Справа № 804/5529/15
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 лютого 2016 рокусправа № 804/5529/15

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого судді: Лукманової О.М.

суддів: Божко Л.А. Прокопчук Т.С.

при секретарі: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі №804/5529/15 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області (далі по тексту - відповідач 1), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Дніпропетровської області №65 від 24.01.2011 року про звільнення його з посади старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, юриста 1 класу, визнати незаконним та скасувати наказ Генерального прокурора України №134к від 27.01.2011 року про зміну наказу прокурора Дніпропетровської області від 24.01.2011 року про позбавлення його класного чину юриста 1 класу, присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15.05.2009 року №543к, поновити його на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.01.2011 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі, стягнути з прокуратури Дніпропетровської області завдану йому моральну шкоду, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць вимушеного прогулу.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області №65 від 24.01.2011 року про звільнення старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, юриста 1 класу ОСОБА_1 із займаної посади та з органів прокуратури; визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №134к від 27.01.2011 року про зміну наказу прокурора Дніпропетровської області від 24.04.2011 року про позбавлення старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 класного чину юриста 1 класу, присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15.05.2009 року №543к, поновлено ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області з виплатою середньомісячного заробітку на час вимушеного прогулу, прочинаючи з 24.01.2011 року і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

З постановою суду першої інстанції не погодилась прокуратура Дніпропетровської області та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважав, що судом невірно застосовано до спірних правовідносин положення ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у зв'язку з тим, що позивач був звільнений з органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури згідно ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України. Причиною вчинення проступку було проявлення у ОСОБА_1 низьких моральних якостей, відсутність стійкого переконання необхідності особистого дотримання законів у службовій діяльності. Апелянт на обґрунтування своєї правової позиції посилався на положення ст.2 Дисциплінарного статуту прокуратури України, згідно якого працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю, працівники прокуратури повинні особисто суворо додержуватися вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Апелянт вважав, що закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, не свідчить про незаконність спірних наказів. Апелянт вказував на те, що у справі у якості відповідача не залучено Генеральну прокуратуру України, чий наказ також скасований.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 року залучено Генеральну прокуратуру України у якості відповідача у справі (далі по тексту - відповідач 2) (а.с.44, т.2).

18.12.2015 року судом одержано пояснення Генеральної прокуратури України від 16.12.2015 року №05/3-11702-15, в якому остання також просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог. Генеральна прокуратура України вказувала, що позивач був звільнений згідно п.5 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України відповідно до висновку службового розслідування, під час якого було встановлено, що старшим слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_1 було вчинено проступок, який порочить працівника прокуратури, а саме отримано від ОСОБА_2 хабара у розмірі 2 тис. доларів США за не затримання її та її чоловіка ОСОБА_3 в порядку ст.115 КПК України у кримінальній справі, яка перебувала у його провадженні. Відповідач 2 вважав, що наявність реабілітуючого рішення у кримінальні справі стосовно ОСОБА_1 не свідчить про те, що у його діях немає ознак дисциплінарного проступку, та не є перешкодою для його притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відповідач також вважав, що ст.6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки, позивач не був звільнений у зв'язку з незаконним засудженням. Відповідач 2 пояснив, що перед виданням наказу №134к 27.01.2011 року у позивача було відібрано пояснення. 14.02.2011 року йому було вручено копію наказу від 27.01.2011 року №134к. Генеральна прокуратура України вважала, що позивачем порушено строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів про скасування наказів та поновлення на роботі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з положень статей 2, 6, 7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ч.1 ст.235 КЗпП України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу прокуратури Дніпропетровської області від 12.05.2004 року №487 ОСОБА_1 з 13.05.2004 року працював слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу, а з 08.09.2005 року - старшим слідчим цієї прокуратури.

20.01.2011 року ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст.115 КПК України у зв'язку з порушенням 18.01.2011 року Генеральною прокуратурою України кримінальної справи щодо нього за ч.2 ст.368 КК України за фактом одержання від ОСОБА_2 хабара у розмірі 2000 доларів США. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2011 року стосовно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Згідно наказу прокуратури Дніпропетровської області від 24.01.2011 року №65 старший слідчий прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу, юрист 1 класу ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади та з органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури згідно ч.1 ст.8, п.5 ст.9 Дисциплінарного статуту України.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 було те, що він 11.01.2011 року вимагав від ОСОБА_2 хабара у сумі 4000 доларів США за не затримання її, а також її чоловіка ОСОБА_3 в порядку ст.115 КПК України у кримінальній справі за фактом умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникам міліції, а в подальшому, у прийнятті сприятливих для неї та її чоловіка процесуальних рішень. 14.01.2011 року, близько 14 год. 18 хвилин, у службовому кабінеті прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Книжна, 1а, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 першу частину хабара у розмірі 2000 доларів США. За цим фактом 18.01.2011 року Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступок, який несумісний з перебуванням на роботі в органах прокуратури.

Наказом Генеральної прокуратури України 27.01.2011 року за №134к було внесено зміни до наказу прокуратури Дніпропетровської області від 24.01.2011 року №65, а саме змінено п.1 наказу з наступним формулюванням: «вважати старшого слідчого прокуратури Саксаганського району м. Кривий Ріг Дніпропетровської області ОСОБА_1 звільненим із займаної посади за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури з позбавленням його класного чину юриста 1 класу, присвоєного наказом Генерального прокурора України від 15.05.2009 року №543к».

Підставою для прийняття вказаного наказу було те, що старший слідчий прокуратури Саксаганського району м. Кривий Ріг Дніпропетровської області юрист 1 класу ОСОБА_1, розслідуючи кримінальну справу за фактом злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, вступив у позаслужбові стосунки з ОСОБА_2, яка 10.10.2010 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_3 скоїла цей злочин. У першій половині січня 2011 року він вимагав від ОСОБА_2, а в наступному і отримав від неї 4000 доларів США за не затримання її та ОСОБА_3 в порядку ст.115 КПК України та прийняття надалі рішення про відмову стосовно обох у порушенні кримінальної справи. Стосовно ОСОБА_1 18.01.2011 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. Після отримання ним частини хабара його було затримано, а в наступному пред'явлено обвинувачення. За поданням слідчого судом стосовно нього обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури та завдав шкоди авторитету прокуратури України, що є несумісним з його подальшим перебуванням на займаній посаді. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 24.01.2011 року №65 його звільнено з займаної посади в дисциплінарному порядку, проте класного чину не позбавлено. Приймаючи вказаний наказ Генеральна прокуратура України керувалася ч.1 ст.8, п.6 ст.9, ст. ст.11, 16 Дисциплінарного статуту України.

Встановлено, що 24.01.2011 року прокуратурою Дніпропетровської області було проведено службове розслідування за фактом вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, старшим слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, за результатами якого складено висновок, згідно якого вчинений ОСОБА_1 проступок несумісний з перебуванням на посаді в органах прокуратури, у зв'язку з чим від підлягає звільненню із займаної посади та органів прокуратури області на підставі п.5 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України. Причиною вчинення ОСОБА_1 проступку, який порочить працівника прокуратури є проявлення у нього низьких моральних якостей, відсутність стійкого переконання необхідності особистого дотримання законів у службовій діяльності. Як вбачається з висновку службового розслідування, підставою для такого висновку було те, що ОСОБА_1 14.01.2011 року отримано від ОСОБА_2 хабара у розмірі 2000 доларів США за не затримання її, а також її чоловіка ОСОБА_3 в порядку ст.115 КПК України у кримінальній справі за фактом умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень працівникам міліції. 18.01.2011 року Генеральною прокуратурою України порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив проступок, який порочить його як працівника прокуратури, та завдав шкоду авторитету прокуратури України. Згідно висновку службового розслідування ОСОБА_1 за рішенням атестаційної комісії був атестований з висновком про відповідність займаній посаді.

Аналізуючи вищевказаний висновок службового розслідування, колегія суддів вважає, що єдиною підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та з органів прокуратури на підставі п.5 ст.9 Дисциплінарного статуту України було порушення кримінальної справи відносно нього за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, саме це було підставою для висновку про проявлення у ОСОБА_1 низьких моральних якостей, відсутність стійкого переконання необхідності особистого дотримання законів у службовій діяльності, інші підстави для такого висновку службового розслідування, відсутні.

Матеріалами справи встановлено, що згідно ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року обвинувальний вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2013 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, справа була направлена на додаткове розслідування. ОСОБА_1 із зали суду був звільнений з-під варти на підписку про невиїзд.

Встановлено, що 26.11.2014 року кримінальне провадження №0000327 від 25.04.2014 року за ст.368 ч.4 КК України за фактом отримання неправомірної вигоди старшим слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 14 та 20 січня 2011 року закрито у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Генерального прокурора України із заявою, в якій просив видати наказ про поновлення його на роботі в органах прокуратури з виплатою середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу з тих підстав, що стосовно нього закрито 26.11.2014 року кримінальне провадження у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину та у зв'язку з тим, що він не здійснював кримінального правопорушення та не вчиняв проступку, який порочить працівника прокуратури. Дане звернення Генеральною прокуратурою України 16.02.2015 року було направлено до прокуратури Дніпропетровської області для організації перевірки викладених доводів та надання у встановлені законом строки відповіді автору звернення.

Листом прокуратури Дніпропетровської області від 16.03.2015 року за №06/2-7651-14 ОСОБА_1 було надано відповідь, згідно якої його було поінформовано про те, що 18.02.2015 року старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області Неклюдовим В.М. скасовано постанову про закриття кримінального провадження №000327 та у зв'язку з цим підстави для поновлення на роботі в органах прокуратури Дніпропетровської області відсутні.

Дійсно, 18.02.2015 року постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області Неклюдовим В. було скасовано постанову старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Ващенка С.Д, від 26.11.2014 року про закриття кримінального провадження №00327 та направлено вказане провадження для проведення досудового розслідування.

Матеріалами справи встановлено, що 19.06.2015 року постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області кримінальне провадження №00327 від 25.04.2014 року за ст.368 ч.4 КК України за фактом отримання неправомірної вигоди старшим слідчим прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 14 та 20 січня 2011 року закрито у зв'язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи і вичерпано можливості їх отримати.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах порушено норми ст. ст.2, 6 та 7 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до ст.1, п.2 ч.1 ст.2, ст.3 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Згідно ст. ст. 6, 7 вищевказаного Закону громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути поновлений на колишній роботі (посаді), а в разі неможливості цього (ліквідація підприємства, установи, організації, скорочення посади, наявність інших передбачених законом підстав, що перешкоджають поновленню на роботі (посаді) - йому має бути надано державною службою зайнятості іншу підходящу роботу. Робота (посада) надається громадянинові не пізніше ніж через один місяць з дня звернення, якщо воно надійшло протягом трьох місяців з дня набрання законної сили виправдувальним вироком або винесення постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Виходячи з системного аналізу приведеного вищевказаного законодавства, колегія вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки, положення статей 1, 2 та 3 Закону регулюють питання відшкодування шкоди, положення статей 6 та 7 цього Закону регулюють питання поновлення на роботі але для цього встановлені вичерпні підстави для поновлення особи, а саме: звільнення з роботи (посади) у зв'язку з незаконним засудженням або відстороненням від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, що має бути встановлено виправдувальним вироком або винесенням постанови (ухвали) про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не був незаконно засуджений та не відсторонявся від посади у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на час винесення 17.06.2015 року судом першої інстанції постанови, 18.02.2015 року постановою старшого прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Дніпропетровської області, радником юстиції В.Неклюдовим було скасовано постанову старшого слідчого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області Ващенка С.Д. від 26.11.2014 року про закриття кримінального провадження №00000327 стосовно ОСОБА_1 та справу направлено для проведення досудового розслідування. Про наявність вказаної постанови суду першої інстанції було відомо. (а.с.76-77, т.1). Отже, на момент винесення спірної постанови, стосовно ОСОБА_1 проводилось досудове розслідування по вищевказаному кримінальному провадженню.

Колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме незалучення у якості відповідача у справі Генеральної прокуратури України, чий наказ судом першої інстанції був скасований.

Аналізуючи вище наведені докази у справі та нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, вирішуючи справу по суті, колегія вважає, що наказ прокуратури Дніпропетровської області від 24.01.2011 року №65 та наказ Генеральної прокуратури України від 27.01.2011 року №134к є незаконними.

Так, з висновку службового розслідування прокуратури Дніпропетровської області від 24.01.2011 року вбачається, що єдиною підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та органів прокуратури області відповідно до п.5 ст.9 Дисциплінарного статуту прокуратури України за скоєння ним проступку несумісного з перебуванням на посаді в органах прокуратури є скоєння ним злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України. Саме ці дії на думку прокуратури Дніпропетровської області свідчили про проявлення у ОСОБА_1 низьких моральних якостей, відсутність стійкого переконання необхідності особистого дотримання законів у службовій діяльності.

Колегія на підставі наявних доказів у справі приходить до висновку про те, що на момент винесення спірних наказів відповідачами, останні не мали належних доказів вини ОСОБА_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.368 КК України, інші підстави для звільнення ОСОБА_1 за скоєння ним проступку, несумісного з перебуванням на посаді в органах прокуратури, відсутні. Колегія суддів враховує наявність постанови про закриття кримінального провадження від 19.06.2015 року стосовно ОСОБА_1 у зв'язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведеності винуватості особи і вичерпано можливості їх отримати.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1

Однак, постанова суду першої інстанції від 17.06.2015 року є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір по суті, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем порушено строки звернення до суду за захистом свої прав та інтересів.

Відповідно до ст. ст.99, 100 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин не застосуються положення ч.4 ст.99 КАС України, оскільки, законодавцем не передбачено можливості досудового порядку вирішення спору.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 подано адміністративний позов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду шляхом направлення по пошті 16.04.2015 року (а.с.7, т.1).

Як вбачається з письмового пояснення позивача від 18.12.2015 року, останній просив визнати поважними причини пропуску ним строку для звернення до суду з позовом та поновити пропущений строк. В обґрунтування своїх доводів вказував, що йому накази, які він просить скасувати не оголошувались та трудова книжка не видавалась. Позивач вважав, що він не мав фізичної можливості для звернення до суду, оскільки з 20.01.2011 року був незаконно затриманий на підставі штучно створених доказів. Позивач вказував, що йому 14.02.2011 року під час проведення слідчих дій в приміщенні СУ ГПУ у м. Києві оголосили наказ Генерального прокурора України про відсторонення його від займаної посади на час проведення слідства. У зв'язку з тим, що вказаний наказ не був належним чином оформлений (не мав реєстраційного чи кадрового номера - не пам'ятає), він під ним не розписувався, йому дали чистий аркуш паперу, на якому він написав що з наказом ознайомлений та копію отримав, при цьому йому сказали, що копію нададуть після належного оформлення наказу під час наступного конвоювання його для проведення слідчих дій, але більше для проведення слідчих дій його в Київський СІЗО №13 не конвоювали. Позивач вказував, що після звільнення з-під варти у березні 2014 року перебував на підписці про невиїзд, досудове слідство проводила прокуратура Дніпропетровської області, він та його захисники протягом березня-листопада 2014 року неодноразово зверталися до прокуратури області з заявами та клопотаннями. У зв'язку з тим, що він не мав права виїзжати з м. Кривого Рогу його громадський захисник ОСОБА_6 записувався та тричі їздив у приймальню громадян прокуратури області, де йому говорили, що поки йде слідство про роботу говорити передчасно. ОСОБА_1 вказав, що після закриття кримінального провадження 26.11.2014 року, він 04.02.2015 року записався на прийом до прокуратури області та на прийомі першого заступника прокурора області Гладкіх О.В., начальник відділу кадрів Литвин В.М. роз'яснив йому порядок написання заяви та механізм поновлення на роботі в прокуратурі Дніпропетровської області.

Колегія суддів критично сприймає вищевказані пояснення позивача, оскільки вони спростовуються доказами у справі.

Встановлено, що перед прийняттям наказу, Генеральною прокуратурою України від ОСОБА_1 27.01.2011 року було відібрано пояснення, яке було написано власноручно та в якому ОСОБА_1 своєї вини у скоєнні злочину не визнав.

Як вбачається з матеріалів справи, з наказом Генеральної прокуратури України від 27.01.2011 року №134к ОСОБА_1 14.02.2011 року був ознайомлений та копію отримав, про що власноручно зробив запис.

Як вбачається з пояснення прокуратури Дніпропетровської області від 22.01.2016 року №11-52вих16 та наданих нею витягів з кримінальної справи №49-3088 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч.2 ст.368 КК України, до матеріалів кримінальної справи долучено копію наказу прокурора Дніпропетровської області №65 від 24.01.2011 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та з органів прокуратури та копію наказу Генерального прокурора України №134к від 27.01.2011 року про зміну вищевказаного наказу прокурора Дніпропетровської області, характеристика на ОСОБА_1, в якій вказана інформація про його звільнення з посилкою на накази, дати їх прийняття та номери. Як вбачається з копії протоколу судового засідання від 29.08.2011 року - 19.01.2012 року Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, у судовому засіданні 14.11.2011 року були оголошені документи, які знаходяться у т.3 кримінальної справи: накази про звільнення ОСОБА_1, у томі 5 кримінальної справи (а.с.186) знаходиться заява ОСОБА_1 про ознайомлення його 15.02.2012 року з томами 1-5 кримінальної справи.

В матеріалах справи є листування прокуратури Дніпропетровської області простою поштою, з якого вбачається, що починаючи з січня 2011 року прокуратурою області за місцем знаходження ОСОБА_1 (Київський слідчий ізолятор № 13, м. Київ, вул. Дегтярівська, 13), було поінформовано про його звільнення та направлялись копії наказу прокурора Дніпропетрвоської області № 65к від 24.01.2011 року. Доказами є витяги з книг реєстрації вихдіної кореспонденції прокуратури Дніпропетрвоської області.

Про те, що ОСОБА_1 знав про своє звільнення у січні 2011 року та мав копії наказів свідчить його заява, написана власноручно ОСОБА_1 на ім'я Генерального прокурора України від 07.02.2015 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний з наказом прокуратури Дніпропетровської області від 24.01.2011 року №65 та наказом Генерального прокурора України від 27.01.2011 року №134к про звільнення його з займаної посади та позбавлення класного чину.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не було надано належних доказів поважності причин, з яких ним було пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Аналізуючи вище наведені докази, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено пропуск місячного строку звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав та інтересів без поважних причин, оскільки, останнім не надано жодного доказу зворотного.

Колегія суддів враховує, що законодавцем передбачено норми процесуального права, згідно яких адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, та вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду у повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, постанову суду першої інстанції слід скасувати та позовні вимоги залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст.99, 100, п.4 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ст. ст.205, 206 КАС України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.06.2015 року у справі №804/5529/15 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Дніпропетровської області, Генеральної прокуратури України про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, зобов'язання виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Повний текст ухвали виготовлений 11.02.2016 року.

Головуючий: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко

Суддя: Т.С. Прокопчук