Справа № 202/9009/15-а
Суддя: Мороз В. П.
Дата ухвалення: 2015-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/9009/15-а
Провадження № 2а/202/192/2015
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Мороза В.П.

при секретарі - Овечко А.С.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

На адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 04 грудня 2015 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, у якому позивачі просять:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не поновлення позивачам виплати пенсії за віком;

- зобов'язати відповідача поновити позивача виплату пенсії за віком з 01 грудня 2015 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що позивачі переїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, проте, станом на листопад 2015 року міжнародний договір України, який регулює питання пенсійного забезпечення, з Ізраїлем не укладено. У звязку з чим вони вважають, що протиправною є бездіяльність відповідача щодо відмови у поновленні виплати позивачам пенсії за віком оскільки положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України № 1058-ІV від 09.07.2003 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення у зв'язку із їх невідповідністю Конституції України.

Позивачі та їх представник в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивачів 07 грудня 2015 року надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи з 13 липня 1968 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб ІІ АБ № 843152.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська.

Управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м.Дніпропетровська, листами за вих. № 11131/04-40 та № 11132/04-40 від 09 листопада 2015 року, повідомлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення з 01 грудня 2015 року нарахування пенсій. Дане рішення субєкта владних повноважень обґрунтоване тим, що позивачі виїжджають на постійне місце проживання до Ізраїлю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 листопада 2015 року направили до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська заяви про поновлення виплати пенсій. Дані листи отримані відповідачем 18 листопада 2015 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду адміністративної справи, не укладено міжнародний договір України, який регулює питання пенсійного забезпечення з Ізраїлем.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

В своєму Рішенні №25-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Таким чином, оскільки положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення у зв'язку із їх невідповідністю Конституції України, позивачі вважають, що з цього часу Управління має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Зазначена правова позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду України, зокрема, у справах № 21-180а15, 21-168а15, та відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування в судовій практиці.

Як вказав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, оскільки виплата пенсії припинена позивачам на підставі положень Закону, які в установленому порядку визнані неконституційними, суд погоджується з правовою позицією позивачів щодо протиправності бездіяльності відповідача у не поновленні пенсійних виплат позивачам.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки, припинивши виплату пенсій позивачам, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо зобовязання відповідача поновити виплату пенсій позивачам починаючи з 01 грудня 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладену вище норму, а також те, що позивачами було сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., суд вважає за необхідне стягнути з бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на користь позивачів судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 128, 155, 158-163, 167, 267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, яка виразилась у не поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2Правда», 6-а, кв. 8, м. Дніпропетровськ, 49000).

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська, яка виразилась у не поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2Правда», 6-а, кв. 8, м. Дніпропетровськ, 49000).

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2Правда», 6-а, кв. 8, м. Дніпропетровськ, 49000) виплату пенсії за віком з 01 грудня 2015 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська поновити ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2Правда», 6-а, кв. 8, м. Дніпропетровськ, 49000) виплату пенсії за віком з 01 грудня 2015 року в розмірах відповідно до чинного законодавства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 судовий збір у загальному розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.П. Мороз