Справа № 826/19392/14
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/9858/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Ради національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Ради національної безпеки і оборони України (далі - РНБО) в якому просила визнати нечинним з моменту його прийняття пункт 7 рішення відповідача від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально - економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» (далі - спірне рішення), введене в дію Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 (далі - Указ № 875/2014).

В обґрунтування позову зазначала, що спірне рішення не узгоджується з вимогами закону, порушує її права, а тому просила про задоволення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року, зміненою ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 6 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції та повертаючи позовну заяву апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що дана справа не підсудна окружному адміністративному суду.

Так, у відповідності до частин 1, 3, 4, 7 і 8 статті 107 Конституції України Рада національної безпеки і оборони України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України. Головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України вводяться в дію указами Президента України. Компетенція та функції Ради національної безпеки і оборони України визначаються законом.

Правові засади організації та діяльності Ради національної безпеки і оборони України, її склад, структуру, компетенцію і функції визначає Закон України від 5 березня 1998 року № 183/98-ВР «Про Раду національної безпеки і оборони України» (далі - Закон № 183/98-ВР).

Статтею 1 Закону № 183/98-ВР встановлено, що Рада національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України.

За змістом частини 1 статті 5, частини 1 статті 6, частин 4, 5 статті 10 Закону № 183/98-ВР головою Ради національної безпеки і оборони України є Президент України. Персональний склад Ради національної безпеки і оборони України формує Президент України. Прийняті рішення вводяться в дію указами Президента України. Рішення Ради національної безпеки і оборони України, введені в дію указами Президента України, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади.

Комплексний аналіз вищенаведених положень Конституції України та Закону № 183/98-ВР дає підстави колегії суддів для висновку, що рішення РНБО саме по собі, без введення його в дію відповідним Указом Президента України, який є її головою і формує її персональний склад, не є обов'язковим до виконання органами виконавчої влади, а тому не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, відтак не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Таким чином, рішення РНБО не може бути оскаржене окремо від Указу Президента України, яким його введено в дію, при цьому, згідно вимог частини 4 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд такої справи віднесено до предметної підсудності Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції, який має відбуватись з урахуванням особливостей провадження у таких справах, встановлених статтею 171-1 цього Кодексу.

Ураховуючи наведене, висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення адміністративного позову особі, яка його подала у зв'язку з не підсудністю даної справи окружному адміністративному суду є правильним.

З огляду на викладене, рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам процесуального права, доводи касаційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року, змінену ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало