Справа № 804/9337/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2015 р. Справа № 804/9337/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом Заводський районний суд м.Дніпродзержинська до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -
ОСОБА_3 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області, у якому просила:
- визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 26.10.2014 року та 31.12.2014 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 року відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»);
- зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області зробити ОСОБА_3 перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року включно відповідно до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 року відповідно до статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона з 19.01.2004 року працює на посаді секретаря судового засідання Заводського районного суду м. Дніпродзержинська. Позивач вважає, що за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року їй була нарахована заробітна плата з порушення ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 р.) та в період за період з 29.03.2015 року з порушенням статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 26.10.2014р. набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VII в частині внесення змін до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно яких було встановлено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, а посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюється з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, у ОСОБА_3 Я, І., яка працює на посаді секретаря судового засідання, виникло право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Тим паче, що Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який набрав чинності з 29.03.2015р., затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтею 147 якого встановлено такі ж саме розміри посадових окладів працівників апарату суду.
Відсутність законодавчого механізму реалізації права працівника апарату суду на заробітну плату в розмірі, передбаченому Законом України «Про прокуратуру», через невнесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006р. №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» не може бути підставою для невиплат належної за законом заробітної плати, у звязку із тим, що закони України мають вищу юридичну силу аніж постанови Кабінету Міністрів України. А також у звязку із тим, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом.
Позивач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не зявився, але надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не зявився. До суду були надані письмові заперечення проти позову, в яких відповідач просив розглянути справу без участі його представника. В обґрунтування заперечень зазначено, що заробітна плата позивачу нараховується у відповідності до вимог чинного законодавства, тому відсутні підстави для задоволення позову.
Третя особа про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не зявився, заперечень та жодних клопотань до суду не надав.
Згідно статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
Згідно довідки Державної судової адміністрації, наявної в матеріалах справи, ОСОБА_3 працює в Заводському районному суді м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на посаді секретаря судового засідання, посада позивачки належить до 6 категорії посад державних службовців.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. Статтею п'ятою цього Закону України визначено, що організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних документів.
Згідно статті 8 Закону України «Про оплату праці» умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 13 Закону України «Про оплату праці» визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України в межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Положеннями статті 51 Бюджетного Кодексу України встановлено, що відповідно до затвердженого бюджетного розпису розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Затвердження, а також коригування протягом бюджетного року кошторисів бюджетних установ здійснюється розпорядниками коштів відповідно до затвердженого бюджетного розпису Державного бюджету України. Розпорядники бюджетних коштів несуть відповідальність за управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом. Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися.
Таким чином, Кабінет Міністрів України при визначенні розміру заробітної плати працівників бюджетних установ, у тому числі працівників апарату суду, повинен виходити з обсягів витрат на оплату праці, затверджених Державним бюджетом України на відповідний рік.
Частиною 6 статті 152 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, встановлених для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про державну службу», умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.
Схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
Разом з тим, Законом України від 14.10.2014 №1697-VII «Про прокуратуру» внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» шляхом її доповнення абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців». Зазначена норма набрала чинності 26.10.2014р. і на теперішній час її дія не зупинена та не скасована.
При цьому, згідно з частиною другою пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» Кабінет Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, має внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
При цьому Верховною Радою України 12.02.2015р. прийнято Закон України №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції.
Абзацом другим частини першої статті 147 цього Закону також передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.
При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» набрав чинності 28.03.2015 року.
Тобто реалізація визначених змін Законом України «Про прокуратуру» а частині зміни складової частини (окладу) розміру заробітної плати працівника апарату суду відповідної категорії була можлива за умови розроблення Кабінетом Міністрів України необхідних актів та подання таких на розгляд Верховної Ради України.
Згідно статей 142, 143 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України. Тому, ТУ ДСА України в Дніпропетровській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.
Відповідач є розпорядником (одержувачем) коштів Державного бюджету України, який здійснює управління бюджетними асигнуваннями та реалізує будь-які бюджетні зобов'язання та платежі за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. Тому відповідач не наділений повноваженнями самостійно без відповідного правового регулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.
З метою уникнення законодавчої колізії пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» було виключено посилання на конкретні статті діючого Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а також установлено, що норми і положення частини першої статті 144 вищезазначеного Закону застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
Отже, у відповідача відсутні правові підстави нараховувати та виплачувати посадові оклади, у розмірах інших, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».
Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.
У рішенні від 26.12.2011 р. №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. А тому зміна механізму нарахування соціальних виплат повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.
Враховуючи вищевикладене, до внесення Кабінетом Міністрів України відповідних змін, відповідачем правомірно застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45- 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії відмовити в повному обсязі.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1