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

З приводу вимоги щодо охорони та використання водних ресурсів, зазначає, що реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води можлива лише при сукупності усіх умов, передбачених ст.23 Кодексу України про надра. Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги посилання відповідача на міждержавний стандарт «ГОСТ 17.1.1.04-80». Тому в даному випадку застосування ст.23 Кодексу України про надра є неможливим, оскільки підземні води використовуються для виробничих потреб.

З приводу відходів, то судом безпідставно не взято до уваги п. «а» ст.32 Закону України «Про відходи», позаяк забороняється вести будь-яку господарську діяльність, повязану з утворенням відходів, без одержання лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів. Крім того, відсутній на підприємстві договір на утилізацію відходів люмінесцентні лампи.

Відносно охорони атмосферного повітря, то підприємством проведено контроль встановлених нормативів допустимих викидів в 2012 році, однак такий контроль необхідно проводити 1 раз на рік і постійно.

З приводу надання інформації, то законодавством передбачено обовязок субєктів господарювання вести облік використаної води із розмежуванням потреб, на які вона використовується, однак такої звітності подано не було.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вбачає її аргументованою.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено, що основними видами діяльності ТзОВ «В.Д.С. Агро» є розведення свійської птиці, вирощування зернових, бобових, олійних культур, виробництво м'яса, м'яса свійської птиці, виробництво готових кормів для тварин, оптова торгівля м'ясом.

Державна екологічна інспекція у Львівській області провела перевірку ТзОВ «В.Д.С. Агро» з питань дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, про що складено акт № 1713/06. Перевіркою встановлено ряд порушень, які зобов'язано усунути на підставі припису № 815-06 від 11.09.2013 року. Цим приписом зобов'язано ТзОВ «В.Д.С. Агро»:

1) не здійснювати забір підземних прісних вод на виробничі потреби без спеціального дозволу на користування надрами;

2) вести облік кількості забраної води із свердловини;

3) оснастити водозабір свердловини пристроями та вимірювальною апаратурою, що здійснюють облік об'єму води.

4) визначити та погодити склад і властивості відходів відпрацьованих люменісцентних ламп;

5) здійснювати заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам, підприємствам, установам, організаціям, що займаються збиранням, обробленням, утилізацією відходів;

6) вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, зберігаються

7) провести контроль норм ГДВ у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел.

8) надати довідку про об'єми добутих на виробничі потреби підприємства підземні прісні води з свердловини з 08.08.2011 року по 03.09.2013 рік за кожен рік окремо, довідку про рух поголів'я курей, що вирощувались на підприємстві з 08.08.2011 року по 03.09.2013 рік за кожен рік окремо.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

З приводу охорони та використання водних ресурсів.

Відповідно до ст.1 Кодексу України про надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Надра, відповідно до ст.4 Кодексу України про надра є власністю народу України і надаються тільки у користування.

Статтею 14 Кодексу України про надра визначено види користування надрами, одним із яких є видобування корисних копалин. Відповідно до Гірничого закону України, корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки. Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» - підземні питні води віднесені до корисних копалин.

Відповідно до статей 14,19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Спеціальний дозвіл можна отримати у встановленому порядку відповідно до ст. 16 Кодексу України про надра та Порядку надання у відповідному році спеціальних дозволів на користування надрами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2010 року №596 спеціальний дозвіл на користування надрами надається на такі види робіт: геологічне вивчення надр, видобування корисних копалин, будівництво та експлуатацію підземних споруд.

Статтею 21 Кодексу України про надра передбачено отримання спеціального дозволу на користування надрами для видобування прісних підземних вод.

Відповідно до ст.23 Кодексу України про надра, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько- побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

В той же час новою редакцією статті 23 Кодексу України про надра встановлено обмеження для реалізації цього права; по-перше межами наданих земельних ділянок, по-друге, визначивши мету видобування - для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, та по-третє, обмеживши таке видобування продуктивністю водозаборів підземних вод, яке не перевищуватиме 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином реалізація права землевласника та землекористувача видобувати підземні води можлива лише при сукупності усіх умов, передбачених статтею 23 Кодексу України про надра .

Забір води для виробничих потреб підтверджується Дозволом на спеціальне водокористування №Укр-2026-13/Льв. від 24.04.2013 року (а.с.27). Зокрема, у пп. «а» п.5 вказаного дозволу (мета водокористування) вказано, що «водопостачання господарсько-питних та виробничих потреб птахофабрики». Відповідно до п.6 Дозволу, забір підземних вод здійснюється з використанням для виробничих потреб.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається за клопотанням самого підприємства з обовязковим зазначенням у ньому потреб на які буде використовуватись вода.

У клопотанні про погодження умов та отримання дозволу на спеціальне водокористування для водопостачання птахофабрики ТзОВ «В.Д.С. АГРО» самим підприємством зазначено, що використання води буде здійснюватись окремо на господарсько-побутові та окремо на виробничі потреби.

Апелянт покликається на ГОСТ 17.1.1.04-80, що містить розділ «промислові потреби (без теплоенергетики)», який, з поміж іншого, включає в себе: господарсько-питні та комунально-побутові потреби промислових підприємств (і гасіння пожеж) з використанням як води питної так і води технічної. Зазначає,що, підприємство може мати свої власні господарсько-питні та комунально - побутові потреби, які водночас є промисловими (виробничими) потребами і не є потребами населення.

Таким чином, в даному випадку застосування статті 23 Кодексу України про надра є неможливим, оскільки позивач здійснює використання підземних вод для виробничих потреб.

З приводу поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту «а» статті 32 Закону України «Про відходи» з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоровя людини забороняється вести будь-яку господарську діяльність, пов'язану з утворенням відходів, без одержання від уповноважених органів виконавчої влади у сфері доводження з відходами лімітів на обсяги утворення та розміщення відходів.

Відповідно до пункту «в» статті 17 Закону України «Про відходи» суб'єкти господарської діяльності в сфері поводження з відходами зобов'язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища ступінь їх небезпеки для навколишнього природного середовища та здоров'я людини.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про відходи» відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Відповідно до п.30 ст.1 Закону України «Про відходи» джерело утворення побутових відходів - об'єкт, на якому утворюються побутові відходи (житловий будинок, підприємство, установа, організація, земельна ділянка).

Отже, укладення договорів на передачу відходів (курячий послід, здохла птиця) не звільняє позивача від обовязку отримання дозволу на розміщення та ліміту на утворення та розміщення відходів.

Люмінесцентні лампи, які зберігаються на території підприємства не належать до побутових відходів, а згідно постанови КМУ від 13.07.2000 року №1120 відносяться до розділу А Жовтого переліку відходів та входять до групи небезпечних відходів (так як містять ртуть).

Договір на утилізацію відходу - люмінесцентні лампи на підприємстві відсутній. Гарантія на них від заводу - виробника не звільняє позивача від отримання дозволу на розміщення та ліміту на утворення та розміщення відходів.

З приводу охорони атмосферного повітря.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» підприємства, установи, організації та громадяни суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких повязана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «В.Д.С. Агро» проведено контроль встановлених нормативів допустимих викидів в 2012 році, проведених ТзОВ НДВП «Екологія».

Проте, згідно з п.5 дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-1 від 21.08.2009 року з терміном дії до 21.08.2014 року такий контроль необхідно проводити 1 раз на рік і постійно.

З приводу вимоги про надання інформації.

Наказом Державного комітету статистики України №230 від 30.09.1997 року «Про затвердження форми державної статистичної звітності №2-ТП (водгосп)» було затверджено і введено в дію форму державної статистичної звітності №2-ТП (водгосп) «Звіт про використання води» та Інструкцію щодо її заповнення. Згідно п.1.1. Інструкції щодо заповнення форми №2-ТП (водгосп), затвердженої наказом Державного комітету статистики України №230 від 30.09.1997 року, така інструкція є обов'язковою для використання підприємствами (організаціями) - водокористувачами незалежно від їх відомчого підпорядкування та форми власності.

У таблиці 1 звіту за формою №2-ТП (водгосп) відображається інформація щодо забраних самостійно, одержаних від інших підприємств, використаних, переданих та втрачених вод. У відповідності до пункту 5.11. Інструкції щодо заповнення форми №2-ТП (водгосп), затвердженої наказом Державного комітету статистики України №230 від 30.09.1997 року, показник гр.10 таблиці 1 звіту за формою №2-ТП (водгосп) включає обсяги води, використаної для задоволення всіх господарських, побутових і комунальних потреб населення і працівників на підприємствах і організаціях, крім сільськогосподарських (наростаючим підсумком з початку року), а показник гр.11 враховує повний обсяг використаної води для виробничих (технічних) потреб, включаючи обсяг свіжої води, що надходить на підживлення систем оборотного водопостачання (наростаючим підсумком з початку року).

Згідно абз.2 п.1.1. цієї ж Інструкції, звіт за формою №2-ТП (водгосп) підписує керівник підприємства (організації), який несе відповідальність за правильність складання звіту та достовірність наведених в ньому даних.

Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України підприємство зобовязане подавати щорічну статистичну звітність форми- 2ТП (водгосп)

Отже чинним законодавством передбачено обовязок субєктів господарювання вести облік використаної води із розмежуванням потреб на які вона використовується.

Згідно п. 4.7 Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10 вересня 2008 року № 464 державні інспектори під час проведення перевірок мають право: відбирати зразки продукції, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного контролю, відповідно до закону.

Держекоінспекцією було надано запит №06-8398 від 02.09.2013 року щодо надання довідки про обсяг видобутих на виробничі потреби підземних прісних вод.

Використання довідки підприємства для визначення фактичного обсягу води, використаної самовільно, передбачено п.9.2 «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої Міністерством охорони навколишнього природного середовища за №389 від 20.07.2009 року.

Відповідно до письмової відповіді ТзОВ «В.Д.С. Агро» підприємством не ведеться облік такої інформації.

Крім того, обрана правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 23.06.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах та не суперечить практиці Вищого адміністративного суду України (ухвала від 01.04.2015 року по справі № К/800/41729/13).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Львівській області задоволити, скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2013 року у справі № 813/7402/13-а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «В.Д.С.Агро» до Державної екологічної інспекції у Львівській області про визнання незаконним та скасування припису відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

судді Н.Г. Левицька

ОСОБА_1

Повний текст виготовлено 09.02.2016 року