Справа № 806/5140/15
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2016-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м.Житомир справа № 806/5140/15

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

секретар судового засідання Бойко Т.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" до реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство "Імпак", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" (далі - ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка") звернулось до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24092959 від 02.09.2015 щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий № :03:000:0118, на підставі укладеного між Приватним підприємством "Імпак" та ОСОБА_2 договору оренди землі;

- визнати протиправними та скасувати рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 24035528 від 31.08.2015, щодо реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий № :04:000:0098, на підставі укладеного між Приватним підприємством "Імпак" та ОСОБА_3 договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем при проведенні державної реєстрації речового права за договорами оренди землі від 20.07.2015 належним чином не перевірено, чи вже зареєстроване право оренди на дані земельні ділянки, внаслідок чого неправомірно здійснено повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Треті особи в судове засідання не прибули, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 01.12.2010 між ОСОБА_4 та ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" укладено договір оренди землі строком на 10 років, який зареєстрований Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 23.12.2010 за № 34 (а.с. 11-14).

01.12.2010 між ОСОБА_3 та ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" укладено договір оренди землі строком на 5 років, який зареєстрований Андрушівським районним відділом Житомирської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 23.12.2010 за № 36 (а.с. 16-19).

Матеріалами справи підтверджено, що державним реєстратором реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_5 прийняті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

- № 24034688 від 31.08.2015 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий № :04:000:0098, на підставі укладеного між Приватним підприємством "Імпак" та ОСОБА_3 договору оренди землі (а.с. 23-24);

- № 24092802 від 02.09.2015 про реєстрацію права оренди на земельну ділянку кадастровий № :03:000:0118, на підставі укладеного між Приватним підприємством "Імпак" та ОСОБА_4 договору оренди землі (а.с. 21-22).

Під час судового розгляду справи зясовано, що Приватним підприємством "Імпак" розірвано договори оренди землі із громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується відповідними угодами (а.с. 125, 127).

Витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права підтверджується, що за Приватним підприємством "Імпак" припинено право оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :04:000:0098 та :03:000:0118.

Незважаючи на указані обставини, представник позивача у судовому засіданні наполягав на тому, що спірні рішення є протиправними, оскільки факт припинення права користування Приватним підприємством "Імпак" земельними ділянками не спростовує протиправності дій відповідача при прийнятті рішень № 24035528 від 31.08.2015 та № 24092959 від 02.09.2015. З огляду на що, просив суд визнати протиправними оспорювані рішення реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступних мотивів.

Насамперед, слід зазначити, що пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7 передбачено, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Тобто, сама по собі констатація факту протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень не може вважатися способом захисту права особи, адже з констатацією такого факту не повязуються жодні правові наслідки оспорюваного рішення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень", інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналізуючи наведені положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень" можливо дійти висновку, що державний реєстратор обовязково перевіряє відповідність відомостей про нерухоме майно, які наявні у Державному реєстрі прав.

При цьому, суд вважає помилковими доводи представника позивача про порушення відповідачем пункту 8-1 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень" в частині ненаправлення запитів про надання інформації щодо раніше зареєстрованих прав земельні ділянки до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення.

Так, пунктом 8-1 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень" передбачено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Із наведеної норми вбачається, що лише при реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень у разі якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, не містять передбачених відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

У даному випадку, право оренди земельних ділянок у Приватного підприємства "Імпак" виникло у 2015 році на підставі договорів, укладених підприємством із громадянами у 2015 році.

Відповідно до частини 4 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, реєстрація договорів оренди землі, укладених 01.12.2010 між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_3 здійснена Андрушівським відділом Житомирської регіональної філії Центру ДЗК відповідно до пункту 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 № 43.

Згідно указаного пункту, державна реєстрація державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Разом з тим, постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2010, винесеною по справі № К-8025/09, вказана норма була визнана протиправною та скасована. На виконання вказаної постанови було прийнято наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 03.06.2010 № 433, яким виключено вказаний пункт Інструкції.

Отже, договори оренди землі, укладені між ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" та вище переліченими громадянами, зареєстровані 23.12.2010 Андрушівським відділом Житомирської регіональної філії Центру ДЗК за відсутності законних підстав та повноважень, а тому, на думку суду, дані договори оренди землі не пройшли державну реєстрацію у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме та їх обтяжень" , права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Зважаючи на те, що реєстрація договорів оренди землі, укладених між ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Спіка" та ОСОБА_4, ОСОБА_3 01.12.2010, проведена всупереч законодавству, що діяло на момент їх реєстрації, суд вважає безпідставними доводи представника позивача про подвійну реєстрацію права оренди на одні й ті самі земельні ділянки.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Зважаючи на те, що при реєстрації договорів оренди Приватним підприємством "Імпак" було подано вичерпний перелік документів для реєстрації права оренди, у відповідача не було правових підстав для відмови у вчиненні реєстраційних дій, що свідчить про правомірність оспорюваних рішень.

Також, суд акцентує увагу, що за змістом пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" єдиним субєктом, наділеним повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації, є державний реєстратор.

Наведені обставини свідчать про те, що позивачем предявлено позовні вимоги до неналежного відповідача, оскільки спірні рішення прийняті державним реєстратором реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області ОСОБА_5

З огляду на встановлені обставини, а також, враховуючи те, що спірні рішення на час прийняття судом рішення не створюють перешкод як для користування позивачем земельними ділянками, так і для державної реєстрації договорів від 01.12.2010, тобто не породжують жодних прав та обовязків для Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка", суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Спіка".

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 26 січня 2016 р.