Справа № 2-а 421/10/0770
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/9001/14

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача Яворського І.О.

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: представника Беззаботнов В.В.

відповідача по справі 1: не з'явився

відповідача по справі 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «Весна» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2011 року по справі за позовом Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції до приватного підприємства «Весна», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» про стягнення коштів у загальній сумі 7 340 400 000,00 грн.,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, Ужгородська міжрайонна державна податкова інспекція, у лютому 2010 року звернулася в суд з позовом до приватного підприємства «Весна», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» про стягнення коштів у загальній сумі 7 340 400 000,00 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що договори поставки товарів між відповідачами є нікчемним, оскільки встановлено відсутність поставок товарів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків, а нікчемний правочин є недійсним в силу закону і не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2011 року в справі №2а-421/10/0770 адміністративний позов було задоволено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням приватним підприємством «Весна» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2011 року в справі №2а-421/10/0770 та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

На підставі постанови слідчого з особливо важливих справ слідчого управління податкової міліції Державної податкової адміністрації України від 10 жовтня 2008 року «Про призначення невиїзної документальної перевірки ПП «Весна» по кримінальній справі № 69-59, порушеній відносно директора приватного підприємства «Весна» ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України, а також з врахуванням вимог п. 1 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та згідно наказу Державної податкової адміністрації у Закарпатській області від 19 січня 2009 року № 22 проведена невиїзна документальна перевірка приватного підприємства «Весна» з питань правильності дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 30 жовтня 2007 року по 31 серпня 2008 року, про що складено акт перевірки від 18 лютого 2009 року № 6/23-50/20459893.

Дана перевірка проведена на підставі документів отриманих від слідчого управління податкової міліції ДПА України вилучених у рамках кримінальної справи № 69-59, оскільки на письмову вимогу ДПА у Закарпатській області ПП «Весна» первинні бухгалтерські документи для перевірки не представило.

В акті перевірки від 18 лютого 2009 року № 6/23-50/20459893 податковою інспекцією зроблено висновок про нікчемність правочинів між контрагентами та необхідність застосування до спірних правовідносин статті 208 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 ст. 207 ГК господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до частини 1 ст. 208 цього Кодексу у разі якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Наведені законодавчо встановлені положення слід застосовувати з урахуванням того, що до 1 січня 2011 року правочин, вчинений з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, як такий, що суперечить моральним засадам суспільства, згідно з частиною 1 ст. 203 та з частиною 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, тобто недійсним в силу закону, у зв'язку з чим визнання такого правочину недійсним судом законом не вимагалось.

Як на підставу позову, ДПІ посилається на вчинення відповідачами правочинів з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а саме: з метою створення штучних умов для податкового кредиту, а відтак з метою ухилення від сплати податків. Такий висновок ДПІ обґрунтовує тим, що за результатами перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» встановлено, що дирекція та бухгалтерія за юридичною адресою не знаходяться; згідно форми 1-ДФ кількість працюючих - 1 чоловік, тобто відсутні трудові ресурси для здійснення господарської діяльності; фінансові інструменти супроводу господарської діяльності, а саме розрахункові рахунки знаходяться за межами м. Києва; відсутні необхідні умови для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів. Документів які б засвідчували придбання товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» товарно-матеріальних цінностей не має.

Так, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст.656 Цивільного кодексу України). Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» не є виробником товарно-матеріальних цінностей, перевізні документи, якими підтверджуються факти отримання та відправлення товарів на залізничних станціях для проведення перевірки не надано. Крім того, відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, так як відсутня купівля товарно-матеріальних цінностей, набуття права власності на відпущені товари, що є необхідною умовою для здійснення відповідної реалізації, сертифікати та паспорти якості, технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, оренда транспортних засобів для перевезення паливно-мастильних матеріалів, трудові ресурси які приймали б участь у прийманні продукції від постачальника та відвантаження її покупцю.

В ході перевірки було встановлено, що у приватного підприємства «Весна» відсутні: договори купівлі-продажу, акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання товару, трудові ресурси, які приймали б участь у прийманні продукції від постачальника та відвантаження її покупцю, сертифікати якості, умови для зберігання продукції (товару) тощо.

Оскільки приватне підприємство «Весна» здійснює оптову торгівлю товарами, то йому необхідно мати документи, які підтверджують його право власності на придбаний товар. Таким документом, зокрема, є акт приймання-передачі товару. Також необхідно мати копії транспортних та супроводжувальних документів. Якщо товар відправляється вантажним автомобілем, таким документом є товарно-транспортна накладна за формою № 1-І, затверджена наказом Міністерства транспорту України, Міністерства статистики України від 29.12.95 № 488/346. У ній повинні бути відмітки відправника товару (щодо відвантаження товару) та його отримувача (стосовно фактичного отримання товару).

Однак, під час проведення перевірки та розгляду справи судом не надано товарно-транспортних накладних та інших документів, що свідчать про транспортування (рух) товару від приватного підприємства «Весна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс».

За змістом норми частини 1 ст. 208 ГК застосування такого виду адміністративно-господарських санкцій, як стягнення в доход держави всього одержаного за правочином, який вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, можливо за умов виконання цього правочину хоча б однією стороною або вчинення будь-яких дій на його виконання.

Відповідно до частини 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (ЦК) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина 2 цієї статті).

Частиною 1 ст. 234 ЦК встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Таким чином, несплачений підприємством податок на прибуток, податок на додану вартість внаслідок невірного формування валових доходів, валових витрат, податкового зобов'язання та податкового кредиту, є дохідною частиною державного бюджету, власністю держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

В зв'язку з тим, що договори поставок товарів є нікчемними, нікчемний правочин є недійсним в силу закону, такий нікчемний правочин не створює інших юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

В ході перевірки встановлено відсутність поставок товарів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних наслідків. Отже, зазначені договори відповідно до п.п.1, 2 ст. 215, п.п. 1, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України є нікчемними, і в силу ст.216 Цивільного кодексу України не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Господарські операції відповідачів не підтверджуються стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Крім того, перевіркою встановлено, що за період січень-березень 2008 року керівником приватного підприємства «Весна» ОСОБА_3 було отримано ТМЦ по всій території України, складено акти прийому передачі ТМЦ і в цей же час здійснювалося перерахування коштів з розрахункових рахунків приватного підприємства «Весна» в м. Києві, що є фізично неможливим через значну віддаленість пунктів отримання та передачі товарів один від одного.

Вищевказані обставини вказують про те, що ОСОБА_3 сам не міг фізично здійснити відповідний обсяг поставок та купівлі продукції.

Виходячи з вищенаведеного, приватне підприємство «Весна» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди для третіх осіб. Використовуючи при цьому фінансово - грошові потоки контрагентів, які не виконують своїх податкових зобов'язань, не звітують до податкових органів та здійснюють свої операції через таких же посередників. Фактично, у періоді що перевірявся приватне підприємство «Весна» фінансово - господарською діяльністю не займалося, а займалося діяльністю спрямованою на здійснення операцій з метою надання податкової вигоди.

Приватне підприємство «Весна» скористалося вигодами внаслідок виконання господарського зобов'язання з товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Будторгтранс» безпідставно включивши відповідні суми до податкового кредиту та валових витрат що вказує на спрямованість правочину на незаконне заволодіння майном держави.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.212, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Весна» залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2011 року в справі №2а-421/10/0770 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач І.О. Яворський

Судді Р.В. Кухтей

С.П. Нос

Повний текст виготовлено 09.02.2016 року