Справа № 810/6510/13-а
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2015-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2015 року 810/6510/13-а

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ранголі» до Бориспільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Суть спору: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ранголі" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та з урахуванням змінених позовних вимог просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.11.2013 №, № та №.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що висновки контролюючого органу про порушення позивачем податкової дисципліни є протиправними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, позивач не погоджується з твердженням відповідача про заниження ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Ранголі" доходів, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування, та податкових зобовязань з податку на додану вартість через непідтвердження факту наявності гербіциду «Метрон» у кількості 19140 літрів, та зазначає, що відповідний обсяг гербіциду є залишком нереалізованої продукції, від отримання якої відмовився контрагент позивача ТОВ «Агріїлд». При цьому, позивач посилається на те, що відповідні обставини були встановлені та оцінені Київським окружним адміністративним судом при розгляді справи №2а-5941/12/1070.

Крім того, з приводу тверджень контролюючого органу про непідтвердження фактів придбання засобів захисту рослин Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів, позивач зазначає, що відповідний товар був придбаний ним у ТОВ «Мінотавр Плюс» та в подальшому був реалізований ТОВ «Українські аграрні інвестиції» і СВК «Ставровський», у звязку з чим висновки ДПІ вважає необґрунтованими.

Також позивач зазначає, що реальність та товарність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Рейтар» та ТОВ «Річ Альянс» підтверджується відповідним первинними документами бухгалтерського та податкового обліку.

З приводу викладеного в акті перевірки факту порушення вимог законодавства при здійсненні операцій в сфері готівкового обігу позивач зазначає, що сума повернутої засновником товариства ОСОБА_2 позики в сумі 334 740 грн. була оприбуткована в касі підприємства за прибутковим касовим ордером №5 від 19.04.2011, а сума одержаної 08.06.2012 з банку готівки в розмірі 31570,54 грн. для виплати заробітної плати була оприбуткована в касі у той самий день прибутковим касовим ордером №6, у звязку з чим факти порушення відсутні.

Відповідач проти позову заперечував з підстав, зазначених у відповідних письмових запереченнях, зазначаючи при цьому, що господарські операція позивача з контрагентами ТОВ «Рейтар» та ТОВ «Річ Альянс» носять безтоварний характер; придбання та подальша реалізація засобів захисту рослин Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів не підтверджується відповідними документами, адже факт реалізації товарів відбувався раніше за факт їх придбання; факт наявності гербіциду «Метрон» у кількості 19140 літрів позивачем не підтверджений, у той час як він обліковується на бухгалтерському рахунку, що свідчить про заниження доходів та податкових зобовязань з ПДВ. Крім того, відповідач посилається на виявлені під час проведення перевірки факти порушення в сфері готівкового обігу у вигляді неоприбуткування у встановлені строки готівки у касі підприємства.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014, адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 20.11.2013 №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.05.2015 постанова Київського окружного адміністративного суду від 06.12.2013 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.08.2015 відповідач у справі Бориспільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Київській області, був замінений на правонаступника Бориспільську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був проінформований належним чином.

Представник позивач подав до суду заяву про здійснення розгляд справи за його відсутністю у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 ОСОБА_3 від 30.11.2009 р. № 1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

В С Т А Н О В И В:

У період з 19 вересня 2013 року по 16 жовтня 2013 року Бориспільською ОДПІ було проведено планову виїзну перевірку ТОВ Ранголі з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2010 року по 31 березня 2012 року, за результатами якої 06 листопада 2013 року складено Акт №232/22-1/35866777 (далі по тексту Акт перевірки).

За наслідками проведення контрольного заходу податковим органом встановлено допущення позивачем порушень вимог:

- пункту 135.1, підпункту 135.4.1 пункту 135.4 статті 135, пункту 135.1, підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135, пункту 138.4 статті 138, підпункту139.1.9 пункту 139.1 Податкового кодексу України, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України Про оподаткування прибутку підприємств, в результаті чого занижено суму податку на прибуток у розмірі 1270869,00 грн. в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток за IV квартал 2011 року та Ш квартал 2012 року;

- абзацу б пункту 187.1 статті 187, пункту 185.1 статті 185, пункту 194.1 статті 194, абзацу а пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України Про податок на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 998401,00 грн. та завищено від'ємне значення податку на додану вартість у сумі 68664,00 грн.;

- підпункту 2.6 постанови Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 Про затвердження положення про порядок ведення касових операцій у національній валюті України, в результаті чого не оприбуткована у встановленому законом порядку у касі підприємства поворотна матеріальна допомога на загальну суму 366310,54 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що тим, що позивачем не включено до складу доходів та до складу податкових зобов'язань з ПДВ суми від продажу/інших операцій щодо гербіциду "Метрон", оскільки в ході проведення перевірки встановлено, що гербіцид "Метрон" обліковується на бухгалтерському рахунку 28 "товари", проте його фактичну наявність не підтверджено, оскільки відповідь на запит про надання податкової інформації позивачем не надана. У звязку з цим контролюючим органом зазначено про неможливість підтвердження фактичної наявності гербіциду "Метрон" у кількості 19140 літрів за ціною придбання 235,00 грн. (без ПДВ)/літр на загальну суму 4497900,00 грн. (без ПДВ). На думку відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ранголі» приховано продаж цього товару, в результаті чого занижено податкове зобовязання з ПДВ в розмірі 899580,00 грн. та занижено дохід від реалізації на суму 4497900,00 грн.

Також під час перевірки було встановлено, що позивачем занижено задекларовані показники у рядку 03 Декларації "Інші доходи" за ІІІ квартал 2012 року в сумі 67142400 грн., завищено собівартість реалізованих товарів за ІІІ квартал 2012 року на загальну суму 596674,00 грн. та завищено податковий кредит за вересень 2012 року на загальну суму 119335,00 грн., оскільки у складі собівартості реалізованих товарів підприємством відображено вартість товарів, які не були фактично отримані від ТОВ "Мінотавр Плюс" у зв'язку з тим, що відповідно до даних бухгалтерського та податкового обліку за 2012 рік "Віспар" у кількості 7700 літрів, "Круізер" у кількості 85 літрів не обліковується на рахунках (складах) станом на вересень 2012 року, а було реалізовано в серпні 2012 року, тобто, як вважає податковий орган, зазначені товари були безоплатно отримані в серпні 2012 року.

Фактично такий висновок заснований на виявленій відсутності в обліку позивача товарів Віспар у кількості 7700 л., Круізер 85 л. та ненаданні останнім документів на підтвердження їх придбання у період, що перевірявся та передував їх реалізації іншим субєктам господарської діяльності.

Крім того, відповідач в акті перевірки зазначає про отримання від Вишгородської ОДПІ Іванківського відділення ГУ Міндоходів у Київській області акта №646/2300/33011171 від 08.08.2011 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Рейтар" та від ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві акта №1092/2208/37450227 від 27.11.2012 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Річ Альянс", якими встановлено порушення ч. 5 ст.203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 Цивільного кодексу України в частині недодержання вимог зазначених статей в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, здійснених ТОВ "Рейтар" та ТОВ "Річ Альянс" при придбанні та продажу товарів (послуг). Товар (послуги) по вказаних нікчемних правочинах, за твердженням контролюючого органу, не був переданий в порушення ст. 662, ст. 655 та ст. 656 Цивільного кодексу України.

На думку податкового органу, діяльність вказаних підприємств здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про нікчемність укладених ним угод, як із постачальниками, так і з покупцями та відсутність об'єктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг).

На підставі цього, податковий орган прийшов до висновку, що ТОВ "Ранголі" фактично не отримано товари від ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", ТОВ "Мінотавр Плюс".

Також в акті перевірки контролюючим органом було зазначено, що 19.04.2011 приймання поворотної матеріальної допомоги від ОСОБА_4 в розмірі 334740,00 грн. не було оприбутковано у встановленому порядку в касі підприємства, так само як і отримана 08.06.2012 з банку готівка для виплати заробітної плати в розмірі 31570,54 грн.

На підставі висновків акта перевірки Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 20.11.2013, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань з податку на додану вартість на 1474428 грн., з них за основним платежем - 998401 грн., штрафні санкції - 476027 грн.;

- № від 20.11.2013, згідно з яким позивачу збільшено суму грошових зобов'язань підприємства з податку на прибуток приватних підприємств на 1573585 грн., з них за основним платежем - 1270869 грн., штрафні санкції - 302716 грн.;

- № від 20.11.2013, згідно з яким до позивача за неоприбуткування готівки в касі підприємства застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1831553 грн.

Вважаючи висновки податкового органу про порушення позивачем вимог законодавства та прийняті на їх підставі податкові повідомлення-рішення необґрунтованими і протиправними, ТОВ "Ранголі" звернулось з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Щодо господарських операцій з купівлі/продажу гербіциду "Метрон".

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2012 між ТОВ "Ранголі" (Покупець) і ТОВ "Віннерком" (Постачальник) укладено Договір поставки № 10, пунктом 1.1 якого передбачено, що в порядку та на умовах, визначених Договором, Постачальник зобовязується поставити (передати) в обумовлені строки Покупцю засоби захисту рослин («Товар»), вказані в специфікації, що є невідємною частиною цього договору, а Покупець зобовязується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату.

Кількість, номенклатура, ціна товару, а також умови оплати, поставки та місце поставки товару визначаються в специфікації, що є невідємною частиною цього договору (п. 1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.5 Договору датою поставки товару вважається дата одержання товару, вказана у видатковій накладній.

В розділі 6 Договору сторони обумовили, що умови та порядок проведення розрахунків за кожну партію товару визначаються в специфікації до даного договору, яка є невідємною частиною.

Оплата товару здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов цього договору ТОВ «Віннерком» передало позивачеві товар засіб захисту рослин Метрон у кількості 19200 л. на загальну суму 5414400,00 грн., у тому числі ПДВ 902400,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 30.04.2012 № РН 0000217, підписаною обома сторонами та скріпленою печатками підприємств (т. 3, а.с. 200).

Крім того, постачальником була виписана податкова накладна №14 від 30.04.2012 на цю саму суму (т. 1, а.с. 99).

В подальшому, за видатковою накладною №РН-0000251 від 31.05.2012 позивачем було передано ТОВ «Агріїлд» засіб захисту рослин Метрон у кількості 60 л. на загальну суму 16992,00 грн., у тому числі ПДВ 2832,00 грн. (т. 1 а. с. 101).

Проведення вказаних операцій в бухгалтерському обліку підтверджується карткою рахунку 281, з якої вбачається наявність залишку товару «Метрон» в кількості 19140 літрів (т. 3, а.с. 201).

Як було зазначено вище, підставою для висновку податкової інспекції щодо заниження позивачем податкового зобовязання з ПДВ в розмірі 899580,00 грн. та заниження доходу від реалізації на суму 4497900,00 грн. стало твердження відповідача про приховування позивачем приховано продажу товару «Метрон», оскільки в ході проведення перевірки встановлено, що гербіцид "Метрон" обліковується на бухгалтерському рахунку 28 "товари", проте його фактичну наявність не підтверджено, позаяк відповідь на запит про надання податкової інформації позивачем не надана.

В ухвалі від 27.05.2015 у цій справі Вищий адміністративний суд України зазначив, що ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не були досліджені первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт наявності у позивача гербіциду Метрон у кількості 19140 л., відсутність яких і стала підставою для визначення грошового зобовязання з податку на прибуток.

Відповідно до частини 5 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Під час нового розгляду справи судом було встановлено, що залишок гербіциду «Метрон» в кількості 19140 літрів вник у звязку з відмовою контрагента позивача - ТОВ «Агріїлд», придбати цей товар в повному обсязі раніше здійсненого замовлення.

Матеріали справи свідчать, що залишок гербіциду «Метрон» в кількості 19140 літрів станом на 30.09.2015 є нереалізованим, що підтверджується раніше вказаною карткою рахунку 281 (т. 3, а.с. 201) та спростовує твердження податкового органу про відсутність цього товару та приховування доходу від його реалізації.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що господарські операції між позивачем, ТОВ «Віннерком» та ТОВ «Агріїлд» з купівлі-продажу гербіциду «Метрон» були предметом розгляду у справі №2а-59/12/1070, факт реального здійснення яких підтверджений постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2013, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від13.06.2013 (т. 1, а.с.90-95).

За таких обставин, висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податкового зобовязання з ПДВ на суму 899580,00 грн. та заниження доходу від реалізації на суму 4497900,00 грн. за результатом аналізу операцій з купівлі-продажу гербіциду «Метрон» є протиправними, як і здійснені донарахування податкових зобовязань за цим епізодом.

Щодо господарських операцій з придбання у ТОВ «Мінотавр Плюс» засобів захисту рослин «Віспар» і «Круізер» та їх подальшої реалізації.

Так, судом встановлено, що 15.09.2012 між ТОВ «Мінотавр Плюс» (Постачальник) та ТОВ «Ранголі» (Покупець) був укладений договір №77/09, пунктом 1.1 якого передбачено, що Постачальник зобовязується поставляти покупцю товар, згідно із заявками покупця, а покупець зобовязується приймати та оплачувати вказаний товар.

Під товаром, згідно з п. 1.2 Договору, розуміються засоби захисту рослин, асортимент, кількість та ціна яких вказані в Додатку №1 (Специфікація) до даного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору покупець здійснює розрахунки з постачальником за поставлений товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у термін не більше 7 банківських днів з дати здійснення поставки та отримання від постачальника рахунку на сплату коштів. Датою поставки товару за даним договором є дата підписання представником покупця товарно-транспортної (або видаткової) накладної.

Матеріали справи свідчать, що за видатковою накладною №РН-000416 від 20.09.2012 позивачем був отриманий від ТОВ «Мінотавр Плюс» товар на загальну суму 716008,80 грн., у тому числі ПДВ 119334,80 грн., зокрема: засіб захисту рослин Віспар в кількості 7700 літрів та засіб захисту рослин Круізер в кількості 85 літрів. (т.1, а.с. 105).

28.09.2012 ТОВ «Мінотавр Плюс» була виписана позивачеві податкова накладна №107 на суму 716008,80 грн., у тому числі ПДВ 119334,80 грн. (т. 1, а.с. 106).

Згідно з наявними в матеріалах справи банківськими виписками (т. 1, а.с.107-111) оплата за цей товар здійснювалася позивачем наступним чином:

- 28.09.2012 170000,00 грн.;

- 01.10.2012 330000,00 грн.;

- 31.10.2012 90000,00 грн.;

- 02.11.2012 126008,80 грн.

Отже, розрахунок за придбаний товар був здійснений позивачем в повному обсязі.

У той же час, матеріали справи свідчать, що 29.03.2012 між ТОВ «Ранголі», як Постачальником, та ТОВ «Українські аграрні інвестиції», як Покупцем, був укладений договір на поставку товарів №27/12, предметом якого є поставка позивачем та придбання Покупцем товару засобів захисту рослин (т. 3, а.с. 207-210).

Аналогічний договір поставки №91/12 був укладений 20.08.2012 між позивачем та Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Ставровський» (т. 3, а.с. 213-217).

На виконання договору №97/12 від 20.08.2012 позивачем був поставлений СВК «Ставровський» товар засіб захисту рослин Віспар в кількості 500 літрів на загальну суму 46380,00 грн., у тому числі ПДВ в розмірі 7730,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000369 від 22.08.2012 (т. 1, а.с. 113) та довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №74 від 20.08.2012 (т. 1, а.с. 114).

22.08.2012 позивачем була виписана податкова накладна №29 від на суму 12667,19 грн., у тому числі ПДВ 2111,20 грн. (т. 1, а.с. 115).

На виконання умов договору №27/12 від 29.03.2012, за видатковою накладною №РН-0000362 від 16.08.2012 позивачем був поставлений ТОВ «Українські аграрні інвестиції» товар засіб захисту рослин Круізер в кількості 85 літрів на загальну суму 27607,32 грн., у тому числі ПДВ 4601,22 грн. (т. 1, а.с. 119).

За видатковою накладною №РН-0000364 від 21.08.2012 позивач поставив ТОВ «Українські аграрні інвестиції» засіб захисту рослин Віспар в кількості 7200 літрів на загальну суму 731721,60 грн., у тому числі ПДВ 121953,60 грн. (т. 1, а.с. 123).

16.08.2012 позивачем була виписана ТОВ «Українські аграрні інвестиції» податкова накладна №16 на суму 27607,32 грн., у тому числі ПДВ 4601,22 грн. (т. 1, а.с. 120).

21.08.2012 позивачем була виписана ТОВ «Українські аграрні інвестиції» податкова накладна №24 на суму 731721,60 грн., у тому числі ПДВ 121953,60 грн. (т. 1, а.с. 120).

Як було зазначено вище, висновок податкового органу про заниження позивачем доходів в 3 кварталі 2012 року на 671424 грн., завищення витрат в 3 кварталі 2012 року на 596674 грн. та завищення податкового кредиту у вересні 2012 року на 119335 грн. заснований на виявленій відсутності в обліку позивача товарів Віспар у кількості 7700 л., Круізер 85 л. та ненаданні останнім документів на підтвердження їх придбання у період, що перевірявся та передував їх реалізації іншим субєктам господарської діяльності, адже за даними позивача придбання цього товару було здійснено у вересні 2012 року, у той час як реалізація у серпні 2012 року.

Обґрунтовуючи причини вказаних розбіжностей, позивач зазначив, що при оформленні видаткових накладних від ТОВ «Мінотавр Плюс» на придбання засобів захисту рослин була допущена помилка в частині зазначення дати її виписки 20.09.2012, оскільки фактичною датою придбання товару є 21.08.2012. Також позивач зазначив про допущену помилку при виписці ТОВ «Українські аграрні інвестиції» видаткової накладної №РН-0000362 від 16.08.2012, позаяк вірною датою реалізації продукції є 21.08.2012. При цьому позивач вважає, що ці помилки не вплинули на правильність визначення суми податків.

Проте, суд вважає непереконливими вказані твердження позивача з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Відповідно до пунктів 201.6-201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктами 201.14-201.15 статті 201 Податкового кодексу України закріплено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з цим розділом.

Зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу. Платник податку веде реєстр виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума постачання та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку - продавця, який видав податкову накладну такому платнику податку. Форма і порядок заповнення реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлюються відповідно до вимог розділу II цього Кодексу.

Платники податку щомісяця в терміни, що передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі для яких цим розділом встановлено звітний податковий період - квартал, подають органу державної податкової служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

Згідно з пунктом 10 Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 N 1002 (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), у розділі II Реєстру відображаються отримані податкові накладні, розрахунки коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (додаток 2 до податкової накладної), ВМД, а також інші документи, на підставі яких здійснюється облік операцій з придбання товарів/послуг.

Придбання або виготовлення товарів/послуг та придбання (будівництво, спорудження) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи) на митній території України відображається на підставі податкових накладних, розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної (додаток 2 до податкової накладної), а також інших подібних документів, зазначених вище.

Судом встановлено, що податкова накладна №107 від 28.09.2012, виписана ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мінотавр Плюс» (індивідуальний податковий номер 20) при поставці товару (Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів) на загальну суму 716008,80 (у тому числі ПДВ 119334,80 грн.), була отримана позивачем 28.09.2012, що підтверджується наявним в матеріалах справи Реєстром виданих та отриманих податкових накладних за вересень 2012 року (№32 Розділу ІІ Реєстру, т. 3, а.с. 155).

Крім того, сума податку на додану вартість в розмірі 119334,80 грн. за цією податковою накладною була включена позивачем до складу податкового кредиту вересня 2012 року, про що свідчить Розділ ІІ Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2012 року (т. 3, а.с. 144, зв.).

Таким чином, враховуючи, що настання першої події припало саме на момент виписки податкової накладної, суд вважає підтвердженим факт отримання позивачем вищевказаного товару від ТОВ «Мінотавр Плюс» саме в вересні 2012 року, а не в серпні 2012 року, як стверджує позивач.

Суд звертає увагу на те, що дані податкової звітності з податку на додану вартість, зокрема, Додаток 5 та Реєстр виданих та отриманих податкових накладних, є належними доказами, які підтверджують фактичну дату здійснення оподатковуваної операції, а отже отримання товару.

При цьому, невідповідність показників, які містяться у складі податкової звітності, фактичним обставинам, мають бути виправлені в порядку статті 50 Податкового кодексу України шляхом подання уточнюючого розрахунку, проте докази складання та подання до контролюючого органу такого розрахунку стосовно показників податкової звітності за вересень 2012 року позивач суду не надав.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку, що товар засоби захисту рослин Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів на загальну суму 716008,80 (у тому числі ПДВ 119334,80 грн.) був отриманий позивачем саме у вересні 2012 року.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з викладеним в акті перевірки висновком контролюючого органу щодо непідтвердження позивачем реальності господарських операцій з придбання у ТОВ «Мінотавр Плюс» засобів захисту рослин (Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів) та подальшої їх реалізації ТОВ «Українські аграрні інвестиції» та СВК «Ставровський», оскільки з матеріалів справи вбачається факт реалізації товарів раніше за їх придбання, що свідчить про фіктивність таких операцій та непідтвердження наданими позивачем документами фактів здійснення господарських операцій, що є підставою для відображення відповідних показників у податковому обліку.

Так, відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. № 88, встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Відповідно до п. 2.1 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, будь-які документи (в тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Про відсутність факту здійснення господарської операції можуть свідчити, зокрема, такі обставини:

- всупереч даним податкового обліку будь-кого з учасників операції відсутні зміни активів, зобов'язань чи власного капіталу принаймні в одного з таких учасників (наприклад, збільшення статутного капіталу особи за рахунок активів, що не мають ринкової вартості, зокрема фіктивних цінних паперів, тобто цінних паперів, обіг яких на момент вчинення операції був припинений після оприлюднення даних щодо скасування свідоцтва про реєстрацію їх випуску);

- отримання майнової вигоди чи права на таку вигоду будь-кого з учасників операції виключно шляхом зменшення бази оподаткування з певного податку та/або отримання коштів із Державного бюджету за одночасної відсутності об'єктивної можливості отримати майнову вигоду від цієї операції в інший спосіб (наприклад, експорт товару на підставну особу, яка не має відповідної реєстрації чи не веде будь-якої господарської діяльності, виключно з метою отримання документів, що підтверджують право на бюджетне відшкодування з податку на додану вартість;

- "тимчасова" поставка товару (тобто з подальшим поверненням того самого товару без обґрунтованої економічної причини в наступних податкових періодах постачальнику від покупця безпосередньо або через ланцюг посередників) тим платником податку, в якого за результатами певного податкового періоду наявне від'ємне значення податкових зобов'язань із податку на додану вартість тому учаснику, який має зобов'язання до сплати в бюджет тощо);

- результати, відображені у даних податкового обліку будь-кого з учасників господарської операції, фактично не настали внаслідок відсутності відповідних дій будь-кого з учасників такої операції (наприклад, відображення отримання послуг без їх фактичного надання або в разі їх надання іншою особою, ніж та, що вказана у даних податкового обліку чи первинних документах; імітація купівлі товару в особи, яка ніколи його не продавала тощо).

Така правова позиція викладена, зокрема, в ОСОБА_3 адміністративного суду України від 02.06.2011 р. N 742/11/13-11.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом. У свою чергу, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 43 Господарського кодексу України, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Таким чином законодавством надано позивачу право як суб'єкту господарювання на укладення будь-яких угод та здійснення будь-якої підприємницької діяльності, які не заборонені законом.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обовязковому зясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції; установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов'язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

До того ж, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що Верховний суд України в постанові від 22.09.2015 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Далгакиран компресор Україна до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення зазначив, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У вказаній постанові Верховний суд України зауважив, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Верховний суд України погодився з твердженням суду касаційної інстанції про те, що договори, видаткові накладні, податкові накладні та рахунки-фактури не є достатніми доказами фактичного виконання розглядуваних поставок; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ДПІ фактами щодо фіктивної діяльності спірних постачальників свідчить про безтоварність розглядуваних операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, правова позиція Верховного суду України, викладена у вищевказаній постанові Верховного суду України, підлягає обовязковому врахуванню у спірних правовідносинах.

У даній справі судом встановлено, що фактичний рух активів, повязаний з придбанням позивачем у ТОВ «Мінотавр Плюс» та подальшою реалізацією ТОВ «Українські аграрні інвестиції» та СВК «Ставровський» засобів захисту рослин (Віспар в кількості 7700 літрів та Круізер в кількості 85 літрів) не відбувся, оскільки відображені у документах обставини реалізації товарів, які передують їх придбанню, унеможливлюють проведення таких господарських операцій та свідчать про їх безтоварність.

З урахуванням цього, суд погоджується з викладеним в акті перевірки висновком контролюючого органу про заниження позивачем доходів в 3 кварталі 2012 року на суму 671424 грн., завищення витрат в 3 кварталі 2012 року на 596674 грн. та завищення податкового кредиту у вересні 2012 року на 119335 грн.

Таким чином, є правомірним здійснення відповідачем наступних донарахувань:

- збільшення податкового зобовязання з податку на прибуток на 266301 грн. (1268098 грн. (671424 грн. + 596674 грн.) х 21%) та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 66575 грн. (266301 грн. х 25%);

- збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість на 119335 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 29834 грн. (119335 грн. х 25%) .

Щодо господарських операцій позивача з ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", ТОВ "Мінотавр Плюс".

01.09.2010 між ТОВ "Ранголі" (покупець) та ТОВ "Рейтар" (постачальник) укладено договір № 09/10, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю товар, в той час як покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар (т. 1, а.с. 126-127).

З метою виконання зазначеного договору постачальником був переданий, а позивачем прийняти товар (Віспар (Карбоксин) в кількості 1250 літрів, Круізер в кількості 50 літрів, Фокс в кількості 3500 літрів, Децис в кількості 50 кг) на загальну суму 278100 грн., у тому числі ПДВ 46350 грн., що підтверджується видатковою накладною від 02.03.2011 №РН-0000014 (т.1, а.с. 128).

Крім того, 02.03.2011 постачальником була виписана податкова накладна №2 на суму 278100 грн., у тому числі 46350 грн. ПДВ, який був віднесений позивачем до складу податкового кредиту березня 2011 року, що підтверджується Додатком 5 до податкової декларації за березень 2011 року.

Також, судом встановлено, що в липні та в жовтні 2011 року позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ "Річ Альянс" щодо придбання транспортно-експедиційних послуг, що підтверджується разовими договорами-заявками від 05.07.2011 №398, від 11.07.2011 №424, від 12.07.2011 №429, від 28.07.2011 №499 та актами надання послуг від 05.07.2011 №377, від 11.07.2011 №402, від 12.07.2011 №410, від 28.07.2011 №467, від 13.10.2011 №723.

За настанням першої з подій контрагентом були виписані податкові накладні від 05.07.2011 №2 на суму 2600 грн. (ПДВ 433,33 грн.), від 11.07.2011 №27 на суму 2900,00 грн. (ПДВ 483,33 грн.), від 12.07.2011 №35 на суму 1800,00 грн. (ПДВ 300,00 грн.), від 28.07.2011 №92 на суму 2800,00 грн. (ПДВ 466,67 грн.), від 13.10.2011 №15 на суму 700,00 грн. (ПДВ 116,67 грн.), суми ПДВ за якими були віднесені позивачем до складу податкового кредиту липня та жовтня 2011 року, що підтверджується Додатками 5 до податкових накладних відповідних звітних періодів.

Судом встановлено, що витрати та податковий кредит за результатом здійснених операцій з ТОВ "Рейтар" та ТОВ "Річ Альянс" був сформований позивачем на підставі належним чином оформлених документів, які в повній мірі відображають факт здійснення господарських операцій.

Проте, в ході проведення перевірки відповідач дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс" є нікчемними.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно положення частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Для здійснення своєї господарської діяльності юридичні особи укладають договори, що за змістом є домовленістю, внаслідок якої виникають взаємні права і обов'язки. Укладення договорів купівлі-продажу, поставки товарів, надання послуг в даному випадку вже само по собі є ознакою господарської діяльності.

Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного Кодексу України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) цієї вимоги є підставою недійсності правочину.

В той же час, Цивільний кодекс України статтею 215 визначає підстави для визнання правочину недійсним. Серед іншого, вказаною нормою передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За вимогами цивільного законодавства існує презумпція правомірності правочину. Так, частиною 1 статті 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно частини першої статті 208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведену норму слід застосовувати з урахуванням того, що за змістом приписів статті 228 Цивільного кодексу України правочин, учинений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас є таким, що порушує публічний порядок, а отже, є нікчемним.

Статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідачем не надано суду доказів визнання правочинів, укладених між позивачем та його контрагентами - ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", недійсними у судовому порядку, як і не обґрунтовано своєї позиції, в чому саме полягає порушення публічного порядку сторонами у ході укладення та виконання спірних правочинів.

Проте, з огляду на те, що відповідач стверджував про нікчемність господарських операцій, здійснених між позивачем та ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", з підстав відсутності реальності поставки товару, судом досліджено дане питання та встановлено таке.

За даними матеріалів справи, основними видами діяльності позивача за КВЕД є оптова торгівля фармацевтичними товарами, оптова торгівля хімічними продуктами.

Таким чином, враховуючи, що предметом спірних правочинів є купівля хімічних продуктів та транспортно-експедиційних послуг по перевезенню хімічних продуктів, які використовуються позивачем у власній господарській діяльності, у суду є підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс" підтверджуються необхідними документами, а зазначені вище товари (послуги) було використано позивачем у власній господарській діяльності.

Матеріали справи свідчать, що товар, придбаний позивачем у ТОВ "Рейтар", в подальшому реалізовувався наступним контрагентам:

- ТОВ «Шардан», що підтверджується договором поставки №11/11 від 03.03.2011, видатковою накладною №РН-0000030 від 03.03.2011, довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №2 від 03.03.2011;

- ДП «Нафком-Агро», що підтверджується договором поставки №38/11 від 18.03.2011.

Наведене свідчить про звязок між укладеними позивачем з ТОВ "Рейтар" та ТОВ "Річ Альянс" правочинами та власною господарською діяльністю та наявність відповідної ділової мети в діях позивача.

Між тим, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагентів позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання. Відповідно до акта перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первиних бухгалтерських документів ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

Поряд із вказаним суд звертає увагу, що зі змісту акта перевірки вбачається, що предметом перевірки були господарські відносин ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс" з його контрагентами. Будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагентів позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

В той же час, суд звертає увагу, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Крім того, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів (наприклад, їх "фіктивність", відносини з іншими контрагентами) не впливають на результати діяльності позивача і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки згідно статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі Інтерсплав проти України).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес АД проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є власністю у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону Про ПДВ стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Крім того, слід зауважити, що в даній справі необхідною умовою є встановлення статусу постачальника товарів, придбання яких є підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.

При цьому, для висновків про наявність порушень податкового законодавства в діях платника податків в обов'язковому порядку необхідно з'ясувати можливу обізнаність такого платника щодо дефектів у правовому статусі його контрагентів (відсутність реєстрації їх як платників податку на додану вартість, відсутність у відповідних посадових осіб чи інших представників контрагента повноважень на складання первинних, розрахункових документів, податкових накладних тощо). Відповідні обставини можуть бути з'ясовані, зокрема, з використанням даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також офіційно оприлюднених даних щодо анульованих свідоцтв платника податку на додану вартість.

До того ж суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) у разі, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, були внесені до нього, то вони вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", останні були зареєстрований як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та їх керівництва були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Відтак, висновки про відсутність умов у ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс" для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатнім для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Між тим суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", ТОВ "Мінотавр Плюс" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, у законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Підсумовуючи наведене, суд звертає увагу на те, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність свого рішення нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахунках з цими контрагентами, а викладені у ньому висновки щодо нікчемності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином, твердження відповідача з посиланням на матеріали перевірки про те, що діяльність контрагентів позивача була спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з наданням остатньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та визначення валових витрат, судом оцінюються критично, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України. Факт наявності у сторін правочину протиправного умислу при його укладенні відповідачем не доведено.

Крім того, головною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом, а не актами податкової перевірки. Вказані ж в актах податкових органів недоліки, допущені суб'єктами господарювання при укладенні та виконанні договорів, не є підставою для визнання правочинів нікчемними, оскільки чинне законодавство не встановлює таких підстав нікчемності правочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу закону отримання податковим органом акту перевірки чи довідки зустрічної звірки, в яких викладені висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов'язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, позаяк ані акт перевірки, ані довідка зустрічної звірки не має преюдиціального значення та не є документами, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.

Враховуючи наведене суд дійшов до висновку, що спірні правочини не можуть визнаватися нікчемними, оскільки відповідають волевиявленню та внутрішній волі його учасників і спрямовані на реальне настання правових наслідків, а зміст правочинів не суперечать чинним нормам законодавчих актів та не порушує моральних засад суспільства.

Окрім того, правовідносини між платником і державою з приводу оподаткування результатів господарських операцій (правочинів) є адміністративними, публічно-правовими, а тому мета особи на несплату податків, не може бути підставою для висновку про нікчемність договору як такого, що порушує публічний порядок, за умови фактичного виконання цивільно-правових зобов'язань та реальності вчинених господарських операцій.

За наведених обставин твердження податкового органу про порушення позивачем вимог частини п'ятої статті 203, частини першої та другої статті 215, статті 216 Цивільного кодексу України, що виявилось в недодержанні вимог зазначених норм в момент вчинення правочинів, які не спрямовані на реальне настання правових наслідків, є безпідставними.

Відтак, оскільки належними та допустимими доказами відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не доведено обґрунтованості висновків акта перевірки, суд дійшов висновку, що правочини, укладені позивачем із ТОВ "Рейтар", ТОВ "Річ Альянс", відповідають нормам чинного законодавства України, фактичні обставини об'єктивно засвідчують здійснення дослідженої судом господарської діяльності позивача із вказаними підприємствами, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами та податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, враховуючи правомірність висновків контролюючого органу лише щодо порушення позивачем податкової дисципліни при формуванні показників за результатом здійснення господарських операцій з придбання у ТОВ «Мінотавр Плюс» та подальшої реалізації ТОВ «Українські аграрні інвестиції» та СВК «Ставровський» засобів захисту рослин, спірні податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню в наступних частинах:

- № від 20.11.2013 в частині донарахування позивачеві податку на прибуток в розмірі 1004568 грн. (1270869 грн. 266301 грн.) та застосування штрафних (фінансових) санкцій на 236141 грн. (302716 грн. - 66575 грн.);

- № від 20.11.2013 в частині донарахування позивачеві податку на додану вартість в розмірі 879066 грн. (998401 грн. 119335 грн.) та застосування штрафних (фінансових) санкцій на 446193 грн. (476027 грн. - 29834 грн.).

При суд, суд додатково звертає увагу на неправомірне визначення контролюючим органом суми штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням № від 20.11.2013.

Так, відповідно до положень пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування -

тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, штрафні санкції у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання застосовуються лише у разі повторного протягом 1095 днів визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування.

Проте, у даному випадку контролюючим органом були вперше виявлені порушення позивачем норм чинного податкового законодавства, оскільки в пункті 2.5 акта перевірки було зафіксовано, що інформація про попередні перевірки позивача відсутня, що є підставою для застосування штрафних санкцій на рівні 25% суми визначеного податкового зобов'язання.

Щодо виявленого порушення законодавства при здійсненні операцій в сфері готівкового обігу.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями) визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління Національного банку України віл 15.12.2004 №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (надалі - Положення №637).

В пункті 1.2 Положення №637 наведено, що касові операції - операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Пунктом 2.6 Положення №637 визначено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до п. 3.1 Положення №637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 4.2 Положення №637 усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі. Кожне підприємство (юридична особа), що має касу, веде одну касову книгу для обліку операцій з готівкою в національній валюті (без урахування кас відокремлених підрозділів).

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Положення №637 приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства.

Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо.

Як встановлено судом, 18.04.2013 між ТОВ "Ранголі" (Позичальник) та засновником ТОВ "Ранголі" ОСОБА_2 (Позикодавець) укладено договір про надання безвідсоткової поворотної позики №5211.

Відповідно до умов зазначеного договору Позикодавець надає Позичальнику зворотну безвідсоткову фінансову позику, а останній зобов'язується повернути надані грошові кошти в повному обсязі в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Загальна сума позики становить 334740 грн. Умовами договору передбачено перерахування позики на поточний рахунок позичальника в національній валюті України.

В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що прийнята 19.04.2011 з банку готівка не була оформлена відповідним касовим ордером з відображенням в касовій книзі, що є порушенням порядку оприбуткування готівки.

Проте, судом встановлено, що отримані позивачем з банку готівкові кошти в сумі 334 740 грн. були оприбутковані в касу підприємства за ордером №5 від 19.04.2011, підписаним касиром та головним бухгалтером підприємства.

При цьому в той самий день, 19.04.2011, зворотна фінансова позика була повернута ОСОБА_2 за видатковим касовим ордером №10, підписаним позикодавцем та головним бухгалтером підприємства.

Надходження та видача готівкових коштів були відображені позивачем в касовій книзі за 2011 рік.

Наведене свідчить, що порушення касової дисципліни 19.04.2011 позивачем допущено не було.

Крім того, на спростування викладених відповідачем в акті перевірки фактів неоприбуткування одержаної з банку 08.06.2012 готівки в сумі 31570,54 грн. для виплати заробітної плати, позивачем були надані:

- прибутковий касовий ордер №6 від 08.06.2012, підписаний головним бухгалтером та касиром підприємства, який підтверджується внесення готівки в розмірі 31570,54 грн. до каси;

- відомість на виплату грошей №ВЗП-000012, якою підтверджується видача заробітної плати працівникам за травень 2012 року на загальну суму 10920,54 грн.;

- відомість на виплату грошей №ВЗП-000013, якою підтверджується видача заробітної плати працівникам за червень 2012 року на загальну суму 17450,00 грн.;

- видатковий касовий ордер №7, яким підтверджується видача ОСОБА_4 08.06.2012 коштів в сумі 3200,00 грн. для компенсації витрат, здійснених у відрядженні;

- касова книга за 2012 рік, в якій відображені надходження та видача готівкових коштів 08.06.2012 на загальну суму 31570,54 грн.

На виконання вимог Вищого адміністративного суду, викладених в ухвалі від 27.05.2015 у цій справі, судом були оглянуті у судовому засіданні оригінали касових книг за 2011 та 2012 роки та прибуткових ордерів №5 від 19.04.2011, №6 від 08.06.2012, та встановлена їх відповідність копіям, наявним в матеріалах справи.

Наведене, в свою чергу, свідчить про дотримання позивачем положень чинного законодавства при здійсненні операцій в сфері готівкового обігу, безпідставність застосування контролюючим органом відповідних штрафних (фінансових) санкцій, та, як наслідок, наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2013.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на момент звернення позивача до суду) під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи, що судом визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення на загальну суму 4397521 грн., у той час як сума нарахувань за спірними рішеннями відповідача становить 4879566 грн. (ставка судового збору 4588 грн.), судовий збір, який покладається на відповідача, становить 4134,76 грн. (4397521 грн. х 4588 грн. : 4879566 грн.), на позивача 453,24 грн. (4588 грн. 4134,76 грн.). Проте, враховуючи, що при зверненні до суду позивачем сплачено 458,81 грн., компенсації позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір в розмірі 5,57 грн. (458,81 грн. 453,24 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 20.11.2013 в частині збільшення податкового зобовязання з податку на прибуток в розмірі 1004568 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 236141 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 20.11.2013 в частині збільшення податкового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 879066 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 446193 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бориспільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 20.11.2013.

5. В іншій частині в позові відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Ранголі» (08324, Київська область, Бориспільський район, с. Гора, вул. Центральна, 21, ідентифікаційний код 35866777) судовий збір в сумі 5 (пять) грн. 57 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Бориспільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (08300, Київська область, м. Бориспіль, вул. Котляревського, 2, ідентифікаційний код 39466731).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дудін С.О.