Справа № 370/350/15-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2016 р. м.Київ К/800/25518/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

секретар судового засідання - Ярош Д.В.,

за участю

відповідача - ОСОБА_4,

інші учасники процесу не з»явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року

у справі №370/350/15-а

за позовом Управління праці та соціального захисту населення Макарівської районної

державної адміністрації Київської області

до ОСОБА_4

про стягнення надміру виплачених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року Управління праці та соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплачених коштів.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року постанову Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року скасовано.

Прийнято нову постанову.

Адміністративний позов управління праці та соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 33 389, 92 грн. (тридцять три тисячі триста вісімдесят дев'ять грн. 92 коп.) надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям.

Суд першої інстанції відмовлючи у задоволенні позову виходив з того, що відповідач не мала прямого умислу на приховання або навмисне подання недостовірних даних про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, оскільки не отримувала у 2013 році доходів від продажу автомобіля з огляду на те, що право розпорядження ним передала іншим особам за довіреністю.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, апеляційний адміністративний суд виходив з того, що при поданні декларації відповідачем було подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан. Зазначене вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, що не були повернуті добровільно та підлягають стягненню в судовому порядку.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Управління праці та соціального захисту населеня Макарівської районної державної адміністрації Київської області подало до Вищого адміністративного суду України заперечення на касаційну скаргу, в якому наголошувало на відповідності судового рішення суду апеляційної інстанції обставинам справи, просила залишити касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, присутню в судовому засіданні відповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі поданої ОСОБА_4 заяви від 08.11.2013 року, декларації про доходи та майновий стан за період з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року їй було призначено державну соціальну допомогу як малозабезпеченій сім'ї за період з 01.11.2013 року по 30.04.2014 року.

Виплата допомоги була здійснена з 1 жовтня 2012 року по 31 липня 2013 року в сумі 22316,20 грн.

Позивачем, 15.08.2014 року зроблено запит до Ірпінської ОДПІ (Макарівське відділення) та 25.09.2014 року отримано відповідь про те, що ОСОБА_4 мала доходи, не задекларовані при зверненні за призначенням допомоги.

Позивачем виявлено, що відповідачем у ІІІ кварталі 2-13 року був отриманий дохід від продажу рухомого майна, який не зазначений у декларації про доходи, що підтверджується актом №6 про перередачу інформації Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ та УПСЗН Макарівської РДА від 22.08.2014 року (а.с. 15-16).

Управлінням праці та соціального захисту населення на підставі виявленого факту проведено розрахунок надміру виплачених відповідачу коштів.

Позивачем надіслано ОСОБА_4 повідомлення від 28 листопада 2014 року №01-20/2469 та від 05 грудня 2014 року №01-20/2551 про зобов'язання повернути надмірно виплачені кошти в розмірі 33389,92 грн.

Відповідач добровільно не повернула до бюджету зазначені кошти, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на наступне.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо стягнення необґрунтовано виплаченої соціальної допомоги.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обовязку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією із визначальних особливостей Кодексу адміністративного судочинства України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Згідно із статтею 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень:

1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України;

4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо);

5) в інших випадках, встановлених законом.

В справі позов заявлений про стягнення грошових коштів, а тому на думку колегії суддів, не підпадає під дію пункту 4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Згідно статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

За пунктом 4 частини 4 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України, суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 22 вересня 2015 року у справах №№П/811/3781/14, 804/6131/14.

Даний спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на грошову допомогу у розмірі 33 389 грн 92 коп. та стягнення цієї суми з неї, як з недобросовісного набувача, а тому спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що за суб`єктним складом сторін, змістом заявлених позивачем вимог та предметом спору дана справа підлягає розгляду місцевими загальними судами у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, прийняті у справі рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157, статтями 220, 221, 223, частиною 1 статті 228, статтями 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Макарівського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2015 року у справі №370/350/15-а скасувати.

Провадження у справі в порядку адміністративного судочинства закрити.

Роз»яснити Управлінню праці та соціального захисту населення Макарівської районної державної адміністрації Київської області про право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: