Справа № 826/23884/15
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 лютого 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання: Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Фронду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куренного Олександра Вікторовича про визнання дії та бездіяльність протиправними, зобов'язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (надалі - Позивач), звернулася до суду з позовом до Фронду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куренного Олександра Вікторовича (надалі - Відповідач-2) про визнання дії Відповідача-2 з приводу нарахування штрафних санкцій за розрахунком від 28.07.2015 року - протиправними; визнання бездіяльність з приводу - відмови в припиненні державної реєстрації іпотеки на вимогу позивача на підставі розрахунку від 28.07.2015 року - протиправною; зобов'язати Відповідача-2 вчинити дії - припинити держану реєстрацію іпотеки (на підставі вимог ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») квартири, за адресою: АДРЕСА_1, яка належить Позивачу на праві власності; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за бездіяльність його працівника Куренного О.В., завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції позивач звернувся до Київського апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши за матеріалами справи наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2008 року між ОСОБА_3 та АБ «Брокбізнесбанк» було укладено кредитний договір №08Ф-84, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язаний здійснити своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

З метою забезпечення кредитного договору між позивачем та АБ «Брокбізнесбанк» був укладений договір іпотеки від 20.05.2008 року, предметом якого була квартира позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Приватним нотаріусом КМНО було накладено заборону відчуження квартири, яка належить Позивачу за адресою: АДРЕСА_1 до припинення договору іпотеки.

Постановою Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних"

Правлінням Національного банку України 10.06.2014 року було прийнято Постанову № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

На підставі Постанови № 339 Виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №45 від 11.06.2014 "Про початок ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", яким розпочато ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" з 11.06.2014 та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку Куреного О.В. на період з 11.06.2014 по 10.06.2015 включно.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до положень п. 17 ч. 1 ст. 2 , ч. 3 ст. 34, ч. 8 ст. 35, ч.ч. 1, 2 ст. 36, ч. 1 ст. 44, ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених Фондом, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів, бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені ч. 2 ст. 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Відповідно до ч. 2 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частини 3 даного Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 17 цього Закону іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов'язок не покладено на іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 даного Закону, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 4.2.6. кредитного договору №08Ф-84 від 19.05.2008 року, позичальник зобов'язаний не пізніше дати укладення цього договору та договору іпотеки, за який у іпотеку передається майно з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, застрахувати за власний рахунок предмет іпотеки на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії на строк не менше одного року 100% вартості предмету іпотеки.

Згідно п.7.2. кредитного договору, банк має право нарахувати нараховувати позичальнику неустойку у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.6 цього договору за кожен факт порушення.

Згідно п.4.2. договору іпотеки, іпотекодавець на вимогу іпотекодержателя зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з дати укладення цього договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість, але не меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану в п.1.4. цього договору оціночну вартість на весь строк дії цього договору, та надати іпотекодержателю копію договору страхування (страхового полісу). Предмет іпотеки страхується на користь іпотекодержателя за рахунок коштів іпотекодавця. Іпотекодавець зобов'язаний укласти договір страхування предмета іпотеки в страховій компанії, яка рекомендована або акредитована у іпотекодержателя.

Відповідно до п. 4.5. договору іпотеки, у випадку недотримання іпотекодавцем умов, передбачених пунктами 4.1., 4.2, 4.4. цього договору іпотекодержатель має право вимагати сплати штрафу у розмірі 5% від суми кредиту.

З наданого відповідачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №08Ф-84 від 19.05.2008 року вбачається, що у ОСОБА_3 станом на 28.07.2015 року наявна заборгованість у розмірі 20 527,26 грн., оскільки остання не застрахувала предмет іпотеки, що є порушенням умов договору.

В свою чергу, доказів того, що вказана заборгованість погашена позивачем, суду не надано.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року у справі № 760/11818/15-ц, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» вчинити дії.

Зазначеним Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року у справі № 760/11818/15-ц встановлено факт наявності заборгованості за Кредитним договором № 08Ф-84 від 19.05.2008 року.

В силу ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо припинення державної реєстрації іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме:

1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до положень статті 10 даного Закону Державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно положень статті 15 даного Закону Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст. 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

В свою чергу, доводи апелянта спростовуються вищенаведеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже, не підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, враховуючи відповідні правові норми та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування статті 200 КАС України.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст.212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Ухвала складена у повному обсязі 10.02.2016р.

Головуючий суддя Гром Л.М.

Судді: Бєлова Л.В.

Міщук М.С.