Справа № 810/5622/15
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року 810/5622/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації про визнання неправомірною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації в якому просить визнати неправомірною бездіяльність Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації по забезпеченню виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами» щодо забезпечення позивача технічними засобами (калоприймачами); зобовязати Департамент охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації забезпечити позивача необхідними технічними засобами (калоприймачами).

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що їй надано право на забезпечення вищевказаними засобами індивідуального догляду, яке передбачено Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в України" від 21.03.1991 та Порядком забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1301. Проте зазначене право вона не може реалізувати через бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні позивача необхідними технічними засобами (калоприймачами) через їх відсутність в Департаменті охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації.

У судове засідання, призначене на 11 лютого 2016 року, сторони не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином.

Разом з цим, 11 лютого 2016 року через канцелярію Київського окружного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про здійснення розгляду справи за його відсутності та клопотання від представника відповідача про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши чинне законодавство, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою АВ №0206320 до акта огляду МСЕК й відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 343 від 20.01.2015, яка є обовязковою до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, організаціями, у яких працює або перебуває інвалід, незалежно від їх підвідомчої підпорядкованості, типу і форми власності, для позивачки був розроблений певний обсяг реабілітаційних заходів, одним з яких є забезпечення її калоприймачами.

ОСОБА_1 взято на облік у Департаменті охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації згідно її заяви від 25.03.2015 про взяття на облік інваліда, дитину-інваліда для забезпечення технічними та іншими засобами.

У зазначеній заяві позивач просила поставити її на облік для безоплатного забезпечення технічними та іншими засобами, що визначені постановою КМУ від 03.12.2009 №1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами», а саме, калоприймач, тест смужки.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_2, попри її існуюче право на безоплатне забезпечення технічними засобами, зазначеними засобами забезпечено не було через відсутність фінансування.

Представник відповідача також пояснив суду, що з метою збереження та зміцнення здоровя, профілактики захворювань, зниження захворюваності, інвалідності і смертності населення, підвищення якості та ефективності надання медичної допомоги, забезпечення соціальної справедливості і захисту прав громадян на охорону здоровя, департаментом була розроблена Київська обласна програма «Здоровя» на 2015 рік, яка була затверджена рішенням Київської обласної ради від 12.02.2015 №882-46-VI.

Фінансування Програми здійснювалось за рахунок медичної субвенції, а також за рахунок заінтересованих субєктів підприємницької діяльності усіх форм власності, громадських та міжнародних організацій, інших джерел.

У зв'язку з недостатнім фінансуванням заходів, передбачених Програмою, у тому числі на придбання технічних засобів, та з метою збільшення обсягів фінансування цих заходів, департаментом охорони здоровя було підготовлено лист до Департаменту економічного розвитку і торгівлі Київської облдержадміністрації та департаменту фінансів Київської облдержадміністрації та проект змін до Київської обласної програми «Здоров'я» на 2015 рік щодо можливості виділення коштів для збільшення обсягів фінансування Програми за рахунок обласного бюджету.

Станом на теперішній час департаментом охорони здоров'я розроблена Київська обласна програма «Здоров'я» на 2016 рік, у якій передбачено закупівлю технічних засобів (калоприймачів), проте зазначена програма не затверджена Київською обласною радою.

Правомірність та обґрунтованість бездіяльності Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації є предметом спору переданого на вирішення суду.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» порядок та умови визначення потреб у зв'язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико-соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності інваліда. Види і обсяги необхідного соціального захисту інваліда надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов'язковою для виконання державними органами, підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями.

Згідно з статтею 11 Закону України «Про реабілітацію інвалідів» місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами створюють умови для забезпечення інвалідів, дітей-інвалідів, виходячи з їх потреб та відповідно до рекомендацій медико-соціальних експертних комісій (лікарсько-консультативних комісій лікувально-профілактичних закладів), технічними та іншими засобами і послугами реабілітації, виробами медичного призначення, спеціальним автотранспортом.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності інвалідів і дітей-інвалідів здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі Фонду соціального захисту інвалідів, місцевих бюджетів, а також органами місцевого самоврядування за місцевими програмами соціального захисту окремих категорій населення за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Статтею 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що інвалідам і дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах послуги з соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) на підставі індивідуальної програми реабілітації, автомобілі - за наявності відповідного медичного висновку.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку забезпечення інвалідів та дітей інвалідів технічними та іншими засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 03.12.2009 № 1301, до технічних засобів, які отримують безпосередньо інваліди, діти-інваліди або їх законні представники в закладах здоров'я для використання в амбулаторних та побутових умовах, належать слухові апарати, сечоприймачі чоловічі та жіночі, високо поглинальні прокладки для жінок, які страждають нетриманням сечі, калоприймачі, підгузники, а також технічні засоби з мовним виводом: глюкометри, термометри та тонометри. Забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними засобами здійснюється на підставі медичного висновку за рахунок та в межах коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до пункту 6 Порядку забезпечення інвалідів та дітей інвалідів технічними та іншими засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 03.12.2009 № 1301 облік інвалідів, які мають право на безоплатне забезпечення технічними засобами ведуть територіальні органи охорони здоров'я, якими є: управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим за зареєстрованим місцем проживання осіб, тримання під вартою або відбування кримінального покарання.

Отже громадянин, який набув статусу інваліда та звернувся до територіального органу охорони здоров'я із заявою про взяття його на облік для забезпечення технічними та іншими засобами, має право безоплатно отримати технічні та інші засоби.

При цьому, чинним законодавством не встановлено жодних обмежень у реалізації зазначеного права, не передбачено підстав, за наявності яких особа втрачає право на отримання таких засобів, та, відповідно, умов, за яких територіальний орган охорони здоров'я набуває права відмовити особі у видачі безоплатно зазначених засобів.

Фактично, обовязок Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації щодо забезпечення інвалідів технічними та іншими засобами є дійсним та безумовним. Відсутність фінансування не може звільняти відповідача від встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обовязку.

Крім того, частиною 1 статті 1 Протоколу № 1 ратифікованої Україною 11.09.1997 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ст. 17-1 Конвенції, згідно з якими кожен має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, державам учасницям Конвенції заборонено скасовувати встановлені нею права.

Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За змістом частин 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які б призводили до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Також слід зазначити про існуючу практику Європейського Суду з прав людини, згідно з якою: а). конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «ОСОБА_3 Ганс-Адам ІІ проти Німеччини», заява № 42527/98, рішення від 12.07.2001 п. 83); б). засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006, щодо статті 13); в). принцип верховенства права зобовязує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004, п. 184).

Так, Європейський Суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це забезпечення технічними та іншими засобами безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Крім того, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 по справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06) наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення).

Таким чином, оскільки, позивач обліковується відповідачем, як інвалід, що має право на безоплатне забезпечення технічними засобами, Департамент охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації не забезпечив ОСОБА_1 необхідними технічними засобами (калоприймачами), суд вважає бездіяльність відповідача протиправною.

Щодо позовних вимог про зобовязання Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації забезпечити позивача необхідними технічними засобами (калоприймачами) суд зазначає наступне.

З огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції органу державної влади.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, суд може ухвалити постанову про зобовязання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли субєкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

З наведеного вбачається, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, суд не може втручатися та вирішувати самостійно питання розгляд яких за законодавством здійснюється на вільний розсуд субєктом владних повноважень.

У спірних правовідносинах зобовязання відповідача забезпечити ОСОБА_1 необхідними технічними засобами (калоприймачами), є безумовним та встановлено Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач позбавлений права на власний розсуд вирішувати питання видачі такого документу. Таким чином, Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації забезпечити позивача необхідними технічними засобами (калоприймачами), як особі, якій надано додатковий захист, є належним та допустимим способом захисту прав позивача.

За таких обставин, враховуючи протиправний характер бездіяльності відповідача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Керуючись статтями158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації по забезпеченню виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами» щодо забезпечення ОСОБА_1 технічними засобами (калоприймачами).

Зобовязати Департамент охорони здоровя Київської обласної державної адміністрації забезпечити ОСОБА_1 необхідними технічними засобами (калоприймачами).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Постанову виготовлено у повному обсязі та підписано 12.02.2016