Справа № 803/667/15-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 р. Справа № 876/5949/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Яворського І. О., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Цуманського виробничого управління житлово-комунального господарства на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року в справі за позовом Цуманського виробничого управління житлово-комунального господарства до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування листа-вимоги та рішення, визнання протиправними порушень, встановлених у акті ревізії, -

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2015 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Цуманського виробничого управління житлово-комунального господарства до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимог, викладених в листі № 060-14-14/1186 від 20 лютого 2015 року Державною фінансовою інспекцією у Волинській області «Про усунення порушень, виявлених ревізією»; визнання протиправним та скасування рішення № 1 від 25 березня 2015 року за результатами розгляду скарги на дії службових осіб Державної фінансової інспекції у Волинській області; визнання протиправними встановлених порушень в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Цуманського виробничого управління житлово-комунального господарства» за період з 01 січня 2009 року по 01 травня 2013 року № 060-28/01 від 16 січня 2015 року Державної фінансової інспекції у Волинській області.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що зазначений лист-вимога є протиправною, оскільки в позивача відсутні підстави для внесення змін до фінансової звітності доходів і витрат за 2009-2013 роки, ним було враховано при проведенні нарахувань споживачам за послуги централізованого водовідведення зменшення ставки єдиного податку, відображено в бухгалтерському обліку та враховано при розрахунках із споживачами дебіторську заборгованість в сумі 90001,68 грн., кредиторську заборгованість у сумі 1,62 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем Цуманським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що на виконання рішень Ківерцівського районного суду від 08 грудня 2014 року (справа № 158/2618/14-к) та від 12 січня 2015 року (справа № 158/54/15-к), постанови старшого прокурора прокуратури Ківерцівського району від 09 грудня 2014 року № 65-186-14, відповідно до направлень від 16 грудня 2014 року № 950 та від 12 січня 2015 року № 19, виданого начальником ДФІ у Волинській області, головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у сфері матеріального виробництва та послуг було проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства «Цуманське ВУЖКГ» за період з 01 січня 2009 року по 01 травня 2013 року.

За результатами проведеної ревізії складено акт від 16 січня 2015 року № 060-28/01, яким встановлено порушення пункту 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», внаслідок чого абонентська плата споживачам в Цуманському ВУЖКГ на протязі періоду дії договору від 01 січня 2009 року № 1, укладеного між позивачем та ДП «Аква Волинь», не нараховувалась та в обліку на взаємних розрахунках із споживачами не відображалась; порушення пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.10.1999 року № 237, встановлено, що підприємством не відображено в бухгалтерському обліку в ревізійному періоді доходи від наданих послуг з централізованого водовідведення, які було надано споживачам в 2009 році на суму 120290,80 грн., в 2010 році на суму 181586,60 грн., в 2011 році на суму 253069,56 грн., в 2012 році на суму 283361,92 грн., та за період з 01.01.2013 року по 01.05.2013 року на суму 95 594,33 грн.; порушення пункту 7 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 року № 869, та в порушення пункту 10 рішення виконавчого комітету Цуманської селищної ради від 28.04.2011 року № 41, встановлено, що не проведено коригування тарифу на водовідведення у звязку із зміною виконавцеві робіт ДП «Аква Волинь» ставки єдиного податку з 10 % до 5 %, внаслідок чого завищено нарахування платежів за надані послуги з централізованого водовідведення у сумі 19292,89 грн., в тому числі в 2012 році на 14427,29 грн. та за період з 01.01.2013 року по 01.05.2013 року в сумі 4865,60 грн.; порушення пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 01.10.1999 року № 237, встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ДП «Аква Волинь» дебіторська заборгованість за споживачами на 01.12.2014 року складає 90000,06 грн. (з врахуванням заборгованості на 01.01.2012 року в сумі 50307,95 грн.), в тому числі заборгованість по населенню 49419,17 грн., заборгованість по загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів смт. Цумань 40561,72 грн., за ПАТ «Цумань» - 20,79 грн.

20 лютого 2015 року Державною фінансовою інспекцією у Волинській області винесено лист-вимогу № 060-14-14/1186 «Про усунення порушень, виявлених ревізією», якою зобовязано позивача вжити заходів щодо забезпечення дотримання вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та інших законодавчих і нормативних документів з питань ведення бухгалтерського обліку; врахувати виявлені ревізією порушення ведення бухгалтерського обліку та не відображення у фінансовій звітності доходів та витрат за 2009-2013 роки, забезпечити виправлення помилок у фінансових звітах за вказані роки; ініціювати перед Цуманською селищною радою коригування тарифу в період з 01 січня 2012 року по 01 травня 2013 року у звязку із зміною з 01 січня 2012 року для виконавця робіт ДП «Аква Волинь» ставки єдиного податку з 10% до 5%, забезпечити в подальшому зменшення плати за водовідведення по окремих споживачах на суму 19292,89 грн.; відобразити в обліку та врахувати по розрахунках із споживачами передану ДП «Аква Волинь» по акту за квітень 2013 року заборгованість, яка з врахуванням оплати складає - дебіторська заборгованість в сумі 90001,68 грн. та кредиторська заборгованість в сумі 1,62 грн.

03 березня 2015 року Цуманське ВУЖКГ подало скаргу № 64 до ДФІ у Волинській області на неправомірні дії посадових осіб. У рішенні від 25 березня 2015 року № 1 «За результатами розгляду скарги на дії службової особи» начальник ДФІ у Волинській області зазначив, що вимоги про усунення порушень за результатами ревізії складені та направлені з дотриманням статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», а тому підстави для скасування вимог від 20 лютого 2015 року № 060-14-14/118 та акту ревізії від 16 січня 2015 року № 060-28/01 відсутні.

Згідно із Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 (далі - Положення про Держфінінспекцію, Держфінінспекція відповідно) зазначена інспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Відповідно до пункту 6 зазначеного Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням про Держфінінспекцію встановлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави. (абзац 3 підпунту 4 пункту 4 Положення про Держфінінспекцію).

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

У порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній справі Державна фінансова інспекція у Волинській області у листі-вимозі від 20 лютого 2015 року № 060-14-14/1186 пред'явила вимоги про усунення недоліків і порушень за наслідками ревізії, при цьому оскаржувана вимога вказує на виявлені збитки та їх розмір.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14, постанова від 18 вересня 2014 року у справі № 31-332а14, постанова від 07 жовтня 2014 року у справі № 21-368а14, постанова від 20 січня 2015 року у справі № 21-603а14), що в силу вимог статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для застосування.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 25 березня 2015 року № 1 «За результатами розгляду скарги на дії службової особи» та визнання протиправними порушень, встановлених у акті ревізії від 16 січня 2015 року № 060-28/01 також не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі частиною 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 3 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 передбачено, що акт ревізії - це документ, який складається посадовими особами контролюючого органу, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід'ємною частиною акта.

Відтак, акт ревізії не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні статті 17 КАС, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, діяльність яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом оскарження. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства об'єктом контролю, а отже - документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Тому оцінка акта ревізії, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Також, відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фінансовій інспекції України та її територіальних органах, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 26.07.2013 N 707 (далі Порядок N 707), рішення, дії (бездіяльність) посадових осіб контролюючого органу можуть бути оскаржені в судовому або адміністративному порядку. Скарги на рішення, дії (бездіяльність) посадових осіб територіальних органів Держфінінспекції розглядаються і вирішуються начальниками цих територіальних органів. Скарги на рішення, дії (бездіяльність) посадових осіб Держфінінспекції та начальників територіальних органів Держфінінспекції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі розглядаються та вирішуються Головою Держфінінспекції.

Пунктом 3 розділу ІV Порядку N 707 передбачено, що контролюючий орган під час розгляду скарги на рішення, дії (бездіяльність) посадових осіб, які можуть бути оскаржені в контролюючому органі, перевіряє законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень, дій (бездіяльності) і приймає одне з рішень щодо: 1) залишення рішення без змін, а скарги без задоволення; 2) скасування рішення з одночасним винесенням нового рішення або без нього та притягнення винних осіб до відповідальності; 3) внесення до рішення змін у частині, що не відповідає законодавству, або уточнення рішення; 4) припинення незаконної дії (бездіяльності) посадових осіб контролюючого органу, проведення службового розслідування і притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно абз. 3 пункту 6 розділу ІV Порядку N 707 скарга на рішення, що оскаржувалося, може бути подана до контролюючого органу або посадовій особі контролюючого органу вищого рівня протягом одного року з моменту його прийняття, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення громадянина з прийнятим рішенням. Скарги, подані з порушенням зазначеного терміну, не розглядаються.

Отже, вищенаведеною нормою передбачено, що рішення «За результатами розгляду скарги на дії службової особи» може бути оскаржене лише до контролюючого органу або до посадової особи контролюючого органу вищого рівня протягом строку встановленого чинним законодавством.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 41, 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Цуманського виробничого управління житлово-комунального господарства залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року в справі № 803/667/15-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: І. О. Яворський

ОСОБА_1

Ухвалу складено в повному обсязі 09 лютого 2016 року.