Справа № 826/15636/15
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого суддіПетрика І.Й.
СуддівБорисюк Л.П.
Собківа Я.М.,
При секретаріПриходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» до Державної фіскальної служби України про скасування податкової консультації, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» пред'явило позов до Державної фіскальної служби України про скасування індивідуальної податкової консультації від 26.06.2015 №13460/6/99-99-15-03-02-15 та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволені позовних вимог позивачу відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» () є власником нерухомого майна - нежитлового приміщення площею 24 кв.м. на першому поверсі триповерхового будинку за адресою м.Полтава, вул. Фрунзе, 33 згідно укладеного договору купівлі-продажу від 20.12.1995 (укладеного в процесі приватизації).

За вимогою Полтавської міської ради, починаючи з 1995 року товариство укладало договори оренди земельної ділянки, що знаходиться під будинком, при чому, орендувалася вся земельна ділянка під будинком.

Останній договір оренди було укладено 12.03.2012 зі строком дії до 30.01.2015.

В 2015 році товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» звернулося з запитом до Верховної Ради України щодо правових підстав сплати орендної плати за землю за вищенаведених обставин, і листом від 21.05.2015 №04-12/14-460 товариству надано відповідь за підписом Голови Комітету з питань будівництва, містобудування і житлово-комунального господарства Верховної Ради України, згідно якої товариство як власник нежитлового приміщення у житловому будинку не може вважатися таким, що самовільно займає земельну ділянку під житловим будинком, і не може укладати договір оренди земельної ділянки (її частини), на якій розташовано жилий будинок.

З метою отримання однозначної позиції податкового органу щодо зобов'язань товариства зі сплати земельного податку товариство звернулось з запитом до Державної фіскальної служби України від 05.06.2015 в порядку статті 52 Податкового кодексу України з проханням надати індивідуальну податкову консультацію з наступних питань: чи зобов'язане товариство за вказаних обставин згідно закону сплачувати податок на майно (в частині орендної плати) за земельну ділянку за адресою Фрунзе, 33; чи понесе товариство якусь відповідальність за Податковим кодексом України, якщо не буде сплачувати податок на майно (орендну плату) за цю ділянку; чи може товариство, враховуючи положення статей 50 і 102 Податкового кодексу України уточнити податкові зобов'язання (шляхом їх зняття) за 2012-2015 роки та повернути надміру сплачені кошти у вигляді орендної плати, яка здійснювалась без законних підстав.

Листом Державної фіскальної служби України від 26.06.2015 за №13460/6/99-99-15-03-02-15 товариству з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» надано відповідь, згідно якої наведено зміст статті 287 Податкового кодексу України та статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погоджуючись із наданою відповіддю, товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Світлана» звернулось до суду з даним позовом.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої інстанції колегія суддів погоджується із огляду на наступне.

Як вбачається з листа Державної фіскальної служби України від 26.06.2015 за №13460/6/99-99-15-03-02-15 конкретних відповідей на поставлені питання контролюючим органом не надано, а наведені лише цитати приписів Податкового кодексу України.

Зокрема, відповідач посилається на пункт 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, згідно якого при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Колегія суддів зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 07.07.2015 у справі №21-775а15 та правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у судових рішеннях від 02.12.2014 №21-274а14, від 21.04.2015 №21-131а15, згідно якої власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (пункт 287.8 статті 287 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України, за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Пунктом 53.3 статті 53 Податкового кодексу України зазначено, що платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.

Згідно з підпунктом 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Відповідно до підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України, платник податків має право: оскаржувати в порядку, встановленому Податковим кодексом України, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб), надані контролюючими органами податкові консультації.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з запитом щодо надання індивідуальної податкової консультації, в якому викладено конкретні питання: чи зобов'язане товариство за вказаних обставин згідно закону сплачувати податок на майно (в частині орендної плати) за земельну ділянку за адресою Фрунзе, 33? чи понесе товариство якусь відповідальність за Податковим кодексом України, якщо не буде сплачувати податок на майно (орендну плату) за цю ділянку? чи може товариство, враховуючи положення статей 50 і 102 Податкового кодексу України уточнити податкові зобов'язання (шляхом їх зняття) за 2012-2015 роки та повернути надміру сплачені кошти у вигляді орендної плати, яка здійснювалась без законних підстав?

Відповідно, виконанням відповідачем свого обов'язку з надання індивідуальної податкової консультації є чітке формулювання відповідей на всі поставлені позивачем як платником питання або повідомлення, що у податкового органу відсутня компетенція надавати консультації з конкретного питання з посиланням на відповідне правове обґрунтування.

Натомість, згідно змісту листа Державної фіскальної служби України від 26.06.15 №13460/6/99-99-15-03-02-15 відповіді на поставлені позивачем питання відсутні, як і відсутнє посилання на відсутність у податкового органу компетенції надавати консультації з поставлених питань.

Посилання на конкретні норми законодавства, що регулюють описану у запиті ситуацію, а також їх цитування без висновків щодо правозастосування у конкретній ситуації не може вважатися належним виконанням обов'язку з надання індивідуальної податкової консультації з огляду на зміст статей 52, 53 Податкового кодексу України.

Вказане свідчить про протиправність дій відповідача як суб'єкта владних повноважень щодо надання індивідуальної податкової консультації на запит позивача як платника податків та наявність підстав для скасування оскаржуваної індивідуальної податкової консультації.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання відповідача надати нову індивідуальну податкову консультацію на запит позивача є належним способом захисту порушеного права позивача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідачем викладено по суті правову позицію щодо сплати плати за землю в ситуації позивача, тоді як у оскаржуваній індивідуальній податковій консультації від 26.06.15 №13460/6/99-99-15-03-02-15 вказана позиція відсутня.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Борисюк Л.П.

Собків Я.М.