Справа № 461/14137/14-а, 2а-461/3/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року Справа № 876/6703/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

за участю секретаря судового засідання Мартинишина Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на постанову Галицького районного суду м. Львова від 2 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про визнання незаконними та скасування наказів, відшкодування витрат та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

21.11.2014 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (ЛМЦСССДМ), в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ЛМЦСССДМ від 26.09.2014 року №586-К «Про оголошення догани ОСОБА_1»; визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора ЛМЦСССДМ від 29.09.2014 року №589-К «Про оголошення догани ОСОБА_1»; стягнути з відповідача на його користь кошти за незаконно невиплачену премію за всі місяці, коли діяли накази в.о. директора ЛМЦСССДМ від 26.09.2014 року №586-К та від 29.09.2014 року №589-К «Про оголошення догани ОСОБА_1» з розрахунку 50% середньомісячної премії відповідно до діючого Положення про преміювання працівників ЛМЦСССДМ від 01.04.2010 року та листа в.о. директора ЛМЦСССДМ від 30.04.2010р.№2607-вих.438.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 2 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази №586-К від 26.09.2014 року та №589-К від 29.09.2014 року Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді про оголошення доган ОСОБА_1 Стягнено з Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що позивач добросовісно виконував доведені йому до відома доручення керівника та звітував за виконану протягом дня роботу. Жодних порушень трудової дисципліни, посадових обов'язків, допущених позивачем, які б могли слугувати підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем судом не встановлено. Належних та допустимих доказів наявності законних підстав для прийняття наказу №586-к від 26.09.2014 р. «Про оголошення догани ОСОБА_1» відповідачем не надано.

Суд першої інстанції звертає увагу на те, що в інформаційній довідці від 26.06.2014 року №2607-1-209і позивач повідомив відповідача, що візит у ЛМЦСССДЛ помилково перенесений із звіту за 24.09.2014 р. Крім цього, як вбачається змісту службової записки від 25.09.2014 р. 2607-1-208с, до її тексту 26.09.2014 р. здійснено та засвідчено підписом позивача відповідні виправлення.

В матеріалах справи відсутній акт, який фіксував би відсутність позивача 25.09.2015 року чи 25.09.2015 року у відділі соціальної роботи Галицького району м. Львова матеріали справи не містять.

Отже відповідачем жодних доказів фіксації факту відсутності позивача на робочому місці протягом робочого дня суду не надано, що свідчить про безпідставність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом №589-к від 29.09.2014 р. «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем у супереч положень ст.ст. 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.252 КЗпП України позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності без згоди профспілкового органу.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, неправомірне притягнення позивача до дисциплінарної, позбавило позивача його доходу, на який він обґрунтовано міг розраховувати, що об'єктивно відповідно свідчить про необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя за відсутності таких доходів, на які він обґрунтовано розраховував та відповідно про заподіяння позивачу моральної шкоди. Однак така з врахуванням принципів розумності та справедливості підлягає відшкодуванню у грошовому виразі, що є меншим від вказаного позивачем, а саме у розмірі 1000 грн.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Львівський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 2 червня 2015 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що 24.09.2014 року у своїй службовій записці позивач зазначає, що працівниками відділу соціальної роботи Галицького району ЛМЦСССДМ виконано усі планові та позапланові доручення станом на 24.09.2014 р. та подано звіт про виконану роботу за 24.09.2014 р. Дана службова записка отримана ЛМЦСССДМ 24.09.2014 р. о 19.45 год., що є порушенням доручення від 22.09.2014 р. №101, у якому зазначено про подання всіх доведених форм статистичної звітності 24.09.2014 року, згідно з графіком: Галицький відділ соціальної роботи - 24.09.2014 року о 17.00 год.

Позивач, подаючи 25.09.2014 року інформаційну довідку №2607-1-206, не виконав доручення №102, оскільки від нього вимагалося надання пояснення, чим грубо порушив ч.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

29.09.2014 року наказом ЛМЦСССДМ №589-К «Про оголошення догани ОСОБА_1» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення п.п.3.1.2, 5.3., 5.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку, як підставу визначено копії журналу обліку робочого часу, акту від 25.09.2014 року №2607-1-206і.

Апелянт звертає увагу на те, що ведення журналу обліку робочого часу, передбачено п.5.3. Правил внутрішнього трудового розпорядку ЛМЦСССДМ, вихід на роботу фіксується за підписом працівника у журналі обліку, який ведеться у ЛМЦСССДМ. Такий ведеться у довільній формі, оскільки немає затверджених документів, які б визначали його форму. В даному випадку,копії журналу обліку робочого часу свідчать про відсутність позивача на робочому місці.

Отже, зазначені вище обставини свідчать про законність підстав для прийняття наказів ЛМЦСССДМ від 26.09.2014 р. №586-К «Про оголошення догани ОСОБА_1» та від 29.09.2014 р. №589-К «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Апелянт звертає увагу на те, що наказом ЛМЦСССДМ від 19.12.2014 року № 746-к «Про внесення змін та доповнень до наказу від 26.09.2014 № 586-к «Про оголошення догани ОСОБА_1», наказ про оголошення догани доповнено пунктом 1, « 1. Беручи до уваги факт відсутності обґрунтування профспілковим органом відмови щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності голову профкому ОСОБА_1 у своїй відмові від 16.12.2014 № 14/12/91 на подання роботодавця від 03.12.2014 № 2607-вих-1238»відповідно абзац перший розпорядчої (наказової) частини наказу став пунктом 2, де констатується оголошення догани. Аналогічні зміни з аналогічних підстав були внесені роботодавцем до наказу від 29.09.2014 № 589-к «Про оголошення догани ОСОБА_1» наказом від 19.12.2014 р. №747-к «Про внесення змін та доповнень до наказу від 29.09.2014 № 589-к «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме ст.ст.147-149 КЗпП України, п.7 ст.43 КЗпП України, ч.б ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Окрім цього, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач уже притягався до дисциплінарної відповідальності , про що свідчить наказ ЛМЦСССДМ від 08.04.2014 р. №177-К «Про оголошення догани ОСОБА_1», який визнано законним згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2015 р. у справі №461/7913/14-а.

Також, судом першої інстанції при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди порушено ч.1 ст.23 ЦК України, так як, не встановлено причинно-наслідковий зв'язок між, ніби то порушенням прав позивача з боку відповідача та факт душевних страждань, тобто, втрат немайнового характеру.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом в.о.директора Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді №327-К від 3 червня 2014 року позивача з 20.06.2014 р. переміщено на посаду начальника відділу соціальної роботи Галицького району ЛМЦСССДМ.

Наказом відповідача №33 від 11.04.2014 року працівників ЛМЦСССДМ зобов'язано щоденно подавати безпосереднім керівникам звіти про персонально виконану роботу впродовж дня.

26 вересня 2014 року наказом ЛМЦСССДМ №586-К «Про оголошення догани ОСОБА_1» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення п.1 Посадових обов'язків, п.3.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку та невиконання доручень керівника від 11.04.2014 року №33, від 22.09.2014 року №101, від 24.09.2014 року №102, від 25.09.2014 року №103, від 25.09.2014 року №104, від 26.09.2014 року №105.

Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності визначено: інформаційні довідки від 26.06.2014 року №2607-1-209і, від 29.09.2014 року №2607-1-214і, службові записки від 24.09.2014 року №2607-1-205с, від 25.09.2014 року №2607-1-208с.

22 вересня 2014 року дорученням в.о. директора ЛМЦСССДМ №101 начальників відділів соціальної роботи зобов'язано подати всі доведені форми статистичної звітності згідно з графіком: Галицький відділ соціальної роботи - 24.09.2014 року о 17 год.

Однак, доказів вручення чи ознайомлення позивача із даним дорученням в матеріалах справи відсутні.

Відповідачем дорученням від 25.09.2014 р. №102 запропоновано ОСОБА_1 надати письмове пояснення щодо його відсутності на робочому місці в період з 16:00 год. до 18:00 год. 24.09.2014 року, а також пояснення щодо ненадання звіту про персонально виконану роботу за 24.09.2014 року.

У службовій записці від 24.09.2014 року № 2607-1-205с позивач подав звіт про виконану роботу за 24.09.2014 р., котрий згідно відмітки отриманий відповідачем 19:45 год 24.09.2015 року.

Дорученням від 25.09.2014 року №103 доручено ОСОБА_1 надати письмове пояснення щодо невиконання доручення №102 від 25.09.2014 року.

Згідно інформаційної довідки від 26.06.2014 року №2607-1-209і позивач повідомив відповідача про те, що відвідував ЛМЦСССДМ із робочим візитом 24.09.2014 року та технічну помилку - помилкове перенесення цього візиту у ЛМЦСССДМ до звіту за 25.09.2014 року.

Згідно інформаційної довідки від 29.09.2014 року №2607-1-214і позивачем повідомлено відповідача про систематичне надання звітів про виконану роботу. У службовій записці від 25.09.2014 року 2607-1-208с позивач подав звіт про виконану роботу за 25.09.2014 року, котрий отриманий відповідачем 17:04 год. 25.09.2015 року.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач добросовісно виконував доведені йому до відома доручення керівника та звітував за виконану роботу протягом дня. Жодних порушень трудової дисципліни, посадових обов'язків, допущених позивачем, які б могли слугувати підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідачем судом не надано.

Що стосується наказу відповідача №589-к від 29.09.2014 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани за порушення п.3.1.2, 5.3, 5.6. Правил внутрішнього трудового розпорядку на підставі копії журналу обліку робочого часу, акту від 25.09.2014 року, інформаційної довідки від 25.09.2014 року 2607-206І суд апеляційної інстанції зазначає:

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію документа - журнал обліку робочого часу, який підтверджує факт відсутності позивача на робочому місці.

Однак, відповідачем не вказано положень, що передбачали б ведення журналу обліку робочого часу у відділі соціальної роботи Галицького району м. Львова та визначали його форму.

Крім цього, відповідачем надано акт від 25.09.2014 року, яким зафіксовано відсутність позивача із робочим візитом 25.09.2014 року у ЛМЦСССДЛ.

Акт, який фіксував би відсутність ОСОБА_1 25.09.2015 року у відділі соціальної роботи Галицького району м. Львова, в матеріалах справи відсутній.

Тобто, відповідачем жодних доказів фіксації факту відсутності позивача на робочому місці протягом робочого дня суду не надано, що свідчить про безпідставність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом №589-к від 29.09.2014 року.

Встановлено, що листом Профспілкової первинної організації працівників ЛМЦСССДМ від 16.12.2014 року №14/12/ вирішено відмовити у наданні згоди про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказів №589-к від 29.09.2014 року та №586-к від 26.09.2014 року.

Тобто, що відповідачем у супереч положень ст.39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2ст.252 КЗпП України позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності без згоди профспілкового органу.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, в порушення ст.71 КАС України, позивачем не надано обґрунтованих пояснень в чому полягає ця шкода, не надано належно допустимих доказів на підтвердження того, в чому саме полягали моральні страждання, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи її розмір, не було доведено причинний зв'язок між протиправними діями відповідача щодо прийняття неправомірних наказів та завданою моральною шкодою.

Інших доказів, щодо підстав стягнення моральної шкоди на користь позивача під час апеляційного провадження від позивача до суду не надійшло.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визнання протиправними та скасування наказів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є достатнім для поновлення порушеного немайнового права позивача.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди незаконним, прийнятим з помилковим застосуванням норм матеріального права, в зв'язку з чим його слід скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову в зазначеній частині відмовити, а в решті постанову залишити без змін.

Згідно ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, ч. 4 ст. 202, ст.ст. 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 2 червня 2015 року у справі №461/14137/14-а в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Львівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог у зазначеній частині відмовити.

В решті постаоаву залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.02.2016 року.