Справа № 821/3412/15-а
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/3412/15-а

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Корнієнко Я.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Гороха М.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання нечинними та скасування рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до Херсонського окружного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (далі по тексту - Відповідач, ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС, ДПІ) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.03.12 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 1220692 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 308063 грн., № 0 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 882738 грн. 95 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 220854 грн. 74 коп.

Вказані податкові повідомлення рішення прийняті за результатами висновків документальної планової виїзної перевірки, які оформлено актом від 28.02.12 № 18/17-2/НОМЕР_2) «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 за період з 09.10.09 по 30.09.11». При проведенні перевірки встановлено отримання ОСОБА_1 доходу у вигляді безоплатно отриманих товарів, який у звітах платника єдиного податку, позивачем, не був задекларований. Однак позивач стверджує, що ані безоплатних товарів, ані безповоротної фінансової допомоги він не отримував, тому відсутні будь-які правові підстави донарахування доходів та податку з доходів фізичних осіб.

Позивачем, за перевіряємий період укладено декілька угод з нерезидентами про постачання імпортних товарів на митну територію України, які укладено на виконання договорів комісії з резидентами України. У контрактах зазначено, що оплату за товари здійснює комітент (резидент України), а товарно-матеріальні цінності придбані для комітентів позивачем (комісіонером) є власністю комітентів з моменту їх передачі комісіонеру. Товар, який надходив на митну територію України, ніколи не перебував у власності позивача, він отримував лише комісійну винагороду. Позивач також вказує, що оскільки отриманий ним дохід ніколи не перевищував 300 тис. грн., то відсутні підстави для реєстрації платником ПДВ.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС надала до суду заперечення, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечує. Заперечення обґрунтовані тим, що актом перевірки від 28.02.2012 №18/17-2/НОМЕР_2 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в 2010 році завезено товару із-за кордону на суму 4663228 грн. 38 коп., в 2011 році на суму 871656 грн. 20 коп. Підтверджуючих документів про передачу товару комітентам, або продаж товарів податковій інспекції не надавалося.

Перевіркою встановлено, що позивач отримав у 2-му кварталі дохід у вигляді безоплатно отриманих товарів, який перевищував 500 тис. грн., тому з 01.07.10 повинен був перейти на загальну систему оподаткування, та сплатити податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності із суми, що перевищує 500 тис. грн. Вказану умову передбачено статтею 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 3 липня 1998 року № 727/98 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Указ), відповідно до якої спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності може застосовуватися поряд із діючою загальною системою оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності, передбаченою законодавством. Сплата підприємцем єдиного податку не звільняє від обов'язку сплатити податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності, отриманих поза межами граничного обсягу річної виручки, визначеного Указом.

ОСОБА_1 протягом 2010 року перевищено граничний обсяг виручки від здійснення підприємницької діяльності, що не дозволяє перебувати на спрощеній системі оподаткування, тому інспекцією правомірно було включено суму перевищення до складу річного оподатковуваного доходу та нарахований податок.

Уклавши в 2-му кварталі 2010 року з нерезидентами дві угоди на суму понад 12 млн. рос. рублів, позивач також був зобов'язаний зареєструватись як платник ПДВ до кінця кварталу.

Представник відповідача в судовому засіданні, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив: ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем.

В січні 2012 року відповідачем проведено документальна планова виїзна перевірка за результатами якої складено акт перевірки від 28 лютого 2012 року № 18/17-2/НОМЕР_2 «Про результати документальної планової виїзної перевірки дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єкт підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 за період 09.10.09 по 30.09.11».

Як вбачається з вищевказаного акту перевірки, у ході перевірки встановлено порушення, що за період 09.10.09 по 31.03.10 ФОП ОСОБА_1 підприємницьку діяльність не здійснював, в періоді 2-й квартал 2010 року - 3 квартали 2011 року знаходився на спрощеній системі оподаткування.

В ході перевірки встановлено , що ОСОБА_1 укладені контракти з нерезидентами ТОВ "Мега-НН", Росія, № 02 від 01.04.10, № 06 від 25.05.10 на імпортне постачання автомобільного скла на загальні суми 4 млн. рос. рублів та 8 млн. рос. рублів, відповідно до умов яких поставка товарів здійснюється на умовах СРТ - м. Херсон автотранспортом продавця. Позивачем також був укладений договір від 01.06.10 з нерезидентом компанією "GreenPrivat" Limited (Шри Ланка) на постачання товару (матів) на умовах CIF-Одеса.

Факт отримання товарів позивачем не заперечується та підтверджений ВМД, доказів оплати товару ОСОБА_1 на перевірку не надав. На думку ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС, позивач здійснював накопичування імпортованого із-за кордону товару, так як у вантажно-митних деклараціях ФОП ОСОБА_1 був вказаний одержувачем товарів. Відповідач вказує на те, що позивач не надав на перевірку документів, які б підтверджували передачу товарів комітентам відповідно до договорів комісії. Перевіркою встановлено, що офісні та складські приміщення у ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Перевіряючою особою ДПІ у м. Херсоні Херсонської області ДПС при проведенні перевірки встановлено заниження виручки від реалізації товарів, послуг. Так, відповідно до звіту платника єдиного податку за 2-й квартал 2010 року вказана сума 13400 грн., фактичний обсяг виручки склав 677915 грн. 75 коп.

Відповідач вказує, що оскільки перевищення обсягу виручки сталося у 2-му кварталі 2010 р., то з 01 липня 2010 року приватний підприємець повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, як це передбачено ст. 5 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" від 3 липня 1998 року № 727/98 (у редакції Указу Президента № 746/99 від 28 червня 1999 року). Із суми перевищення за 2-й квартал 191315 грн. 75 коп. (691315 грн. 75 коп. - 500000 грн.) приватний підприємець не сплатив податок з доходів фізичних осіб в порядку, який встановлений Декретом КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 р. № 13-92 (який діє в частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю).

Відповідно до ст.13 Декрету «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 №13-92 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву. До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств". Оподаткування доходів громадян податковими органами здійснюється на підставі: декларацій громадян про очікуваний (оціночний) у поточному році або про фактично одержані ними протягом року доходи; матеріалів перевірок діяльності громадян, проведених податковими органами; отриманих від підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності відомостей про нараховані та виплачені платникам суми доходів і суми утриманих з них податків за формою, встановленою центральним податковим органом.

Перевіркою встановлено, що за 2010 рік валовий дохід за даними перевірки занижений на суму 4337930 грн. 13 коп., в тому числі: за друге півріччя 2010 р. на суму 4146614,38 грн.; заниження валового доходу за 2011 рік склало суму 1186652 грн. 20 коп. Оскільки приватним підприємцем не надавались декларації за звітний період, податковою інспекцією визначені валові витрати в розмірі 39656 грн. за 2010 рік.

Загальна сума податку з доходів фізичних осіб становила 882738,95 грн. (за 2010 рік 644741 грн. виходячи з розрахунку 15 % від суми оподатковуваного доходу 4298274 грн. 12 коп., за 2011 рік - 177997 грн. 83 коп. податку, виходячи з суми оподатковуваного доходу 1186652 грн. 20 коп.).

ФОП ОСОБА_1 не був зареєстрований платником податку на додану вартість.

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 Закону «Про податок на додану вартість» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300 тис. грн.. (без урахування податку на додану вартість) - особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку.

Якщо особа укладає одну чи більше цивільно-правових угод, внаслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, то така особа зобов'язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду (п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Крім того, п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку в органі державної податкової служби за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку.

Актом перевірки встановлено, що позивачем укладено контракт від 01.04.10 № 02 на суму 4 млн. рос. рублів, контракт від 25.05.10 № 06 на суму 8 млн. руб., тому ФОТ ОСОБА_1 був подати заяву про реєстрацію платником ПДВ, але станом на день перевірки таку заяву не подав, декларації з ПДВ за травень-грудень 2010 р. до податкової інспекції теж не подавав. ДПІ розрахувало суму заниження податкових зобов'язань з ПДВ, виходячи з сум грошових коштів за комісійні послуги та вартості відвантажених товарів. За звітні періоди квітень 2010 року - вересень 2011 року донараховано 1220692 грн. податку на додану вартість.

Крім того, перевіркою встановлені порушення пп. 2.3.1 п. 2 ст. 2, п. 9.4 ст. 9 Закону України "Про податок на додану вартість", а саме - не реєстрація платником ПДВ, порушення п. 4.1.4 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ неподання декларацій з ПДВ до податкової інспекції за травень-грудень 2010 року, порушення пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону «Про ПДВ» - заниження податкових зобов'язань на загальну суму ПДВ на 1220692 грн. за квітень 2010 року - вересень 2011 року.

Судом встановлено, що за наслідками перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення - рішення відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 15.03.12 № про збільшення ФОП ОСОБА_1 суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість на 1220692 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 308063 грн. та податкове повідомлення-рішення № 0 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму 882738 грн. 95 коп. та застосування штрафних санкцій в сумі 220854 грн. 74 коп.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про неправомірність податкових повідомлень-рішень з огляду на наступне: ФОП ОСОБА_1 у спірному періоді був платником єдиного податку, який сплачував в повному обсязі.

Ставка єдиного податку для суб'єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації у фіксованому розмірі залежно від виду діяльності, розмір єдиного податку не залежить від результатів підприємницької діяльності фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, тобто від розміру чистого доходу при умові, що обсяг виручки платника єдиного податку не перевищує 500 тис. грн. на календарний рік.

Підпунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" передбачено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Пунктом 1 статті 1 Указу «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» № 727/98 від 03.07.98 (який діяв в період, який перевірявся) установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб'єктів малого підприємництва фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Указу № 727/98, виручка - це сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг). Тобто, для платника єдиного податку застосовується касовий метод обчисленнясуми виручки, при якому враховуються всі надходження коштів, отримані на розрахунковий рахунок або в касу.

Указом № 727/98 встановлені вимоги при дотриманні яких суб'єкт малого підприємництва має право на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

В разі порушення вимог, установлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність подання розрахунків та сплати сум єдиного податку згідно із законодавством України (стаття 5 Указу № 727/98).

При цьому, платник єдиного податку повинен подати податкову декларацію за наслідками звітного періоду, наступного за тим, в якому виникло перевищення обсягу виручки та сплатити відповідну суму податку в порядку, встановленому Декретом КМУ "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 р. № 13-92, який діє в частині оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю.

Статтею 6 Указу № 727/98 встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, оскільки вказані податки сплачуються ним у складі єдиного податку. Лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов'язань платника податку. Зважаючи на викладене, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання суб'єктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

Порушення вказаного судом не встановлено та відповідачем не доведено .

Судом досліджено наявну в матеріалах справи виписку по банківському рахунку № 120 Херсонської філії АТ «Укрексімбанк» МФО 352639, що належить ФОП ОСОБА_1 та встановлено, що фактичний обсяг виручки за звітні періоди з якими відповідач пов'язує граничне перевищення виручки становить: 2010 р.- 102566,12 грн., а за 2011 р. - 153131,75 грн.

Судом встановлено, що в звітні періоди з 2010 по 2011 роки, ФОП ОСОБА_1 не перевищено граничного обсягу виручки платника єдиного податку, тобто обсяг виручки не перевищував 500 тис. грн. на календарний рік.

Отже, суд приходить до висновку, що у позивача не виникав обов'язок переходу на загальну систему оподаткування та сплати податків з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності із суми, що перевищує 500 тис. грн.

Відповідач зазначає в акті перевірки, що позивач укладав з нерезидентами декілька угод про постачання імпортних товарів на митну територію України і саме з цього моменту у позивача виник обов'язок переходу на загальну систему оподаткування та реєстрація його як платника ПДВ. Але постачання товарів здійснено не на користь позивача, а у виконання укладених позивачем договорів комісії з резидентами України, про що свідчить зміст зовнішньоекономічних контрактів.

Судом встановлено, що резиденти України виступали за цими зовнішньоекономічними договорами "платниками", підписали контракти. У зовнішньоекономічних контрактах зазначено, що оплату за отримані товари здійснює комітент, відповідно до контрактів - ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТОВ "ЦересЮкрейн", він також сплачує необхідні митні платежі, витрати, пов'язані з ввезенням товарів на територію України. Також у договорах комісії зазначено, що ФОП ОСОБА_1 від власного імені, але в інтересах комітента та за його рахунок придбаває товар для комітента. Товарно-матеріальні цінності, придбані для комітента позивачем (комісіонером), є власністю комітента з моменту їх передачу позивачу (комісіонеру).

Суд не приймає до уваги посилання відповідачем на вантажномитні декларації, які, як вважає відповідач є доказом отримання ФОП ОСОБА_1 безоплатних товарів, оскільки вантажній митній декларації не може бути надано оцінку без врахування інших документів.

Також суд зазначає, що на зворотньому боці вантажної митної декларації, яка надана суду, особою, яка відповідає за фінансове врегулювання вказано комітента (ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЦересЮкрейн").

В матеріалах справи наявні банківські виписки, які підтверджують сплату коштів за отриманий товар безпосередньо комітентами: ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЦересЮкрейн" на рахунок нерезидентів. Отже, суд приходить до висновку, що платником за отриманий товар є комітент, який також є власником товару.

Щодо відсутності товарно-транспортних накладних позивач пояснив, що за умовами договору поставка товарів із-за кордону відбувалась транспортом та за рахунок продавця товарів, яким товар доставлявся комітенту, транспортуванням він не займався, товарно-транспортні накладні не оформлював, копії ТТН знаходяться у отримувача товарів.

Проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 отримав від комітентів тільки комісійну винагороду та компенсаційні платежі, які зазначені в актах здачі-прийняття виконаних робіт. З актів вбачається, що позивачем виконувались такі роботи: підготовка та оформлення в митниці вантажної митної декларації, підготовка та оформлення в митниці вантажної митної декларації та пакету товаросупровідних документів, оплата стоянки транспортних засобів.

Проаналізувавши зміст укладених позивачем договорів комісії, зовнішньоекономічних контрактів, ВМД, актів здачі-прийняття виконаних робіт, суд дійшов висновку, що позивач не набув права власності на ввезені із-за кордону товари, а вони є власністю комітентів та ними оплачені. Перехід права власності на імпортовані товари до позивача не відбувався, таке твердження відповідача суперечить правовій природі договору комісії.

Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) є основним нормативно-правовим актом, який регулює порядок та умови здійснення операцій з продажу товарів за договорами комісії.

Стаття 1011 ЦК України передбачає, що за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька право чинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно з ст. 1013 ЦК України, комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Із даних норм вбачається, що комітент залишається власником коштів для вчинення правочину та стає власником придбаного майна (ст. 1018 ЦК України).

Отже, суд приходить до висновку, що комісіонер, яким є позивач, отримує у власність лише винагороду за надані послуги з реалізації товарів комітента.

Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств" під терміном "продаж товарів" розуміється будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари. Як видно, передача товарів розглядається ЦК України, як продаж у випадку, коли така передача супроводжується переходом права власності на товари. При реалізації товарів у рамках договору комісії покупець набуває права власності на об'єкт купівлі, однак комісіонера не можна розглядати як фактичного продавця товарів, тому що власником реалізованих товарів є комітент. Тобто у відносинах комісіонер - покупець перехід права власності відбувається не від комісіонера, а отже, і трактувати "отримане" від реалізації як "виручку від продажу", немає підстав.

Отже, обсяг виручки фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності, який є платником єдиного податку згідно з Указом та здійснює діяльність згідно з договором комісії і виступає у цьому договорі комісіонером, складається із сум комісійної винагороди, отримуваної таким комісіонером згідно з договором комісії, що належить суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі за правом власності. Таким чином, відображати у звітах платника єдиного податку виручку від реалізації товарів комітента підприємець-комісіонер не повинен.

Суд приходить до висновку, що ФОМ ОСОБА_1 правомірно відображено в книзі обліку доходів та витрат тільки суми комісійних винагород. Звіти суб'єкта малого підприємництва ОСОБА_1 - комісіонера, за період 2010-2011 рр. складені належним чином, включена тільки сума комісійної винагороди, що є виручкою саме ФОП ОСОБА_1, за здійснення ним послуг по придбанню товарів, які є власністю іншого суб'єкта підприємницької діяльності - комітента. Кошти комітента, що надходять на рахунок ФОП ОСОБА_1, являють собою комісійну винагороду. А кошти які перераховуються продавцю товарів є виручкою від реалізації цього комітента.

Інструкцією "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" затвердженої Наказом ДПА України від 21.04. 1993 р. N 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.06. 1993 р. за N 64, (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що фізичні особи облік доходів і витрат від зайняття підприємницькою діяльністю ведуть за затвердженою ф.10 книги обліку доходів та витрат, отриманих цими СПД протягом року.

Суд зазначає, що відповідачем не надано підтвердження того, що приватний підприємець накопичував товари, які ввозились із-за кордону.

В матеріалах справи наявні звіти про виконання договорів комісії, підписаних ФОП ОСОБА_1 та комітентами, зі змісту яких вбачається, що товари прийняті комітентами ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_5, ТОВ "ЦересЮкрейн" в повному обсязі.

Відповідно до Указу № 746 приватні підприємці, котрі сплачують єдиний податок, не є платниками ПДВ. Пп.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону про ПДВ було встановлено, що особа підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на додану вартість). Відповідно до Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000р. №79, не зареєстрована платником ПДВ особа, яка, перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та сплачуючи єдиний податок, перевищила обмеження щодо обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік, установленого статтею 1 Указу Президента України від 03.07.98 N 727 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", зобов'язана подати до податкового органу заяву про реєстрацію як платника ПДВ. Реєстраційна заява платника ПДВ має бути подана (надіслана) податковому органу фізичною особою - підприємцем - не пізніше двадцятого календарного дня з моменту перевищення. Згідно пп.9.4 ст. 9 Закону про ПДВ та п. 7.1 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000 № 79, особа, що не надсилає реєстраційну заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника ПДВ без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що пільговий розмір виручки від реалізації послуг ФОП ОСОБА_1 не було перевищено, а отже тому позивач не мав підстав для подання заяви про реєстрацію його, як платника податку на додану вартість.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що в даному випадку відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

У зв'язку з цим, суд, аналізуючи викладене приходить до висновку, що позов приватного підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасувати податкових повідомлень - рішень підлягає задоволенню.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 17, 19, 158-163,167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби від 15.03.12 № , № 0.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 лютого 2016 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 8.3.3