Справа № 820/10314/15
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 р.Справа № 820/10314/15

Головуючий 1 інстанції: Панченко О.В.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Калиновський В.А., Суддя Бенедик А.П.

при секретарі Тітовій А.В.

за участю:

представника позивача ? ОСОБА_1

представника відповідача ? ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2015р. по справі № 820/10314/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень, вимог та рішень про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_4 Миколайович, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

№ НОМЕР_1 від 07.06.13 р. про збільшення зобовязань по податку з доходів фізичних осіб на суму 20501,25 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 5125,31 грн., від 09.04.15 р. № НОМЕР_2 про застосування штрафних санкцій по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 37,6 грн. та № 3 про застосування штрафних санкцій по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 218,93 грн.; визнати протиправними та скасувати вимоги ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № Ф-33 від 08.07.15 р., № Ф-41 від 16.09.15 р., № Ф6 від 26.02.15 р. про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 34369,62 грн., у сумі 13056,65 грн. та у сумі 162866,15 грн. відповідно; визнати протиправними та скасувати рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № НОМЕР_3 від 24.07.15 р. про застосування штрафних санкцій в розмірі 2374,1 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та від 09.04.15 р. про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну плату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 33,34 грн., № НОМЕР_4 від 24.09.15 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 597,43 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.15 р. по справі № 820/10314/15 позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.15 р. по справі № 820/10314/15 та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 Миколайович зареєстрований як суб'єкт господарювання, фізична особа-підприємець 21.02.95 р. № 62346022 та з 21.02.95 р. перебуває на обліку в ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківський області.

На підставі п. 77.1 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», наказу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ Міндоходів Харківської області № 127 від 26.01.15 р. та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 1 квартал 2015 р., відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_3, за результатами якої був складений акт № 637/1702/НОМЕР_5 від 26.02.15 р., в якому перевіряючими були зафіксовані порушення позивачем вимог: 1) п. 44.6 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 139.1.9 ст. 139, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за період, що перевірявся, на загальну суму 223970,74 грн., в т.ч. по звітних (податкових) періодах за 2013 р. на суму 131059,92 грн., за 2014 р. на суму 92910,82 грн.; за ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся, в т.ч. по звітних (податкових) періодах за 2013-2014 р.р. за виявлені порушення передбачено накладення штрафу; 2) ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», у результаті чого встановлено заниження сум страхових внесків від суми чистого доходу за 2013-2014 р.р., внаслідок чого донараховано єдиного соціального внеску на суму 162866,15 грн., а також за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов'язання по єдиному соціальному внеску протягом граничних строків, за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції у розмірі 10%; 3) п. 57.1 ст. 57, п. 177.5.1, п. 177.5 ст. 177 ПК України за виявлені правопорушення передбачено застосування штрафної санкції по податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 10% і 20%.

З посиланням на акт перевірки від 26.02.15 р., відповідачем винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6 від 26.02.15 р., згідно якої позивача зобовязано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 162866,15 грн. (т. 1 а.с. 50). Також за наслідками проведеної перевірки податковим органом прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 09.04.2015 р. № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_2, № НОМЕР_8 та рішення № НОМЕР_9 про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску і рішення № НОМЕР_10 (т. 1 а.с. 44-48).

Позивач, не погодившись з висновками акту перевірки, оскаржив їх до Головного управління Міндоходів у Харківській області, та за результатами розгляду скарги позивача в.о. начальника ГУ ДФС у Харківській області прийнято рішення № 184/ФОП/20-40-10-04-14 від 11.06.15 р. про призначення позапланової (повторної) перевірки ФО-П ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 51), за наслідками якої складений акт № 2719/1702/НОМЕР_5 від 08.07.15 р. (т .1 а.с.52-70), в якому перевіряючими зроблений висновок про заниження ФО-П ОСОБА_3 у 2013-2014 роках податку на доходи фізичних осіб у розмірі 20501,25 грн. та єдиного соціального внеску у розмірі 34369,62 грн.

Також за наслідками позапланової перевірки скасовано податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_6 від 09.04.15 р. у сумі 335956,11 грн. та прийнято нове податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_11 від 24.07.15 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 25626,56 грн. (т. 1 а.с. 72) та податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_12, яким застосований адміністративний штраф у сумі 510,0 грн. (т. 1 а.с. 74), а також сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-33 від 08.07.15 р. на загальну суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування 34369,62 грн. (т. 1 а.с. 71) та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно нарахованого єдиного внеску № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 75).

У звязку з цим, 15.07.15 р. позивачем була подана скарга до ГУ ДФС у Харківській області, в якій ФО-П ОСОБА_3 просив скасувати вимогу № Ф-33 від 08.07.15 р. (т. 1 а.с. 76-81), але рішенням ГУ ДФС у Харківській області № 3317/ФОП/20-40-10-04-14 від 13.08.15 р. скарга залишена без задоволення та збільшено суму ЄСВ на 13056,65 грн. (т. 1 а.с. 94-98), а тому на підставі акту повторної перевірки та рішення ГУ ДФС у Харківській області від 13.08.15 р. ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області була сформована вимога про сплату боргу № Ф-41 від 16.09.15 р. (т. 1 а.с. 73)

Не погодившись з прийнятими податковим органом рішеннями, позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем не доведена правомірність мотивів винесення спірних рішень.

В доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив, що ФОП ОСОБА_3 в період з 01.01.13 р. по 31.12.13 р. здійснював діяльність на загальній системі оподаткування (надання поштових та курєрських послуг) та в ході перевірки встановлені взаємовідносини ФОП ОСОБА_3 з ТОВ «НВФ «Електросервіс», ПП «Торгівельна компанія «Амада», ТОВ «Акіта» по придбанню бланків, конвертів, візиток. Також з ТОВ «Спецконсалт» позивачем був укладений договір на надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення зазначених бланків, конвертів, візиток. До складу витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, в 2013 р. та 2014 р. віднесена вартість придбаних товарів та транспортно-експедиційних послуг на загальну суму 136675,0 грн.

За висновком податкового органу, ФОП ОСОБА_3 не надано до перевірки доказів реального використання зазначених вище ТМЦ в межах господарської діяльності з вказаними контрагентами, оскільки відсутні документи на підтвердження впливу на господарську діяльність підприємця ТМЦ та не надано розрахунки вартості наданих послуг.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначив, що за результатами перевірки ТОВ «НВФ «Електросервіс» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період 01.01.12 р. по 31.03.13 р., проведеної ДПІ у Оболонському районі м. Києва, складено акт № 397/22.2-10/35585752 від 10.04.13 р., в якому зазначено, що за місцем реєстрації ТОВ та директор (головний бухгалтер, засновник) ОСОБА_5 відсутні; неможливість фактичного здійснення фінансово-господарських операцій ТОВ «НВФ «Електросервіс» та ведення господарської діяльності у порядку, передбаченому приписами діючого законодавства України, у звязку з відсутністю трудових ресурсів, майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу; взаємовідносини з контрагентами-покупцями та постачальниками, які мають стан відмінний від « 0», та актами перевірок яких встановлена неможливість реального здійснення господарської діяльності (ПП «Промтранспоставка», ПП Фірма «Турбосервіс», TOB «НВО Техенергокомплект», TOB «Мадіс», TOB «TBK «Меркурій», ПП «Глобмарінторг» та інші); відсутність обєктів, які підпадають під визначення ст. 185, ст. 187, ст. 188 ПК України; чисельність працюючих - не визначена (ненадання до ДПІ звітності); стан платника « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням; свідоцтво платника ПДВ анульовано 10.04.13 р. (надання протягом року декларацій про відсутність поставок); згідно з деклараціями з податку на прибуток за 2012 р. платник декларує наявність лише групи 3 - будівлі та споруди, що на думку податкового органу свідчить про те, що всі наведені ознаки, як кожний окремо, так і у сукупності, дають обґрунтовані підстави вважати, що у ТОВ «НВФ «Електросервіс» наявні ознаки відсутності факту реального здійснення платником податків операцій по ланцюгу постачання від контрагентів-постачальників до контрагентів-покупців.

Також апелянт зазначив, що в акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві № 2072/26-59-22-08/38518156 від 09.09.14 р. про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання ТОВ «Спецконсалт» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.05.14 р. по 31.07.14 р. зазначено, що стан платника 9 - «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням»; господарська діяльність ТОВ «Спецконсалт» має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобовязань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: відсутній кваліфікований персонал; незначний штат працюючих осіб при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою; наявність в штаті тільки керівних посад; платник не знаходиться за місцезнаходженням (фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку) при відсутності укладених договорів оренди інших приміщень. Це свідчить про відсутність фактичного відвантаження товарів постачальником та надання/виконання робіт/послуг. Виходячи з вищенаведеного, ТОВ «Спецконсалт» здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.

В апеляцій скарзі відповідач також вказав на те, що в акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві документальної позапланової виїзної перевірки ПП «Торгівельна компанія «Амада» з питання дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій № 1409/26-59-22-08/38870131 від 19.09.14 р. по взаємовідносинам за період з 01.05.14 р. по 30.06.14 р. зазначено, що господарська діяльність ПП «Торгівельна компанія «Амада» має наступні ознаки нереальності здійснення операцій, а саме: відсутній рух активів, зобовязань чи власного капіталу у процесі здійснення господарської операції; відсутні фізичні, технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій, а саме: відсутній кваліфікований персонал; незначний штат працюючих осіб при тому, що статутна діяльність потребує участі більшої кількості людей, в тому числі за спеціальною освітою; наявність в штаті тільки керівних посад; відсутня інформація стосовно складських (офісних приміщень); неможливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару та надання послуг у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; платник не знаходиться за місцезнаходженням (фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку) при відсутності укладених договорів оренди інших приміщень. Це свідчить про відсутність фактичного відвантаження товарів постачальником та надання/виконання робіт/послуг.

В акті ДПІ у Оболонському районі м. Києва № 181/22-6/32307704 від 04.07.13 р. про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Акіта» щодо підтвердження господарських відносин з платниками податків за період: з 01.04.12 р. по 31.05.13 р. зазначено, що стан платника 9 - «направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням». В ході аналізу податкової звітності відсутня будь-яка інформація про наявність виробничих потужностей, складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, а також устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства. Отже, вбачається проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру. Таким чином, перевіркою встановлена відсутність обєктів оподаткування при визначені доходів та витрат (послуг) за період 01.04.12 р. по 31.05.13 р., які підпадають під визначення ст. 134, ст. 138, п. 48.5.1, п. 48.7 ст.48, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188 ПК України; податкові зобовязання та податковий кредит сформовані ТОВ «Акіта» за період з 01.04.12 р. підлягають зменшенню до 0.

На підставі наведених в апеляційній скарзі обставин відповідач по справі зазначив, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, з даними документально підтверджених витрат, та витрат, які повязані з господарською діяльністю, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в порушення вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України по взаємовідносинам з постачальниками товарів (послуг): ТОВ «НВФ «Електросервіс», ПП «Торгівельна компанія «Амада», ТОВ «Акіта» та ТОВ «Спецконсалт», завищив витрати за період з 01.01.13 р. по 31.12.14 р. у загальному розмірі 136675,0 грн, що призвело до заниження за перевіряємий період податку на доходи фізичних осіб у сумі 20501,25 грн.

Матеріалами справи підтверджено та це було правильно встановлено в ході розгляду справи в суді першої інстанції, що між ФОП ОСОБА_3 та його контрагентами - ТОВ «НВФ «ЕЛЕКТРОСЕРВІС», ТОВ «АКІТА», ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ», ПП «ТК «АМАДА» були укладені договори на постачання поліграфічної продукції, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 99-100, 101-102, 103-104, 105-106, 107-111). В свою чергу, реальність здійснення господарських операцій за даними договорами підтверджена наданими позивачем копіями первинних документів: рахунками на оплату, видатковими накладними, накладними на доставку товарів експрес-поштою, податковими накладними, платіжними дорученнями, зразками замовленої продукції. (т. 1 а.с. 112-147, 200-203).

Порушення вимог податкового законодавства в цій частині відповідач повязує виключно з тим, що у нього наявна інформація від інших податкових органів про порушення вимог чинного податкового законодавства контрагентами позивача та твердження відповідача про неповязаність понесених за договорами витрат з господарською діяльністю позивача. При цьому, як правомірно зазначив суд першої, в ході проведення перевірки відповідачем не ставилося під сумнів реальність вчинених договорів.

Колегія суддів зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст. 124 Конституції України, ст. 70 КАС України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об'єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191 та ст. 212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно ст. 207, ст. 208, ст. 250 ГК України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно ч. 3 ст. 228 ЦК України вчинення платником податків правочину, який суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним). Але відповідачем не надано жодних доказів порушення кримінальної справи відносно платника податків або за викладеними в акті фактами діяльності платника податків, наявності обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Також колегія суддів зазначає, що порушення позивачем вимог податкового законодавства повязується з допущеними порушеннями з боку його контрагента. Разом з тим, положення ПК України не ставлять право платника ПДВ на податковий кредит у залежність від дій або бездіяльності його контрагентів. Якщо контрагенти не виконали свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицію, викладеною у постановах Верховного Суду України від 31.01.11 р. у справах № 21-42а10 та № 21-47а10, та практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 22.01.09 р. у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»), яку суди повинні застосовувати як джерело права відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Так, відповідно п. 57 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Булвес» АД проти Болгарії від 22.01.09 р. судом було зазначено, що оскільки компанія-заявник у повному обсязі та вчасно виконала обовязки з дотримання встановлених Державою-членом Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала засобів для забезпечення виконання податкових зобовязань постачальником і не знала про невиконання останнім своїх обовязків, вона могла правомірно очікувати отримання вигоди від застосування одного із основних правил системи оподаткування ПДВ, а саме від визнання права на податковий кредит щодо суми ПДВ, яка була сплачена постачальнику. Більше того, лише після подачі декларації із віднесенням відповідних сум до складу податкового кредиту та проведення податковими органами зустрічної перевірки постачальника могло бути встановлено, чи виконав постачальник свій обовязок подання звітності з ПДВ у повному обсязі. Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобовязань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку зазначеного рішення Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено та не спростовано відповідачем в доводах апеляційної скарги, що придбання поліграфічної продукції рекламного характеру обумовлювалась подальшим розповсюдженням з метою реклами діяльності ФОП ОСОБА_3, а отже, й понесені витрати на оплату таких послуг слід також вважати такими, що пов'язані та необхідні для провадження відповідної діяльності.

На вимогу суду апеляційної інстанції позивачем по справі в обґрунтування реальності вчинення ним господарських операцій та повязаності таких операцій з господарською діяльністю були надані письмові пояснення, де вказано, що між ФО-П ОСОБА_3 (замовник) та ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» (виконавець) укладений договір № 2/08 від 01.08.13 р., предметом якого є надання виконавцем експедиторських послуг. Потреба в укладенні цього правочину була обумовлена виробничою необхідністю організації перевезень вантажів, оскільки основною діяльністю ФО-П ОСОБА_3 є надання курєрських послуг.

В межах цього договору були проведені господарські операції (ТОВ

«СПЕЦКОНСАЛТ» надані експедиторські послуги), які оформлені актом здачі-приймання робіт (надання послуг), які були надані до суду першої інстанції: № 119 від 28.04.14 р. на загальну суму 16104,0 грн. (в т.ч. ПДВ 2684,0 грн.); № 193 від 30.05.14 р. на загальну суму 18210,00 грн. (в т.ч. ПДВ 3035,0 грн.); № 405 від 27.06.14 р. на загальну суму 6180,00 грн. (в т.ч. ПДВ 1030,0 грн.); № 438 від 14.07.14 р. на загальну суму 18018,00 грн. (в т.ч. ПДВ 3003,0 грн.). Відповідно до умов розділів 3 та 4 договору № 2/08 від 01.08.13 р. щодо кожного перевезення на адресу експедитора повинні направлятись відповідні заявки, в яких визначається маршрут перевезення та вантаж. Оформлення документів щодо безпосередньої передачі вантажу експедитору здійснювалося вантажовідправником (який був замовником послуг перевезення), а не ФО-П ОСОБА_3 (п. 4.10 Договору).

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що отримавши замовлення на перевезення, ФО-П ОСОБА_3 направляв ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» факсом та/або в електронному вигляді (відскановану) заявку щодо надання транспортно-експедиційних послуг, а ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» у свою чергу отримував товар від вантажовідправника, що відображалось у заявці, яка складалась безпосередньо ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» та один примірник якої надавався ФО-П ОСОБА_3 Після здійснення перевезення між ФО-П ОСОБА_3 та замовником складався та підписувався акт погодження виконаних робіт.

На підтвердження вказаних вище обставин представником позивача на вимогу суду апеляційної інстанції були надані докази, з яких вбачається, що 26.04.14 р. ФО-П ОСОБА_3 було отримана від ТОВ «А Я» заявка на забір вантажу (демонстраційні контейнери) за адресою: м. Одеса, вул. М.Жукова, 6.4 (Епіцентр) та його доставку за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд.14, а ФО-П ОСОБА_3 у свою чергу на адресу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» направлена заявка № 15 від 26.04.14 р. Факт передачі вантажу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» представником відправника 27.04.14 р. (що також засвідчено штампом магазина «Епіцентр») та його отримання представником одержувача 28.04.14 р. (що засвідчено також печаткою ТОВ «А Я») підтверджується заявкою № 351-15 від 26.04.14 р. При цьому, в заявці № 351-15 від 26.04.14 р. зазначено, що ФО-П ОСОБА_3 направлений акт № 119 від 28.04.14 р. на загальну суму 16104,0 грн. (в т.ч. ПДВ 2684,0 грн.), а в подальшому замовником ТОВ «А Я» та виконавцем ФО-П ОСОБА_3 був складений акт від 28.04.14 р., який підтверджує належне виконання замовлення.

Також ФО-П ОСОБА_3 28.05.14 р. отримана від ТОВ «А Я» заявка на забір вантажу (демонстраційні контейнери) за адресою: м. Одеса, вул. М.Жукова, 4 (Епіцентр) та його доставку за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд.14, а ФО-П ОСОБА_3 у свою чергу на адресу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» направлена заявка № 16 від 28.05.14 р. Факт передачі вантажу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» представником відправника 28.05.14 р. (що також засвідчено штампом магазина «Епіцентр») та його отримання представником одержувача 30.05.14 р. (що засвідчено печаткою ТОВ «А Я») підтверджується заявкою № 351-16 від 28.05.14 р., оформленою ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» і один примірник якої був переданий ФО-П ОСОБА_3, що підтверджується його підписом та печаткою. При цьому, в заявці № 351-16 від 28.05.14 р. зазначено, що ФО-П ОСОБА_3 направлений акт № 193 від 30.05.14 р. на загальну суму 18210,0 грн. (в т.ч. ПДВ 3035,0 грн.), а в подальшому замовником ТОВ «А Я» та виконавцем ФО-П ОСОБА_3 складений акт від 30.05.14 р., який підтверджує належне виконання замовлення.

ФО-П ОСОБА_3 25.06.14 р. також була отримана від ТОВ «А Я» заявка на забір вантажу (рекламний стенд) за адресою: м. Київ, вул. Кільцева, 1-Б («Епіцентр») та його доставку за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 14, а ФО-П ОСОБА_3 у свою чергу на адресу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» направлена заявка № 17 від 25.06.14 р. Факт передачі вантажу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» представником відправника 26.06.14 р. (що також засвідчено штампом магазина «Епіцентр») та його отримання представником одержувача 27.06.14 р. (що засвідчено печаткою ТОВ «А Я») підтверджується заявкою № 351-17 від 25.06.14 р., оформленою ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ», один примірник якої був переданий ФО-П ОСОБА_3, що підтверджується його підписом та печаткою. При цьому, в заявці № 351-17 від 25.06.14 р. зазначено, що ФО-П ОСОБА_3 направлений акт № 405 від 27.06.14 р. на загальну суму 6180,0 грн. (в т.ч. ПДВ 1030,0 грн.) та в подальшому замовником ТОВ «А Я» та виконавцем ФО-П ОСОБА_3 складений акт від 27.06.14 р., який підтверджує належне виконання замовлення.

Крім того, ФО-П ОСОБА_3 11.07.14 р. отримана від ТОВ «А Я» заявка на забір вантажу (рекламно-демонстраційні стенди) за адресою: м. Одеса, вул. М.Жукова, 4 («Епіцентр») та його доставку за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд. 14, а ФО-П ОСОБА_3 у свою чергу на адресу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» направлена заявка № 18 від 11.07.14 р. Факт передачі вантажу ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ» представником відправника 12.07.14 р. (що також засвідчено штампом магазина «Епіцентр») та його отримання представником одержувача 14.07.14 р. (що засвідчено печаткою ТОВ «А Я») підтверджується заявкою № 351-17 від 11.07.14 р., оформленою ТОВ «СПЕЦКОНСАЛТ», один примірник якої був переданий ФО-П ОСОБА_3, що підтверджується його підписом та печаткою. При цьому, в заявці № 351-17 від 11.07.14 р. зазначено, що ФО-П ОСОБА_3 направлений акт № 438 від 14.07.14 р. на загальну суму 18018,0 грн. (в т.ч. ПДВ 3003,0 грн.) та в подальшому замовником ТОВ «А Я» та виконавцем ФО-П ОСОБА_3 складений акт від 14.07.14 р., який підтверджує належне виконання замовлення.

На підтвердження належного виконання зобов'язання по оплаті вартості придбаних послуг позивачем до суду першої інстанції були надані платіжні доручення: № 246 від 28.04.14 р. на суму 16104,0 грн.; № 257 від 30.05.14 р. на суму 18210,0 грн.; № 265 від 27.06.14 р. на суму 6180,0 грн.; № 269 від 14.07.14 р. на суму 18018,0 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що факт здійснення перевезень та їх зв'язок із господарською діяльністю позивача підтверджений належними та допустимими доказами.

Щодо посилання представника відповідача в судовому засіданні на відсутність у позивача ТТН, колегія суддів зазначає, що дія наказу Міністерства транспорту України та Державного комітету статистики України № 228/253 від 07.08.96 р. «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи» зупинена публікацією в «Урядовому кур'єрі» від 07.03.2000 р. № 43 Державним комітетом України з питань регуляторної реформи та підприємництва відповідно до Указу Президента України від 03.02.98 р. № 79/98 «Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності». Відновлення дії зазначеної Інструкції можливе лише у разі внесення змін, зазначених у рішенні Держпідприємництва від 16.10.98 р. № 17-02/10 «Про необхідність усунення порушень вимог Указу Президента України від 03.02.98 р. № 79/98 «Про усунення обмежень, що стримують розвиток підприємницької діяльності» Мінтрансом України та Держкомстатом України». Отже, дія нормативного акта, що регулює порядок застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи зупинена, тому застосування ТТН в будь-якому вигляді не є обов'язковим. Дані обставини свідчать про те, що твердження відповідача про обовязковість оформлення ТТН, які виключно мають підтвердити факт поставки товарів на користь позивача, є хибними.

В апеляційній скарзі відповідач по справі також зазначив, що перевіркою правильності визначення витрат, відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи, з даними документально підтверджених витрат та витрат, які повязані з господарською діяльністю, встановлено, що ФОП ОСОБА_3 в порушення вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України завищені витрати за період з 01.01.13 р. по 31.12.14 р. в загальному розмірі 136675,0 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 136675,0 грн. (2013 р. - 34595,0 грн, 2014 р. - 102080,0 грн), що є базою для нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок, у розмірі 34,7% у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлено заниження єдиного внеску у розмірі 34369,62 грн (2013 р. - 13112,27 грн., 2014 р. - 21257,35 грн.). Також за порушення норм законодавства по єдиному внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із законом покладений обовязок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що позивачем з використанням даних Книги обліку доходів і витрат у визначені законом терміни (до 10 лютого року, що настає за звітнім) були подані наступні податкові декларації: за 2013 р. декларація від 07.02.14 р., згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску, становить 44613,00 грн. (т. 1 а.с. 188-190); уточнююча декларація за 2013 р. від 18.02.14 р., згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску, становить 44613,00 грн. (т. 1 а.с. 180-182); за 2014 р. декларація від 06.02.15 р., згідно з якою сума чистого оподаткованого доходу, який є базою нарахування для єдиного внеску, становить 572693,25 грн. (т. 1 а.с. 196-198).

В ч. 2 ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску. Згідно ст. 9 цього Закону, якою визначений порядок обчислення і сплати єдиного внеску, платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону, зобовязані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно п. 177.5.3 ст. 177 ПК України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати. Фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Згідно п. 3 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат здійснюється у такому порядку: у графі 1 вказується дата заповнення, у графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання, у графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, тобто наростаючим підсумком, а відповідно до п. 5 цього Порядку дані Книги використовуються фізично особою-підприємцем для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік). При цьому необхідно зазначити, що форма податкової декларації затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України № 793 від 11.12.13 р. (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), в якій в розд. V розд. III декларації «Доходи, отримані фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності»: вказуються суми доходу, витрат та податку за себе для зазначених осіб за календарний рік.

Наведене свідчить про те, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок, в графі «усього» колонки 3 додатка 5 до Порядку № 454 має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою-підприємцем, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

На підставі наведених норм права та наявних в матеріалах справи доказів, судом першої інстанції був зроблений правомірний висновок щодо того, що позивачем ЄСВ правильно нарахований та сплачений відповідно вимогам, встановленим Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», оскільки позивач правильно визначив суму доходу, на який нараховується єдиний внесок. При цьому, загальна сума річного доходу, визначена у податковій звітності, співпадає із загальними річними показниками Книги обліку доходів та витрат, а позивач у встановленому законом порядку та за встановленою формою і у передбачені строки надавав відповідачу звіти про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску.

Також колегія суддів зазначає, що порядок нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску визначений Інструкцією «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України № 455 від 09.09.13 р., зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України від 19.09.13 р. за № 1622/24154. В п. 7.1 цієї Інструкції передбачено, що за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону, а згідно п. 7.12 Інструкції суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов'язано з виникненням та сплатою недоїмки.

На підставі наведеного судом першої інстанції був зроблений правомірний висновок про те, що оскільки податковим органом застосування штрафних санкцій оформлено окремим рішенням, а не включено до вимоги про сплату недоїмки, це свідчить про порушення з боку відповідача вимог Інструкції № 455.

Наведені обставини обумовили висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Зважаючи на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.15 р. по справі № 820/10314/15 прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.15 р. по справі № 820/10314/15 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.15 р. по справі № 820/10314/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимог та рішень про застосування штрафних санкцій залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області () на рахунок УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк ГУДКУ у Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173) судовий збір у розмірі 2398 грн. (дві тисячі триста девяносто вісім гривень) гривень 70 коп. за подання апеляційної скарги на постанову суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_7 ОСОБА_8

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 11.02.2016 року.