Справа № 760/22435/15-а
Суддя: Демидовська А. І.
Дата ухвалення: 2016-01-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а-30/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Демидовська А.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про поновлення прав інваліда на відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров"я при виконанні обов"язків військової служби,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що він був звільнений з військової служби 07 грудня 2010 року.
13 липня 2011 року йому встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби.
17 лютого 2015 року йому встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він має право на отримання одноразової грошової допомоги в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Він звернувся з заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців,військовозобов`язаних і резервістів, призва-них на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей на підставі ч.1 ст.244-2 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, проте йому було відмовлено у задоволенні його звернення вих. від 16 червня 2015 року №222/4/741.
Просить суд визнати неправомірною бездіяльність Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення йому одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців,військовозобов`язаних і резервістів, призва-них на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі ч.1 ст.244-2 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14.
Ухвалою суду від 31 грудня 2015 року в справі було відкрито скорочене провадження.
Від представника Міністерства оборони України надійшли клопотання, з яких вбачається, що вони є фактично запереченнями, якими обґрунтовується відсутність підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства оборони України та які не містять будь-яких заперечень щодо наявності факту порушення законних прав позивача з боку військової частини НОМЕР_1 .
З письмових заперечень представника військової частини НОМЕР_1 вбачається, що проти задоволення позову він заперечує.

Згідно ч. 4 ст. 183-2 КАС України суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку скороченого провадження, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби 07 грудня 2010 року, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 грудня 2010 року №0250.
Позивачу згідно з довідкою МСЕК від 13 липня 2011 року серії 10ААА №764688 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а під час повторного огляду згідно з довідкою МСЕК від 16 серпня 2011 року серії 10ААА №764914 змінено на ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
З 06 лютого 2015 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК від 17 лютого 2015 року серії 10ААА №0082973.
Військова частина НОМЕР_1 визнала право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок проходження військової служби, але не визнає право позивача на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі інвалідності з урахуванням положень ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі ч.1 ст.244-2 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14, що підтверджується вих. військової частини НОМЕР_1 від 16 червня 2015 року №222/4/741.

15 серпня 2011 року військовою частиною НОМЕР_1 призначено одноразову грошову допомогу в разі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби в розмірі 23 місячного грошового забезпечення в сумі 97524 грн. 00 коп., що підтверджується витягом з наказу військової частини НОМЕР_1 від 15 серпня 2011 року та рішенням військової частини НОМЕР_1 від рішення військової частини НОМЕР_1 від 10 серпня 2011 року №106.

Грошове забезпечення позивача на час призначення зазначеної допомоги складало 7668 грн. 00 коп., у тому числі оклад за військовим званням-135,00 грн., посадовий оклад-1800,00 грн., вислуга років-774,00 грн., надбавка за таємність(15%) 270,00 грн., надбавка за виконання особливих завдань (100%)-2709,00 грн., надбавка за виконання спеціальних завдань із забезпечення державної безпеки (50%)- 900,00 грн., надбавка за оперативно-службову діяльність (50%)- 900,00 грн., премія (10%) 180,00 грн., що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15 серпня 2012 року №222/4/138/118/2021.

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 при обрахуванні одноразової грошової допомоги позивачу врахувала неповний розмір грошового забезпечення позивача, а лише розмір окладу за військовим званням, посадового окладу, вислуги років.

Військовою частиною НОМЕР_1 отримано заяву позивача від 27 травня 2015 року про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, що не заперечується військовою частиною НОМЕР_1 .

Військовою частиною НОМЕР_1 відмовлено у задоволенні вимог позивача, що підтверджується вих. цього відповідача від 16 червня 2015 року №222/4/741 .

Позивач у своєму позові на обґрунтування своїх вимог до відповідачів зазначив, як єдину підставу, бездіяльність Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 щодо реалізації звернення позивача про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням правового висновку Верховного Суду України, що, на думку позивача, суперечить приписам ч.1 ст.244-2 КАС України (у редакції, чинній на час настання у позивача інвалідності ІІІ групи внаслідок хвороби, що пов`язана з проходженням військової служби (13 липня 2011 року)) та висновку Верховного Суду України, що викладений у Постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону (у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України від 28 травня 2008 року № 499 було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.
Абз. 4 пп. 2 п. 2 Порядку (у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності внаслідок проходження військової служби, зокрема інвалідам ІІІ групи, виплачується у розмірі 36-місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

28 березня 2015 року набрав чинності підпункт 9 пункту 4 розділу І Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким ч.1 ст.244-2 КАС України викладено у новій редакції: «Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів».

З 28 березня 2015 року відповідно нової редакції ч.1 ст.244-2 КАС України у Міністерства оборони України виник обов`язок застосовувати у своїй діяльності висновки Верховного Суду України, у тому числі викладений у Постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14: «розмір одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, що настала в період проходження військової служби, визначається Порядком, а складові такого грошового забезпечення - відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII».

Тобто, у рамках звернення позивача від 27 травня 2015 року військова частина НОМЕР_1 мала призначити одноразову грошову допомогу у разі інвалідності з усіх складових грошового забезпечення позивача.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази позитивного вирішення звернення позивача від 27 травня 2015 року до військової частини НОМЕР_1 .

Одночасно вбачається, що первинне рішення військової частини НОМЕР_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу свідчить про отримання від позивача усіх необхідних документів, встановлених законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що військова частина НОМЕР_1 мала об`єктивну можливість призначити позивачу одноразову грошову допомогу у разі інвалідності з застосуванням висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14, але ухилилася від вчинення таких дій, чим допустила порушення про законних прав позивача на соціальний захист у розмірі, встановленому законом.

Судом встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 було виплачено позивачу на підставах, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців,військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», грошові кошти в сумі 207060,00 грн., у тому числі грошова доплата у зв`язку з встановленням 26 вересня 2011 року позивачу ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 109536,00 грн.

Відповідно абз. 6 пп. 4 п. 2 Порядку у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі,

виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 має бути прийнято рішення щодо призначення та виплати доплати позивачу у сумі 69012,00 коп. (69012,00 грн.=36 х 7668,00 грн. - 97524,00 грн. 109512 грн.).

Суд відкидає посилання військової частини НОМЕР_1 на судові рішення у справі №2-а-1153/12 (№2609/27106/12) у зв`язку з тим, що надані судові рішення не обґрунтовані положеннями ч.1 ст.244-2 КАС України (у редакції, чинній з 28 березня 2015 року), на положення якої посилається позивач на підтвердження своїх позовних вимог.

Крім цього, склад осіб, що приймали участь у справі, на яку посилається представник військової частини НОМЕР_1 , є відмінним від кола сторін, які приймають у справі, що перебуває на розгляді, що унеможливлює будь-яке застосування положень ч.1 ст.72 КАС України щодо встановлених обставин, які підлягають доказуванню у загальному порядку, а також є різними є підстави, на які посилається позивач.

Суд звертає увагу учасників процесу, що предметом розгляду справи є дослідження на предмет законності та обґрунтованості бездіяльності Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 щодо застосування саме положень ч.1 ст.244-2 КАС України при розгляді заяви позивача від 27 травня 2015 року.

Судом відкидаються помилкові посилання військової частини НОМЕР_1 щодо наявності, на думку представника військової частини НОМЕР_1 , положень у Постанові Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2016 року №975, якими встановлено необхідність врахування раніше виплачених грошових сум одноразової грошової допомоги у разі випадків інвалідності до 01 січня 2014 року, у зв`язку тим, що позивач є особою, яка звільнена з військової служби, а тому до неї неможливе застосування положень п.8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, які мають застосовуватися лише до осіб, які мають статус військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Суд критично ставиться до доводів відповідачів щодо відсутності компетенції місцевого суду як адміністративного щодо розгляду справи за цим позовом позивача до відповідачів з наступних підстав.

Відповідно пункту 1 частини 2 статті 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.
Відповідно пункту 3 частини 1 статті 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Крім того, вищезазначені доводи відповідачів спростовуються правовою позицією Вищого адміністративного суду України, що викладено в Ухвалі від 21 жовтня 2015 року у справі №К/800/15929/15.
Суд погоджується з представником військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для допущення судового рішення до негайного виконання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На підставі п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.8 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати непрацездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Встановлено, що бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.
Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, розпорядником яких є в особі командира військової частини НОМЕР_1 .
В той же час, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до п.4.13 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2014 року №530, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2014 року за №1294/26071, порядок оформлення, призначення, фінансування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4.7 цього розділу, у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частинах визначається наказом командира військової частини НОМЕР_1 .
За таких обставин питання щодо призначення соціальної виплати підлягало вирішенню військовій частині НОМЕР_1 .
Суд відкидає твердження представників відповідачів про неможливість Міністерства оборони України бути відповідачем у цій справі.
Представником Міністерства оборони України визнано, що Міністерством оборони України видаються накази з питань соціального забезпечення, якими керуюється у своїй службовій діяльності військова частина НОМЕР_1 .
Позивач, керуючись принципом диспозитивності, звернувся за судовим захистом щодо протиправної бездіяльності Міністерства оборони України, яке, на думку інваліда військової служби, зобов`язано здійснювати постійний контроль за дотриманням нормативно-правових актів військовою частиною НОМЕР_1 з соціального захисту військовослужбовців. Тобто позивач-інвалід вважає, що за відсутності належного контролю Міністерства оборони над діями військової частини НОМЕР_1 щодо гарантій позивача на належний соціальний захист Міністерство оборони України має нести матеріальну відповідальність за свою бездіяльність.
Таким чином, Міністерство оборони України може нести відповідальність за бездіяльність у частині контролю виконання своїх наказів військовою частиною НОМЕР_1 з питань соціального захисту військовослужбовців.
Судом встановлено, що позовні вимоги інваліда ІІІ групи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України є передчасні через відсутність звернення позивача до цього відповідача, а відповідно підстав для визнання протиправними дії чи бездіяльності останнього щодо цього не має.
Законом визначено, що встановивши порушення відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 норм права, які регулюють спірні правовідносини, суд вправі визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 здійснити призначення та виплату належних сум відповідно до закону.

Суд звертає увагу, що відповідачі не навели жодних доказів щодо правомірності ухилення військової частини НОМЕР_1 від застосування висновку Верховного Суду України, що викладений у Постанові від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14, при розгляді звернення позивача від 27 травня 2015 року.

Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, ст.ст.9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 183-2, 244-2 (у редакції, чинній з 28 березня 2015 року), 254 КАС України, Постановою Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправомірною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 36-місячного грошового забезпечення відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на підставі ч.1 ст.244-2 КАС України з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 36-місячного грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених коштів, що призначені на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням правового висновку Верховного Суду України від 20 січня 2015 року у справі №21-521а14 у сумі 69012 грн. 00 коп.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя: А.І, Демидовська