Справа № 810/3611/15
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2015-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2015 року №810/3611/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Макаренко К.Ю., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" до Київської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішень

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон-К" з позовом до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення Митного посту "Східний термінал" Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №125110011/2015/000204/2 від 28.07.2015 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2015/00163.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, однак митний пост «Східний термінал» територіального органу Київської митниці ДФС, не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору щодо ідентичних товарів, прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу та відмовив у прийнятті митної декларації, митному оформленні пропуску товарів.

На думку позивача, рішення контролюючого органу про коригування митної вартості товару із застосуванням резервного методу та винесення картки відмови у прийнятті митної декларації прийняті з порушенням норм чинного законодавства та є протиправними, оскільки надані позивачем при митному оформленні документи в достатній мірі підтверджували правильність визначення декларантом митної вартості товарів за другорядним методом, а відповідач в порушення ч.6 ст.54 МК України не обґрунтовує підстави відмови у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю.

Позивач зазначає, що відповідачем було безпідставно витребувано у позивача додаткові документи для підтвердження митної вартості товару.

Окрім того, позивач вказав про необґрунтований вибірковий характер контролю митної вартості вказаних в митній декларації товарів, адже винесення контролюючим органом рішення було здійснене лише щодо одного товару, у той час як в декларації та інвойсі було вказано три види товару.

Позивач вказує, що при застосуванні другорядного методу визначення митної вартості ним були використані дані про товар, зазначений у рішенні про коригування митної вартості від 23.03.2012 №125110000/2012/010018/2.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що за результатом спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками під час митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо правомірності визначення позивачем митної вартості товару за другорядним способом, оскільки надані позивачем документи не підтверджували вказану ТОВ Еталон-К в митній декларації митну вартість товару.

Також, відповідачем було зазначено про те, що для перевірки числових значень складових митної вартості зазначених в митній декларації товарів було застосовано спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Державної митної служби України, за допомогою яких було встановлено заниження ТОВ Еталон-К митної вартості товару № 1.

Крім того, відповідач зазначив про те, що позивачем було відмовлено відповідачу у наданні додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідного товару, що і стало підставою для винесення оспорюваного рішення про коригування митної вартості товару та винесення картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

02.11.2015 через канцелярію суду надійшли клопотання позивача та відповідача про розгляд даної справи без участі представників в порядку письмового провадження за наявними доказами у справі.

Згідно з частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що обидві сторони заявили клопотання про розгляд справи за її відсутності, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю Solifinance OU (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Еталон-К (Покупець) було укладено контракт № 01/10-1-ІМ, за умовами якого продавець зобовязався продати, а покупець прийняти товар на умовах FOB Валенсія, Іспанія (склад покупця) (далі контракт ) (т.1, а.с.18-22).

Відповідно до п. 1 контракту встановлено, що продавець продає, а покупець купує на умовах FOB Валенсія, Іспанія (склад покупця) товари згідно інвойсів (рахунків-фактур), що додають до кожної партії товару. При поставці додаткових груп товарів продавцеь та покупець можуть узгодити їх вид та умови поставки в окремих додатках. Загальна вартість даного контракту становить 1000000,00 (один мільйон) доларів США.

Згідно з абз. 2 п. 2 контракту загальна кількість товару, що поставляється, повинна відповідати загальній кількості товару, який вказаний в інвойсах (рахунках-фактури) і товарно-транспортних документах.

Пунктом 3 контракту встановлено, що товар за даним договором поставляється вантажним транспортом по базису FOB (Інкотермс 2000) Валенсія. Датою поставки вважається дата випуску товару у вільний обіг митними органами України в пункті поставки. Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент поставки товару. Продавець здійснює відвантаження товару за контрактом за адресою покупця або зазначеному йому вантажоотримувачем за письмовим розпорядженням покупця.

Відповідно до п. 4 контракту ціна на товар, який поставляється за даним контрактом визначаються у відповідності до вказаного в ст. 3 контакту базису поставки і включає в себе вартість пакування, маркування, транспортування товарів та інші витрати на території продавця, які повязані з поставкою товару. Ціни за кожну одиницю товари визначаються або в доларах США, або в ЄВРО, і відображаються в інвойсах (рахунках-фактури) на кожну партію товару за даним договором. Всі податки, митні, банківські та інші збори з товару, які стягуються на території покупця відносяться до рахунку покупця, а ті, що стягуються на території продавця на рахунок продавця.

Згідно з п. 5 контакту товар поставляється окремими партіями. Партією товару вважається товар, відвантажений за однією транспортною накладною на адресу одного вантажоотримувача. В транспортній накладній повинно бути зазначено: її номер, номер інвойсу (рахунку-фактури), номер транспортного засобу, кількість відвантажених місць, вага, повне найменування покупця і вантажоотримувача в Україні. До оригіналу транспортної накладної повинно бути додано: інвойс (рахунок-фактура) 2 прим., інші необхідні документи.

Пунктом 7 контракту встановлено, що прийняття товару здійснюється вантажоотримувачем за дорученням покупця, який визначений в ст. 5 даного контракту, по прибуттю товару до пункту поставки. Товар вважається доставленим продавцем і прийнятим покупцем: за кількістю товару відповідно до інвойсів (рахунків-фактури); за кількістю ваги та місця відповідно до кількості, зазначеній в транспортній накладній; за якістю відповідно до якості, вказаної в сертифікаті якості, яка видана продавцем. Кінцеве приймання товару здійснюється по прибуттю товару до місця призначення.

Відповідно до п. 8 контракту платіж здійснюється в валюті, що вказана в інвойсах (рахунках-фактури) на кожну партію товару (долар США), наступним чином: або покупець перераховує на рахунок продавця, або на рахунок, вказаний в письмовому наказі, грошові кошти протягом 2 днів після дати поставки товару; або передоплата обумовленими в інвойсах (рахунках-фактурах) частинами. Підставою для оплати є інвойси (рахунки-фактури), що виставляються продавцем по поставкам.

Також, 01.04.2015 між сторонами було підписано додаткову угоду до контракту №01/10-ІМ від 01.10.2010, відповідно до якої сторонами було визначено перелік виробників товару, що поставляється покупцю (т.1, а.с.23-25).

Пунктом 1 угоди визначено, що загальна вартість товару за контрактом становить 7000000,00 (сім мільйонів) доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2015 року з метою митного оформлення товару плитки керамічної облицювальної глазурованої завтовшки не більше 15 мм із тонкої кераміки для внутрішнього облицювання стін; плитки керамічної облицювальної глазурованої завтовшки не більше 15 мм з камяної кераміки для покриття підлоги; : плитки керамічної облицювальної глазурованої завтовшки не більше 15 мм. із тонкої кераміки для внутрішнього облицювання стін, фрізи (виробник CERAMICA SALONI S.A.U., країна виробництва Іспанія) на підставі вищезазначеного контракту, позивачем до Київської митниці ДФС була подана митна декларація №125110011/2015/010361 від 27.07.2015 (т.1, а.с.104-106).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем було подано митному органу наступні документи згідно переліку, що зазначений у графі 44 МД №125110011/2015/010361:

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №01/10-1-ІМ від 01.10.2010;

- інвойс (рахунок-фактура) №554/15 від 24.06.2015;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 01.04.2015;

- міжнародна автомобільна накладна (CMR) №8448/1 від 24.07.2015 (2730);

- картка обліку особи, яка здійснює операції з товарами №125/2012/0001248 від 28.11.2012;

- коносамент (Bill of Lading) САМ12710 від 26.06.2015;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №2660 від 22.07.2015 (3007);

- прейскурант (прас-лист) виробника товару 8/14 від 01.07.2015;

- інформацію про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару САМ12710 від 26.06.2015;

- інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару САМ12710 від 26.06.2015;

- декларацію про походження товару №554/15 від 24.06.2015;

- копію митної декларації країни відправлення №15ЕS0012113 від 24.06.2015;

- інформаційний код результатів митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №1/1-0-0-1/1.3/00/1/3/2.13 від 27.07.2015;

Відповідно до вказаних документів, митна вартість була заявлена декларантом за другорядним методом визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо ідентичних товарів.

Розглянувши подані позивачем документи, митним органом не була визнана заявлена позивачем митна вартість товарів у звязку з тим, що надані позивачем до митного контролю документи містили розбіжності і не підтверджували числові показники складових митної вартості товару товарів, які були заявлені позивачем у вказаній декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, митним органом було направлено на адресу позивача електронний запит та запропоновано ТОВ Еталон-К надати додаткові документи, які підтверджують заявлену митну вартість, а саме: транспортні перевізні документи: договір на перевезення, заявка, рахунок; договір (угоду, контракт) із третіми особами, повязаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, повязані із виконанням умов договору (угоди, контракту); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи що містять відомості про вартість страхування (т.1., а.с.118-119).

Декларантом позивача було надано відповідачу відповідь на запит, відповідно до якої ТОВ Еталон-К повідомило, що із запитом ознайомлені, надати додаткові документи немає можливості (т.1, а.с.122).

Окрім того, у вказаному листі позивач просив Київську митницю ДФС винести відповідне рішення щодо ТОВ Еталон-К без врахування терміну, який вказаний в ст. 53 Митного кодексу України.

На підставі цього Київською митницею ДФС в особі митного поста Східний термінал було прийнято рішення від 28.07.2015 № 125110011/2015/000204/2 про коригування митної вартості товарів за 6 (резервним) методом, яким митна вартість товару № 2 була збільшена до 412,87 долар. США, а саме з 320,50 долар. США на 412,87 долар. США (т.1, а.с.120-121).

Крім того, відповідачем сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.07.2015 № 125110011/2015/00163 (т.1, а.с.13).

Підставами для коригування митної вартості за шостим (резервним) методом, у відповідності до графи 33 оскаржуваного рішення стали: метод №2 не застосований тому, що надані декларантом до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, декларант відмовився від надання додаткових документів у звязку з невиконанням вимог ст.59 МК України; метод №3 не застосовується з невиконанням вимог статті 60 МК України; методи № 4 та метод № 5 не застосовані у звязку з відсутністю інформації щодо ціни складових вартості товару; метод №6 митну вартість скориговано відповідно до раніше визначеної митної вартості за митною декларацією від 21.07.2015 № 100250001/2015/8155.

Надалі позивачем було подано до контролюючого органу митну декларацію №125110011/2015/010520 від 29.07.2015, в якій митну вартість товару було визначено з урахуванням вищевказаного рішення про коригування митної вартості товару (т.1, а.с.15-17).

Не погоджуючись із спірними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно із положеннями статей 49 і 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 52 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вказані норми кореспондуються з п. 2 ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, яким передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено і таке інше.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 (номери рішень в Єдиному державному реєстрі 43831987, 43801781), яка підлягає обовязковому врахуванню на підставі положень ч. 2 ст. 161 та ст. 244-2 КАС України.

Як встановлено частиною другою ст. 265 Митного кодексу України, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

Статтею 88 Митного Кодексу України встановлено, що декларант зобов'язаний надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних процедур.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

При цьому, надання неналежних документів, часткове надання або не надання витребуваних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Суд вважає, що у даних спірних правовідносинах у митниці виник обґрунтований сумнів щодо правильності заявленої позивачем митної вартості товару, з огляду на таке.

Як зазначено вище, позивачем, з метою ввезення на територію України товару було подано до контролюючого органу митну декларацію № 125110011/2015/010361 від 27.07.2015. Товар ввозився на митну територію України згідно зовнішньоекономічного контракту від 01.10.2010 № 01/10-1-ІМ з компанією Solifinance OU (ОСОБА_1, Естонія).

Митна вартість товару була визначена позивачем за другорядним методом - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Відповідно до частини 1 статті 59 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Частиною 2 цієї статті визначено, що при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари (ч. 4 ст. 59 МК України).

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена (ч. 5 ст. 59 МК України).

Отже, визначаючи митну вартість імпортованого товару за ст. 59 Митного кодексу України декларант має надати всі документи, які підтверджують числові значення складових такої вартості, зокрема, докази, що відповідна вартість операції з ідентичними товарами раніше була прийнята органом доходів та зборів (митна декларація, за якою товар був випущений у вільний обіг; рішення про коригування митної вартості, з правомірністю якого погоджується декларант тощо); документи, що підтверджують ознаки товарів тощо.

При цьому, суд звертає увагу на те, що документи, які надавалися позивачем митниці при здійсненні митного оформлення товарів та які зазначені в графі 44 митної декларації, підтверджують фактично понесені витрати, тобто є підтверджувальними документами при визначенні митної вартості товарів за основним методом за ціною договору, який у даному випадку позивачем не застосовувався.

Суд звертає увагу на те, що будь-які документи на обґрунтування митної вартості товарів, визначеної за другорядним методом «за ціною договору щодо ідентичних товарів», позивачем надані не були.

При цьому, позивач посилається на те, що при застосуванні другорядного методу ним були використані дані про товар, зазначений у рішенні про коригування митної вартості №125110000/2012/010018/2 від 23.03.2012, згідно якого по ідентичному товару відкориговану вартість означеного товару на рівні 9,3603 дол. США за одиницю товару, у той час як відповідне рішення при митному оформленні ним не було надано відповідачеві, як і не повідомлено про його використання в якості підстави визначення митної вартості.

Крім того, суд звертає увагу на те, що вказане рішення про коригування №125110000/2012/010018/2 від 23.03.2012 не може бути взяте за основу через обмеження, встановлені частиною 1 статті 59 Митного кодексу України, позаяк час експорту з країни відправлення не збігається з часом експорту оцінюваних товарів та не є максимально наближеним до нього, у звязку зі спливом більше ніж трьох років з дати порівняної операції.

За вказаними обставинами суд вважає, що митниця мала обґрунтовані підстави для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

При витребуванні додаткових документів митниця діяла відповідно до норм митного законодавства. При цьому відповідач, відповідно до наведених законодавчих норм, надавав позивачу можливість підтвердження заявленої митної вартості чи корегування митної вартості шляхом надання додаткових документів, однак позивач витребуваних документів щодо підтвердження заявленої митної вартості не надав без обґрунтувань та підстав щодо неможливості надання додаткових документів.

Інших способів, ніж витребування додаткових документів, надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару, у митного органу щодо узгодження митної вартості товару із декларантом законодавчими нормами не передбачено.

У звязку з ненаданням позивачем додаткових документів у митного органу не було можливості застосувати митну вартість, визначену позивачем, що дало підстави для визначення митної вартості товарів у спосіб, передбачений ст. 266 Митного кодексу України.

При цьому, щодо посилання позивача на вибірковий підхід митного органу при проведенні контролю правильності визначення митної вартості у звязку зі здійсненням ним коригування митної вартості одного товару з трьох, зазначених в митній декларації, суд повідомляє наступне.

З метою спрощення ведення і гармонізації митних правил і процедур, а також, з метою забезпечення стимулювання міжнародного співробітництва в сфері торгівлі, була прийнята Міжнародна конвенція про спрощення та гармонізацію митних процедур від 18.05.1973, до якої Україна була приєднана Законом України 05.10.2006 № 227-V (далі-Конвенція).

Пунктами 6.3-6.4 стандартних правил вказаної Конвенції передбачено, що при застосуванні митного контролю використовується система управління ризиками.

Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, в тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки.

Згідно з п. 6.9 стандартних правил Конвенції митна служба, наскільки це максимально можливо, використовує інформаційні технології та засоби електронних комунікацій для вдосконалення митного контролю.

Згідно із ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган, має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Статтею 337 Митного кодексу України встановлено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 Митного кодексу України формато-логічний контроль - це автоматизована перевірка правильності заповнення даних митних декларацій та повернення результатів перевірки; перевірка митних декларацій та інших документів на достовірність та законність; здійснення статистичного, валютного контролю, контролю нарахованих митних платежів, контролю правильності застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 337 Митного кодексу України контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, повязаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи (ч. 4 ст. 337 Митного кодексу України).

Так, зокрема, до спеціалізованих програмно-інформаційних комплексів Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби належить Інспектор-2006, який введено в експлуатацію наказом Держмитслужби України від 25.01.2007 № 48.

За допомогою вказаного програмно-інформаційного комплексу здійснюється оцінка ризиків у відповідності до автоматизованої системи аналізу та управління ризиків.

Особливості дій посадових осіб підрозділів митного оформлення регіональних митниць, митниць, які здійснюють митний контроль та митне оформлення товарів із застосуванням особливості дій посадових осіб підрозділів митного оформлення (далі - ПМО) регіональних митниць, митниць, які здійснюють митний контроль та митне оформлення товарів із застосуванням ВМД та інших посадових осіб регіональних митниць, митниць під час застосування автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (далі - АСАУР), що імплементована до програмно-інформаційного комплексу «Автоматизована система митного оформлення» (далі - ПІК АСМО) встановлена Порядком застосування автоматизованої системи аналізу та управління ризиками під час митного оформлення товарів із застосуванням вантажної митної декларації, затвердженим наказом Держмитслужби України від 13.12.2010 № 1467, зареєстрованим Міністерством юстиції України 11.02.2011 за № 180/18918 (далі-Порядок № 1467), який був чинний на момент виникнення спірних відносин.

Відповідно до Порядку № 1467 за результатами оцінки ризику за вантажною митною декларацією АСАУР формується перелік митних процедур (далі - МП). Сформовані АСАУР вказівки, які містяться в переліку МП, реалізуються посадовими особами митних органів при проведенні митного контролю та митного оформлення, з урахуванням виду МП та повідомлення до МП, та відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють порядок проведення митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів (п.1.6. Порядку).

Отже, з урахуванням вищевказаного, суд дійшов висновку про те, що застосування відомостей з Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) під час перевірки правомірності визначення декларантом митної вартості заявленого товару безпосередньо передбачено вищенаведеними положеннями законодавства.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи відповідачем роздруківок з АСАУР, за результатами перевірки електронної митної декларації № 125110011/2015/010361 від 27.07.2015. було визначено обовязкову форму контролю 105-2 «контроль правильності визначення митної вартості товарів» та 106-2 «витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»: здійснити перевірку правильності митної вартості; провести перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; звернути увагу на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; здійснити запит додаткових документів; ретельно опрацювати подані документи для оцінки підстав запиту додаткових документів; у випадках передбачених ч. 6 ст. 54 МК України прийняти рішення про коригування митної вартості, що передбачає необхідність здійснити контроль правильності визначення митної вартості товарів та витребування додаткових документів, які підтверджують митну вартість (т.1, а.с.103).

Таким чином, невизнання відповідачем митної вартості лише одного з трьох імпортованих позивачем товарів, відображених в митній декларації, повязано зі спрацюванням автоматизованої інформаційної системи аналізу та управління ризиками, що в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та не свідчить про вибірковий підхід відповідача при здійсненні митного контролю.

Крім того, аналізуючи викладені відповідачем зауваження до наданих позивачем при митному оформленні товару документів, суд зазначає наступне.

Так, за результатами розгляду документів відповідачем було виявлено, що вони містили розбіжності, а саме у графі 44 МД Товариство задекларувало контракт купівлі-продажу №01/10-ІМ від 01.10.2010 під кодом 4104, що відповідно до Класифікатора документів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 №1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», означає «зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів».

У той же час, ТОВ «Еталон-К» здійснює імпорт товару «плитка керамічна облицювальна глазурована» за зовнішньоекономічним контрактом із компанією Solifinance OU ОСОБА_1 (продавець), яка не є виробником вищезазначеного товару.

Отже, митне оформлення товарів здійснювалось за непрямим контрактом, що, в свою чергу, може значно впливати на митну вартість товару.

Таким чином, Товариство повинно було задекларувати контракт під кодом 4100, що відповідно до класифікатора означає «зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів».

Також, як вбачається з матеріалів справи, митним органом під час перевірки встановлено невідповідність між п. 3 контракту, яким передбачено, що умовами поставки є FOB («Інкотермс 2010») Валенсія, в той час, як в графі 20 митної декларації встановлено, що умовами поставки є FOB ES Castelon, у інвойсі №554/15 від 24.06.2015 (до товару №2) FOB (Free On Board) Валенсія, у прас-листі №8/14 від 01.07.2015 виданий продавцем (компанією Solifinance OU ОСОБА_1) EXW.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торговельної палати «Інкотермс 2010», зокрема, умов поставки «FOB» («франко-борт») встановлено, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження, у даному випадку пункті відвантаження м.Валенсія. Це означає, що з цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, то тоді слід застосовувати термін FCA.

За умовами поставки FOB у продавця відсутні зобов'язання щодо перевезення та страхування товару.

Відповідно до п. Б.5 Інкотермс 2010 продавець зобовязаний нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження. З моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження всі ризики та витрати покладаються на покупця.

Отже, за умовами поставки FOB Інкотермс 2010 на покупця покладається обов'язок транспортування та страхування товару (вантажу).

Зі змісту оспорюваного рішення митного органу вбачається, що позивачем під час митного оформлення товару не були надані транспортні (перевізні) документи, витребування яких є обов'язковим, оскільки як зазначено вище, за умовами поставки FOB транспортні витрати не були включені у вартість товару.

Позивач, обґрунтовуючи ненадання митному органу під час митного оформлення товару, відповідної документації, вказав на те, що ТОВ Еталон-К було надано відповідачу довідку ТОВ Глобал ОСОБА_2 вих. № 2659 від 22.07.2015, якою визначена вартість послуг вказаного перевізника.

Проте, суд зазначає, що належними доказами є саме договір транспортного перевезення та акти надання послуг.

Як вбачається з матеріалі справи, позивачем було надано до суду договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення у контейнерах експортно-імпортних та транзитних вантажів № 841/15 від 16.04.2015, що був укладений між ТОВ «Глобал ОСОБА_2» та ТОВ «Еталон-К», акти наданих послуг та рахунки на оплату.

Однак, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних пояснень щодо неможливості надання вказаної документації саме під час її витребування митним органом при здійсненні ним митного контролю, що в свою чергу зумовило прийняття оспорюваного рішення.

Отже, оскільки умови поставки впливають на визначення митної вартості товару, суд дійшов висновку про те, що митним органом правомірно поставлено під сумнів достовірність (дійсність) заявленої позивачем митної вартості товару, з урахуванням того, що митна вартість товару визначена позивачем суттєво відрізнялась від вартості аналогічного товару, який завозився ним раніше відповідно до даних Єдиної автоматизованої системи ДМСУ та ненадання позивачем документів щодо витрат на транспортне перевезення товарів.

Відповідно до ч.1 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, суд встановив, що у відповідача були всі передбачені законом підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів.

Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з ч.2 ст.55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються; інформацію про право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору від 24.05.2012 № 598, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, в графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обовязковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Суд встановив, що у рішенні про коригування митної вартості товарів №125110011/2015/000204/2 від 28.07.2015 наведено достатнє обґрунтування щодо неможливості визнання заявленої позивачем митної вартості товару. Також, у рішенні про коригування митної вартості товарів визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості. Зокрема, приймаючи рішення про коригування митної вартості Київська митниця ДФС використовувала раніше визначену митну вартість товарів за МД від 21.07.2015 №100250001/2015/8155.

Отже, приймаючи до уваги наявність встановлених законом причин неможливості застосування методу визначення митної вартості за обраним позивачем другорядним методом вартості імпортованих товарів, митний орган правомірно перейшов до процедури визначення митної вартості.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За приписами частин другої та третьої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

З огляду на те, що вимога митниці щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів не виконана, митна вартість товару не могла бути визначена за ціною угоди (основний метод) згідно статті 58 Митного кодексу України.

Для застосування другорядного методу визначення митної вартості щодо подібних товарів згідно статті 60 Митного кодексу України, необхідно мати інформацію для порівняння ціни продажу подібних (аналогічних) товарів в Україну. Зазначеною статтею Митного кодексу України чітко визначено, що саме розуміється під подібними (аналогічними) товарами (частина друга статті 60 МК), а також зазначені ознаки таких товарів, зокрема, якість та репутація цих товарів на ринку, наявність торгової марки.

Оскільки інформація, яка б відповідала вищезазначеним ознакам відсутня, то скористатися другорядним методом визначення митної вартості щодо подібних товарів митний орган не мав можливості.

Відповідно до статті 62 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість імпортних товарів не може бути визначена відповідно до положень статей 58-61 цього Кодексу, їх митна вартість визначається згідно з положеннями цієї статті на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною.

Таким чином, другорядні методи визначення митної вартості на основі віднімання або додавання вартості можуть застосовуватися у будь-якій послідовності за вимогою декларанта за наявності інформації щодо продажу (відчуження) оцінюваних, ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів на митній території України та щодо вартість товарів, які оцінюються, надану виробником або від його імені, яка повинна складатися із сум: вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів; обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну; загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду.

Як було зауважено відповідачем, інформація для застосування зазначених методів у митниці відсутня, оскільки митний орган не володіє інформацією щодо продажу (відчуження) товарів на митній території України, оскільки не здійснює контролю за товарами після їх митного оформлення та випуску у вільний обіг.

Жодних доказів наявності у відповідача інформації для застосування вищевказаних методів суду не надано, як і доказів надання позивачем в ході консультацій таких відомостей.

Згідно приписів статті 63 Митного кодексу України, яка регламентує порядок використання методу визначення митної вартості на основі додавання вартості, посадова особа митного органу не може вимагати або примушувати будь-яку особу, яка не є резидентом, надавати для вивчення або дозволяти одержувати доступ до будь-якого рахунка чи інших записів для цілей визначення обчисленої вартості.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів на основі додавання та віднімання вартості за відсутності інформації про вартість матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, обсягу прибутку, загальних витрат при продажу в Україні не видається можливим.

Крім того, відповідачем у графі 33, оскаржуваного рішення - "Обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості" зазначено підстави та причини застосування саме резервного методу.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні митної вартості товарів кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Оскільки на вимогу митного органу декларантом не було надано всіх додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, враховуючи факт проведення митним органом консультації з позивачем із пропозицією надання додаткових підтверджуючих вартість товару документів та відсутність його звернень до митного органу з проханням продовження строку для надання витребуваних документів та проведення додаткових консультацій, беручи до уваги надані до митного оформлення документи та наявну у митного органу інформацію на момент здійснення митного оформлення товарів, відділом контролю митної вартості було прийнято рішення про здійснення коригування митної вартості товару за резервним методом згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про неможливість застосування у спірних правовідносинах інших методів визначення митної вартості товару, оскільки позивачем не було надано документів, які були визначені митним органом у ході митних консультацій, а тому визнає, що відповідачем обґрунтовано, саме за наведених обставин, застосовано резервний метод визначення митної вартості.

Відтак, твердження позивача про те, що митницею не було доведено факту послідовного застосування методів визначення митної вартості товару судом не приймається, оскільки митницею надано суду вичерпні і переконливі письмові пояснення щодо послідовного застосування нею методів визначення митної вартості та щодо вжиття заходів з отримання необхідної інформації та документів від позивача.

Крім того, суд вбачає за доцільне звернути увагу і на те, що відповідачем у відповідності до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України було запропоновано позивачу надати додаткові документи, які б підтверджували митну вартість товару.

Проте, позивачем у вищевказаному листі було повідомлено відповідачу про неможливість надання додаткових документів, які б підтверджували митну вартість товару.

Також, суд звертає увагу на те, що ТОВ Еталон-К просив Київську митницю ДФС винести відповідне рішення без врахування 10-го строку, що встановлений ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, для надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість відповідного товару, який вказаний в митній декларації. Отже, позивачем свідомо було відмовлено митниці у наданні додаткових документів для обґрунтування обраного методу визначення митної вартості товарів та підтвердження числових значень складових такої вартості.

Враховуючи, що в силу приписів Митного кодексу України доведення достовірності заявленої митної вартості товарів, що імпортуються на митну територію України, є безпосереднім обовязком декларанта, зважаючи на те, що позивачем під час митного оформлення товару не надано митному органу витребуваних ним документів на підтвердження вартості господарської операції, а надані документи містять розбіжності, суд дійшов висновку, що приймаючи спірне рішення про визначення митної вартості товару, Київська митниця діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

З огляду на зазначене, вимога позивача щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 28.07.2015 №125110011/2015/000204/2 не підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки картка відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №125110011/2015/00163 від 28.07.2015 була прийнята відповідачем на підставі оспорюваного рішення, яке, як встановлено вище, прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, суд не вбачає підстав щодо її скасування.

За таких обставин, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.