Справа № 352/2157/15-а
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2016 р. № 352/2157/15-а

14 год. 15 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Хомі О.В.,

за участю представника відповідача Гаєвського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2015 року ОСОБА_2 звернувся до Тисменицького районного суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області про скасування рішення. Позовні вимоги мотивував тим, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства України йому своєчасно не було надано постанову про відкриття виконавчого провадження за №48422970 від 16.07.2015 року, а отже, на думку позивача, остання є неправомірною та підлягає до скасування.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 24.11.2015 року дану адміністративну справу за підсудністю передано на розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просив суд розгляд справи провести без його участі. В адміністративному позові вказав, що станом на 24.09.2015 року не одержав копії постанови про відкриття провадження за №48422970 від 16.07.2015 року, а тому не мав можливості оскаржити її. Окрім того зазначив, що постанова ДАІ Тисменицького району ПС2 за №181633 від 25.06.201 року, на підставі якої прийнято оскаржуване рішення, скасована Тисменицьким районним судом 12.08.2015 року. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що 16.07.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за №48422970 з примусового виконання постанови ДАІ за №181633 від 25.06.2015 року. Зазначив, що оскаржуване рішення було направлено позивачу за адресою, вказаною у вищезгаданому виконавчому документі, однак доказів цього суду не подав. Окрім того суду пояснив, що ОСОБА_2 з'явився в органи виконавчої служби для ознайомлення з оскаржуваною постановою, однак зазначене ним у позові рішення Тисменицького районного суду від 12.08.2015 року відповідачу не надав. Звернув увагу суду, що 26.10.2015 року після отримання вищевказаного рішення суду ним прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження за №48422970 на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що у зв'язку з даними обставинами законні підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності позивача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 16.07.2015 року на адресу відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції для примусового виконання в порядку ст. 308 Кодексу України про адміністративне правопорушення надійшла постанова Державної автомобільної інспекції (далі - ДАІ) за №181633 від 25.06.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 штрафу в розмірі 850 грн. ( а.с. 31).

В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2015 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за №48422970 з виконання вищевказаної постанови органу ДАІ (а.с. 4).

Згідно вимог п.3 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність та взаємний зв'язок суд погоджується з правомірністю прийняття суб'єктом владних повноважень вказаного рішення з огляду на нижчевикладене.

Відносини, пов'язані з умовами і порядком виконання рішень державних органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються Законом України "Про виконавче провадження".

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.2 ст.17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених даним Законом.

Підпунктом 6 ч.2 ст.17 Закону постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом віднесено до виконавчих документів, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

В судовому засіданні встановлено, що згідно пояснення представника відповідача оскаржуване рішення прийняте на виконання постанови ДАІ в справі про адміністративне правопорушення за № 181633 від 25.06.2015 року, яка відповідала всім вимогам, встановленим до виконавчого документа ст. 18 вищевказаного Закону.

В той же час судом встановлено, що відповідно до постанови Тисменицького районного суду від 12.08.2015 року за №352/1326/15-а постанову ПС2 №181633 у справі про адміністративне правопорушення від 25.06.2015 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу скасовано (а.с. 5-6).

Як вбачається з пояснень представника відповідача та дослідженої в судовому засіданні копії вищевказаного судового рішення, на час відкриття виконавчого провадження відповідна постанова органу ДАІ була чинна.

Згідно вимог ЗУ "Про виконавче провадження", який регулює спірні правовідносини, при надходженні до органу ДВС виконавчого документу в залежності від фактичних обставин державним виконавцем приймається рішення про відкриття виконавчого провадження чи відмову у відкритті виконавчого провадження у випадках, передбачених ст.26 вищезгаданого Закону. У відповідності до ч.2 ст. 25 та ч.2 ст. 26 вказаного Закону дане рішення оформляється відповідною постановою.

Частина 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає обов'язок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. При цьому ні Законом України "Про виконавче провадження", ні іншими нормами чинного законодавства державному виконавцю не надано жодних повноважень оцінювати правомірність чи законність прийняття відповідного рішення, яке підлягає примусовому виконанню, або надавати правову оцінку підставам його прийняття.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В порушення приписів ст. 71 КАС України позивачем невідповідності виконавчого документа встановленим вимогам чи наявності інших підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження суду не доведено.

Твердження позивача про несвоєчасне отримання ним постанови про відкриття провадження не може свідчити про неправомірність оскаржуваного рішення, а подальше скасування виконавчого документа судом не спростовує законності відкриття виконавчого провадження.

На підставі наведеного суд вважає, що вищезгадана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, добросовісно, безсторонньо та з урахуванням усіх обставин справи.

Таким чином суд дійшов до висновку про правомірність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є виключно захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а не перевірка законності дій та рішень цих органів.

Як слідує з системного аналізу даної норми адміністративні суди при здійсненні судочинства не виконують жодних наглядових функцій, а відтак позбавлені можливості визнання неправомірними дій чи рішень суб'єкта владних повноважень, якщо це не пов'язано з необхідністю захисту порушеного права.

Згідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону в разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню виконавче провадження підлягає закінченню.

Судом встановлено, що на підставі вищенаведеної норми 26.10.2015 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Тисменицького районного управління юстиції виконавче провадження №48422970 закінчено, що підтверджується дослідженою судом постановою про закінчення даного провадження (а.с. 32).

При цьому в судовому засіданні встановлено, що згідно пояснень представника відповідача та оглянутого в якості письмового доказу виконавчого провадження №48422970 виконавчий збір та витрати, пов'язані з виконанням постанови органу ДАІ, з ОСОБА_2 у даному провадженні не стягувалися. Тобто несвоєчасне надіслання позивачу копії оскаржуваного рішення не спричинило жодних порушень прав чи інтересів ОСОБА_2, як сторони виконавчого провадження.

За таких обставин, оскільки на час судового розгляду виконавче провадження, відкрите оскаржуваною постановою, закінчене, то на переконання суду у спірних правовідносинах відсутнє порушене право, яке підлягає захисту, так як обов'язок сплати коштів, який виник у позивача внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, припинений, а жодних інших рішень у даному провадженні по відношення до позивача відповідачем не ухвалювалось.

Враховуючи вищевикладене в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ч.1 ст.2, п.6 ч.2 ст.17, ст.25 ЗУ "Про виконавче провадження", керуючись ст.ст.11, 71, 86, ч.3 ст.160, ст.ст. 162, 181 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 09.02.2016 року.