Справа № 761/23523/15-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л.М.

Міщука М.С.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач, ОСОБА_4, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_3 з 23 липня 2011 року, внаслідок неврахування з 23 липня 2011 року чинної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11 та застосуванні з липня 2011 року при обчисленні пенсії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та постанови Кабінету Міністрів України « 393 від 17 липня 1992 року (у частині обчислення суми надбавок, доплат, підвищень та премії з грошового забезпечення за 24 останні місяці служби);

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві продовжувати враховувати з 23 липня 2011 року чинну постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11 та продовжувати з 23 липня 2011 року обчислювати пенсію з його грошового забезпечення за останньою перед звільненням штатною посадою, з урахуванням всіх основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії, згідно з його грошовим атестатом;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_3 недоплачену з 23 липня 2011 року суму пенсії.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що постанова суду першої інстанції була прийнята з порушенням норм матеріального та процесуально права, із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2011 року у справі №2-а-4388/11 визнано неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_3, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, в розмірах, встановлених ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11 змінено постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2011 року та викладено третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Зобов'язати Головне управління пенсійного фонду України в м.Києві нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_3, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою перед звільненням, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премії, в розмірах, встановлених ч.3 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», починаючи з 25 травня 2011 року, з урахуванням попередніх виплат».

Позивач пред'явив до виконання рішення суду.

25 вересня 2013 року листом №23385/12 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило підрозділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м.Києві, що Головним управлінням здійснено відповідний перерахунок пенсії та нарахування коштів ОСОБА_3 у порядку, встановленому судовим рішенням за період з 25 травня 2011 року по 22 липня 2011 року у сумі 4 208,11 грн., для проведення виплати зазначених коштів оформлено доручення на одноразову виплату пенсії (допомоги) пенсіонеру від 03 травня 2013 року.

30 грудня 2014 року постановою старшого державного виконавця ВПВР ДВС Головного управління юстиції у м.Києві виконавчий лист №2а-4388/11, виданий 02 квітня 2013 року Шевченківським районним судом м.Києва - повернуто стягувачу.

Як зазначено в постанові, підставою для повернення виконавчого листа є та обставина, що боржником рішення суду не виконується в повному обсязі з незалежних від нього причин.

24 липня 2015 року листом №7080/В-11 Пенсійний фонд України, розглянувши скаргу ОСОБА_3, повідомив його, що якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата перерахованої пенсії здійснюється до зміни умов пенсійного забезпечення особи (перехід на інший вид пенсії тощо) або зміни чи скасування норм законодавства, яким керувався суд, постановляючи своє рішення.

На виконання постанов Шевченківського районного суду м.Києва від 03 листопада 2011 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з 25 травня 2011 року позивачу було здійснено перерахунок пенсії відповідно до вимог ч.3статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у порядку, встановленому рішенням суду.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії лише за період з 25 травня 2011 року по 22 липня 2011 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Даючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Згідно зі ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі №1-7/2013 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано позов про призначення та перерахунок пенсії з 23 липня 2011 року, що вказує на їх однопредметність зі у справі №2-а-4388/11. При цьому нових складових, які б впливали на розмір пенсії, позивач не заявляє.

Згідно з ч. 9 та ч. 10 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім'я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім'я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання постановою законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день отримання виконавчого листа та пред'явлення його до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення відповідачам і третім особам не раніше семи робочих днів до дня подання заяви до суду.

Заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дня її підписання. У разі якщо заява подається представником, у ній зазначаються ім'я представника, його поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника.

Таку заяву може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

У разі відповідності заяви вказаним вище вимогам вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. У разі наявності підстав для задоволення заяви суд ухвалює одну із постанов, що передбачені частиною другою статті 162 цього Кодексу.

Так, у матеріалах справи містяться листи від 20 травня 2013 року та від 24 липня 2015 року у яких зазначено, що перерахунок пенсії на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року здійснено з 25 травня 2011 року по 22 липня 2011 року.

Позивач звернувся з даним позовом до суду першої інстанції 14 серпня 2015 року про що свідчить дата на поштовому штампі (а.с.19).

Відповідно до п. 6 ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред'явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідною постановою суду.

Позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів у травні 2013 року та у липні 2015 року, а звернувся до суду першої інстанції 14 серпня 2015 року.

Отже, позивачем пропущено строк звернення із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем, передбачений п. 6 ч. 9 ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому, адміністративний позов ОСОБА_3 не є заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем у розумінні ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не заявлялись позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо порядку обчислення та нарахування пенсії відповідно до вимог чинного законодавства України, зобов'язання відповідача здійснити такий перерахунок.

Аналіз положень ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 2 цього Кодексу свідчить, що позов, який направлений на контроль за виконанням судових рішень, виключає одночасний розгляд спору про оскарження дій суб'єкта владних повноважень з інших підстав, що не пов'язані з належним виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України №К/800/23064/15 від 03 листопада 2015 року.

Крім зазначеного, колегія суддів звертає увагу, що згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимоги про: 1) скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; 2) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; 5) виконання зупиненої чи невчиненої дії; 6) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 7) примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Так, постановами Шевченківського районного суду м. Києва від 03 листопада 2011 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року було захищено порушене право позивача у сфері пенсійного забезпечення.

Натомість, прохальна частина позову, який розглядається, містить вимоги про необхідність застосування відповідачем чинної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11.

Проте, положеннями чинного законодавства України не передбачено повноважень адміністративного суду щодо поновлення захисту порушеного права.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_3 з 23 липня 2011 року, внаслідок неврахування з 23 липня 2011 року чинної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11 та застосуванні з липня 2011 року при обчисленні пенсії положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та постанови Кабінету Міністрів України « 393 від 17 липня 1992 року (у частині обчислення суми надбавок, доплат, підвищень та премії з грошового забезпечення за 24 останні місяці служби), зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві продовжувати враховувати з 23 липня 2011 року чинну постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2013 року у справі №2-а-4388/11 та продовжувати з 23 липня 2011 року обчислювати пенсію з його грошового забезпечення за останньою перед звільненням штатною посадою, з урахуванням всіх основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії, згідно з його грошовим атестатом та виплатити ОСОБА_3 недоплачену з 23 липня 2011 року суму пенсії.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року - залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 11.02.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Л.М. Гром,

М.С. Міщук

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Гром Л.М.

Міщук М.С.