Справа № 520/266/16-а
Суддя: Куриленко О. М.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/266/16-а
Провадження № 2-а/520/287/16
ПОСТАНОВА

0ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси, в якому просить суд: визнати відмову управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного утримання, як судді у відставці протиправною; зобовязати управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до довідки апеляційного суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 30.11.2015 року, без обмежень максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-УШ його було звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв'язку із виходом у відставку.

Згідно з наказом голови апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року він був звільнений з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв'язку із прийняттям відповідної постанови Верховної Ради України.

02 грудня 2015 року він звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Однак, 16 грудня 2015 року позивачем була отримана відмова в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 10.12.2015 року за №10124. Вважає, що вказане рішення відповідача є незаконним, адже ОСОБА_3 України, якою закріплено неможливість зменшення гарантій незалежності судді шляхом зменшення матеріального забезпечення судді, має вищу юридичну силу ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення повинен був керуватися нормами ОСОБА_3 України, чого зроблено не було, що стало приводом для звернення до суду з відповідним позовом.

Зазначене і стало підставою для звернення до суду.

У судове засідання позивач не зявився, просив розглянути поданий позов у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі 20.01.2016 року надала до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначала, що оскаржуване рішення управління Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі було прийнято на підставі положень пункту 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, тобто із дотриманням діючого законодавства України. Крім того, просила розглянути справу у її відсутність.

Зважаючи на вимоги ч.4 ст. 122 КАС України розгляд справи проводиться в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 лютого 1985 року ОСОБА_4 був обраний суддею Роздільнянського районного суду Одеської області, що підтверджується відповідним записом в трудовій книзі (а.с.33).

13.05.1993 року позивача було призначено на посаду судді Одеського обласного суду, що підтверджується відповідним записом в трудовій книзі (а.с.33).

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-УШ ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у відставку, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 ОСОБА_3 України (а.с.13-26).

Згідно з наказом в.о. голови апеляційного суду Одеської області від 24.11.2015 року за № 205-ос, ОСОБА_1 було виключено зі списочного складу суддів апеляційного суду Одеської області 30.11.2015 року (а.с.27).

Відповідно до подання апеляційного суду Одеської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 12 від 30.11.2015 року, стаж роботи судді Левенця В.П., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 35 років 03 місяці 23 дні; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 28042 гривень 30 копійок (а.с.44).

Після отримання необхідних документів ОСОБА_1 звернувся із заявою до управління Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі за № 10124 від 10.12.2015 року позивачеві в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді відмовлено.

В якості обґрунтування такої відмови, управління Пенсійного фонду України у Київському районі в місті Одесі послалося на п.5 розділу Ш Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року, згідно з яким «у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України».

Суд не може погодитися із обґрунтованістю такого мотивування оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», було внесено зміни до ч.ч. 3-5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII):

3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

4. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

5. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується;

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень тому числі органів державної влади.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі ОСОБА_3 України.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_3 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 8 ОСОБА_3 України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Статтею 22 ОСОБА_3 України, встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 58 ОСОБА_3 України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 ОСОБА_3 України, виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, статус суддів, засади судової експертизи, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства, нотаріату, органів і установ виконання покарань; основи організації та діяльності адвокатури.

Згідно зі ст. 126 ОСОБА_3 України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються ОСОБА_3 і законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року №19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення ст. 126 ОСОБА_3 України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених ОСОБА_3 України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту (підпункт 1.1 пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року N19-рп/2004).

В пункті 7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) окремих положень статті 36, пунктів 20, 33, 49, 50 статті 71, статей 97, 98, 104, 105 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про гарантії незалежності суддів) у справі № 1-23/2007 від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 зазначено, що однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 ОСОБА_3 України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), надання їм у майбутньому статусу судді у відставці, право якого на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що забезпечує їх належне матеріальне утримання. Особливість щомісячного довічного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені ОСОБА_3 України та Законом України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до ст. 22 ОСОБА_3 України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, винесеним у справі № 1-2/2, частину третю, перше, друге, третє речення частини пятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI; статтю 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI в частині поширення її дії на Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI; абзац другий пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, зі змісту якого вбачається, що виплата суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої, третьої статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV та без проведення інших перерахунків, передбачених законодавством визнано неконституційними.

Таким чином, неконституційними було визнано положення Закону № 3668-VI, якими довічне грошове утримання суддів у відставці обмежувалося 80 % розміру від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; а також обмежувався розмір пенсії або довічного грошового утримання суддів у відставці десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Водночас у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013 зазначено, що Конституційний Суд уже неодноразово висловлював позиції стосовно гарантій незалежності суддів, зокрема суддів у відставці, які викладено ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Положеннями Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», внесено зміни до спеціального Закону «Про судоустрій і статус суддів» у частині щодо обмеження граничного розміру довічного грошового утримання суддів у відставці та зміни відсотку, з якого обчислюється розмір довічного грошового утримання, які неодноразово були визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними. Правовий акт або його окремі положення, що визнані неконституційними, не можуть бути прийняті повторно в тій самій редакції. Відхилення від такого підходу свідчить про порушення конституційних приписів щодо обовязковості виконання рішень Конституційного Суду України. Такі внесення змін явно суперечать ОСОБА_3 України та рішенням Конституційного суду.

Так, Конституційний Суд України в мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 зазначено, що Конституційний Суд України враховує попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року N 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008. Визначені ОСОБА_3 та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач, на думку відповідача, мав до 01.06.2015 року і втратив його у результаті прийняття п.5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В результаті прийняття п. 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 01.06.2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 01.06.2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 ОСОБА_3 України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 ОСОБА_3 України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених ч.1, п.п.2,9 ч.5 ст.126 ОСОБА_3 України.

Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII до ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» було внесено зміни та зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зміни до ч ч. 3, 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які були внесені Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суперечать ст.ст. 8, 21, 22, 126 ОСОБА_3 України, порушують конституційні права позивача, як судді у відставці. Крім того, «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.141 спеціального Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, вважаючи, що позивачеві повинна виплачуватись пенсія за віком, фактично прирівняв позивача до судді, відставку якого припинено у звязку з набранням законної сили обвинувальним вироком щодо нього за вчинення умисного злочину (ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за № 2453-VI, в редакції Закону № 192- VIII «Про забезпечення права на справедливий суд»).

З огляду на викладене, на думку суду, позивач набув право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання після 20 років роботи суддею або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбаченої Законом України «Про державну службу» після досягнення 60 років.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 суддею становить 30 років 09 місяців 04 дні, розмір довічного грошового утримання повинен складати 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове соціальне страхування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови в призначенні, нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці є протиправними, а тому управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одесизобовязано: призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 30 листопада 2015 року.

Також, на підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 256 КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання постанову в частині здійснення призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 11, 13, ч.4 ст.122, 159 163, п.1 ч.1 ст. 256 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси про визнання дій противними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці протиправною.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одесипризначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 % згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» згідно довідки апеляційного суду Одеської області про заробітну плату, починаючи з 30 листопада 2015 року без обмежень максимальним розміром.

Постанову звернути до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Постанову може бути оскаржено шляхом подання до Одеського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Куриленко О. М.