Справа № 2-а-1414/11/1522
Суддя: Жук С.І.
Дата ухвалення: 2012-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2012 р.Справа № 2-а-1414/11/1522

Категорія:10.2.4Головуючий в 1 інстанції: Ільченко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси на постанову Приморського районного суду міста Одеси від 30 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиЛА:

10 лютого 2011 року, позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобов'язання призначити йому як інваліду 2-ї групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії пенсію по інвалідності згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, передбачену статтею 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, з 01 серпня 2010 року, а також про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної йому пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01 серпня 2010 року, з виплатою йому різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує, що є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесеною до 1-ої категорії, і інвалідом 2-ої групи та отримує пенсію, яка не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Представник позивача - ОСОБА_6 підтримав позов і просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача подав письмове заперечення в яком позов не визнає та просить відмовити у задоволенні в повному обсязі.

Суд першої інстанції своєю постановою від 30 травня 2011 року позов ОСОБА_5 - задовольнив.

Зобов'язав управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі призначити ОСОБА_5 як інваліду 2-ої групи та постраждалому внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії, з 01 серпня 2010 року пенсію по інвалідності у розмірі восьми мінімальних пенсій, за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого України на відповідний рік.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі здійснити ОСОБА_5 перерахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, з 01 серпня 2010 року, з виплатою різниці між перерахованим розміром пенсії та фактично отриманим.

Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси не погодившись з постановою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, як потерпілому унаслідок Чорнобильської катастрофи і інваліду 2-ої групи, видано відповідне посвідчення на пільги, передбачені законодавством України для інвалідів та ветеранів війни.

Як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивачу надано статус постраждалого унаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії та видано відповідне посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Умови і порядок призначення пенсій інвалідам і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, регулюється Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, потерпілих унаслідок аварії на Чорнобильській АЕС».

Зокрема, ч.4 ст.54 Закону встановлено, що інвалідам 2-ої групи, яким надано статус постраждалого унаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії, призначається пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте у будь-якому випадку розмір пенсії повинен бути не менше восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.49 Закону України «Про статус і соціальний захист»пенсія особам, віднесеним до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-й категорії, встановлюється у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст.50 Закону, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю для інвалідів 2-ї групи учасників ліквідації 1-й категорії встановлюється у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору. Крім того, це право гарантується ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, до яких відносяться і пенсії, визначаються Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст.ст. 17, 19 зазначеного Закону мінімальний розмір пенсії за віком, як основна державна соціальна гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної пенсії за віком постановами Кабінету Міністрів України суперечить наведеним нормам закону.

На підставі ч. 3 ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність Відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». За змістом абз. 3 ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про державний бюджет на відповідний рік.

Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги.

Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю призначеної Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи вищевикладене колегія суддів поділяє думку суду першої інстанції, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом не слід брати до уваги оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, як інваліду 2-ї групи учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вишу юридичну силу.

Таким чином, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивача підлягають застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції У країни, ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 17, 19 Закону У країни "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", Закони України, якими встановлювався розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність,, ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача на отримання пенсійного забезпечення.

З 1 січня 2008 року Закон України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»був змінений Законом України N 107-VІ від 28.12.2007 року.

Згідно нової редакції статті 50 вказаного Закону, додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю для інвалідів 2-ї групи учасників ліквідації наслідків аварії 1-ї категорії встановлено в розмірі 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становитиме 94 грн. (20% від 470 грн,);

Згідно нової редакції статті 54 вказаного Закону, пенсію інвалідам 2-ї групи учасникам ліквідації наслідків аварії 1-ї категорії встановлено у розмірі 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що становитиме 940 грн. (200% від 470 грн.).

Однак, Рішенням Конституційного Суду України N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року зміну тексту статей 50, 54 в редакції Закону N 107- VІ від 28.12.2007 року визнано неконституційною і за таких обставин, з 1 січня 2008 року та по теперішній час, є діючими та підлягаючими виконанню норми статей 50 та 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в редакції, що діяла за станом на 31 грудня 2007 року.

А тому, розрахунок пенсії по інвалідності та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, позивачу повинен був здійснюватись відповідно до редакції статей 50, 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка діяла за станом на 31 грудня 2007 року, тобто призначена позивачу пенсія по інвалідності повинна сплачуватись в розмірі не нижчому восьми мінімальних пенсій за віком та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, - в розмірі 75 процентів від мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»та враховуючи встановлений законодавством розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на 2010 - 2011 роки, він в 2010 - 2011 році має право на отримання пенсії по інвалідності враховуючи додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у більшому розмірі ніж фактично отримує.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначено характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси, - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду міста Одеси від 30 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного Фонду України в Приморському районі м. Одеси про зобов'язання вчинити певні дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3