Справа № 322/1070/15
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2015-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року 09:30Справа № 322/1070/15 Провадження №ЗП/808/20/15 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Нестеренко Л.О., розглянувши у письмовому провадженні матеріали адміністративної справи

за заявою ОСОБА_1

до Управління пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області

про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 23.03.1994 року був обраний суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області. 01.03.2014 року він звернувся до Вищої ради юстиці України з проханням про звільнення його з посади судді у зв"язку з поданням заяви про відставку.

16.07.2015 постановою Верховної Ради України № 634-УШ позивач був звільнений з посади судді Новомиколаївського райсуду Запорізької області у зв"язку з поданням заяви про відставку. Наказом Голови Новомиколаївського районного суду Запорізької області № 31-К від 03.08.2015 позивач був виключений зі складу Новомиколаїівського районного суду Запорізької області з 03 серпня 2015 року у зв"язку з поданням заяви про відставку.

18.08.2015 позивач отримав від відповідача повідомлення про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання у зв"язку з тим, що до 01.06.2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі щомісчного довічного грошового утримання, на загальних підставах не ухвалений і на даний час скасовано норми щодо його призначення. Позивач вважає зазначену відмову відповідача безпідставною, оскільки довічне грошове утримання судді є однією з гарантій їх незалежності, які не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів та внесення змін до чинних і це питання неодноразово було предметом конституційного розгляду. Чинна на момент подачі позивачем заяви про відставку до ВРЮУ редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачала отримання ним у разі звільнення у відставку щомісячного довічного грошового утримання. Він подав заяву про відставку 01.03.2014 року, а розглянута вона була лише 16.07.2015 року, тобто розгляд заяви тривав 1 рік 4 місяці 16 днів не з його вини. Тому позивач просить суд визнати відмовуУправління пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області, викладену у листі за № 1305/03 від 14.08.2015 року, щодо призначення та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, протиправною та зобов"язати Управління пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області призначити та виплачувати йому з дня, наступного після відрахування зі штату Новомиколаївського райсуду Запорізької області, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі, зазначеному в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що діяла на момент подачі ним заяви про відставку.

У судове засідання сторони не з"явилися, у своїх письмових заявах суду просять розглянути справу за їх відсутності, позивач на своєму позові наполягає, а відповідач - заперечує згідно наданих раніше письмових заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, вважає позов позивача таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи, з 25.03.1994р. по 03.08.2015р. позивач працював суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області, тобто, загальний трудовий стаж позивача на суддівських посадах складає 21 рік 4 місяці та 9 днів, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

01.03.2014 року позивач звернувся до Вищої Ради юстиції з проханням про звільнення з посади судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області у зв"язку з поданням заяви про відставку.

16.07.2015р. відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України, Верховна Рада України постановила звільнити позивача з посади судді. Наказом голови Новомиколаївського районного суду Запорізької області № 31-к від 03.08.2015 позивача ОСОБА_1 виключено зі складу Новомиколаївського районного суду Запорізької області у зв"язку з поданням заяви про відставку.

03.08.2015р. позивач звернувся до Управління пенсійного фонду України у Новомиколаївському районі Запорізької області із заявою про призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у якій ОСОБА_1 просить призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Листом-відповіддю від 14.08.2015 за № 1305/03 відповідач відмовив позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання, оскільки на момент звернення позивача до відповідача із зазначеною заявою скасовано норми призначення довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України "Про судоустрій та статус сіуддів".

Суд вважає зазначену відмову відповідача у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправною, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України, підставами для звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, в тому числі, є:досягнення суддею шістдесяти п'яти років; подання суддею заяви про відставку (п. 2, 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України). Про це також зазначає Верховний суд України у постанові по справі №21-576а15 від 13.10.2015р.

Положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід"ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, повязані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу, права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади. В Основному Законі України незалежність як складова конституційного статусу особи та її професійної діяльності визначена лише стосовно суддів і забезпечується, насамперед, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади (п. 27 ч. 1 ст. 85, ч. 4, 5ст. 126, ч. 3, 4 ст. 127, ст. 128, п. 1 ч. 1 ст. 131); забороною впливу на них у будь-який спосіб (ч. 2 ст. 126); захистом професійних інтересів суддів (ч. 6 ст. 127); підкоренням суддів при здійсненні правосуддя лише закону (ч. 1 ст. 129); особливим порядком притягнення їх до дисциплінарної відповідальності (п. 3 ч. 1 ст. 131); державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів (ч. 1 ст. 130); притягненням до юридичної відповідальності винних осіб за неповагу до суду і судді (ч. 5 ст. 129); організацією державою особистої безпеки суддів та їх сімей (ч. 7 ст. 126); здійсненням суддівського самоврядування (ч. 2 ст. 130); забороною для професійних суддів належати до політичних партій та профспілок, брати участь у будь-якій політичній діяльності, мати представницький мандат, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу, крім наукової, викладацької та творчої (ч. 2 ст. 127) (п. 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013р. №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Згідно зі ст. 100 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»від 07.07. 2010р. №2453-VI (надалі Закон України №2453-VI), суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Статтею 109 Закону України №2453-VI передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Статтею 111 Закону України №2453-VI передбачено, що порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Розгляд питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради України починається з доповіді Голови Вищої ради юстиції або члена Вищої ради юстиції, який діє за його дорученням. Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу Верховної Ради України і оформляється постановою Верховної Ради України. Повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 20 Закону України №2453-VI до порядку денного сесії Верховної Ради України включається позачергово без голосування питання про складання присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад.

Положеннями ст. 216 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» №1861-VI від 10.02.2010р. встановлено, що Верховна Рада України звільняє з посад суддів, обраних безстроково, відповідно до частини пятої статті 126 Конституції України.

Позивач подав заяву про відставку 01.03.2014р., проте постанова про звільнення позивача, відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України була прийнята Верховною Радою України лише 16.07.2015 р.

З огляду на зазначені вище норми законодавства, позивач, прийнявши рішення звільнитися у відставку, на законних підставах, правомірно очікував звільнення у розумний строк Верховною Радою України і нарахування йому щомісячного грошового утримання на рівні, наближеному до рівня суддівської винагороди, що було гарантовано діючим Законом №2453.

Щодо відмови відповідачем в призначенні щомісячного довічного грошового утримання позивача з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII та зазначенням, що всі звернення громадян після 01.06.2015р. відповідачем до розгляду не приймаються, у тому числі, якщо перерахунок або призначене довічне грошове утримання суддів здійснювалось з дати до 01.06.2015р., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) встановлено, що завдання адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, в тому числі, органів державної влади.

Згідно ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо гарантується на підставі Конституції України.

Згідно ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України №2453-VI, незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Тобто, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 01.12.2004р. №19-рп/2004, від 11.10.2005р. №8-рп/2005, від 22.05.2008р. № 10-рп/2008, від 03.06.2013р.№3-рп/2013), рішення якого мають преюдиціальне значення при розгляді судами позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України.

У Рішенні КСУ від 03.06.2013р.№3-рп/2013, Конституційний Суд України зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід»ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Таким чином, у Рішенні КСУ №3-рп/2013 від 03.06.2013р. йдеться про те, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у звязку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що скасування Законом України 213-VIII норм щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не скасовує набуте позивачем право на щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, оскільки позивач мав намір вийти у відставку ще з 01.03.2014р., набагато раніше ніж було прийнято Закон України №213-УІІІ (набув чинності 01.04.2015р.), а був звільнений у відставку Постановою ВР України лише 16.07.2015 не з його вини.

В силу принципу дії закону в часі, положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України №213-VIII не розповсюджуються на спірні правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Крім того, зі змісту Закону України №2453-VI вбачається, що положення статті, якою встановлено право на щомісячне довічне грошове утримання та порядок регулювання відносин щодо визначення розміру такого утримання (ст. 141 в редакції Закону, яка діє з 29.03.2015р.), з 01.06.2015р. чинність не втратили та діють до цього часу.

Отже, суд не погоджується з доводами відповідача вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають Конституції України, вищенаведеним рішенням Конституційного Суду України, Закону України №2453-VI.

При цьому суд вважає, що при визначенні розміру належного позивачеві щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має застосовуватися ч. 3 ст. 138 Закону України №2453-VI саме в редакції до змін, внесених Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011р., оскільки зміни, внесені Законом України від №3668-VI від 08.07.2011р. до ч. 3 ст. 138 Закону України №2453-VI було визнано неконституційними Рішенням Конституційного суду України від 03.06.2013р. по справі №1-2/2013.

Отже, позивач, звернувшись з заявою про відставку 01 березня 2014 року, обґрунтовано розраховував на звільнення до кінця квітня 2014 року або в інший розумний для даної процедури строк та отримання гарантованого державою розміру щомісячного довічного грошового утримання, натомість, фактичне звільнення позивача відбулося лише зі спливом 1-го року, згідно Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015р.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на наведене, суд вважає, що під час прийняття відповідачем рішення про відмову у нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання, відповідач діяв неправомірно, рішення винесене всупереч передбачених Конституцією України та законами України нормам, є необґрунтованим, упередженим, недобросовісним та нерозсудливим, внаслідок чого рішення є протиправним, а отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 94, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області про визнання дій неправомірними та зобов"язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління пенсійного Фонду України в Новомиколаївському районі Запорізької області, викладену у листі № 1305/03 від 14.08.2015 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Новомиколаївському районі Запорізької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, в розмірі, визначеному ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус судді» в редакції, що діяла на 01.03.2014 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління пенсійного Фонду України у Новомиколаївському районі Запорізької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1047 гр. 48 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.О. Нестеренко