Справа № 539/253/16-а
Суддя: Даценко В. М.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 539/253/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2016 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Даценка В. М.

при секретарі Джадан І.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування рішення Засульської сільської ради від 11.12.2015 року «Про скасування рішення виконавчого комітету від 30.03.2015 року № 24».

В позові вказала, що в провадженні ВДВС Лубенського МРУЮ перебувало виконавче провадження про стягнення з неї коштів, виплачених ОСОБА_3 відповідно до рішення суду в розмірі 4 628 грн 40 коп. 30.03.2015 року виконкомом ради було прийняте рішення № 24 «Про відмову від стягнення по виконавчому провадженню № 47045953 і повернення виконавчого документа від 19.03.2015 року за № 539/34/15ц». Однак, в наступному рішенням ради від 11.12.2015 року скасовано рішення № 24 від 30.03.2015 року та зобовязано виконавчий комітет Засульської сільської ради звернутися до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області про виконання рішення суду.

Позивач вважає рішення відповідача таким, що прийняте з порушенням ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Посилається на правовий висновок Конституційного Суду України, викладеного в рішенні № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, за яким рада не має права скасовувати своє попереднє рішення, якщо за ним виникли правовідносини. Крім того, вважає, що таке рішення виконкому може бути скасоване лише радою відповідного скликання, однак в цьому випадку рада 7-го скликання скасувала рішення виконкому 6-го скликання.

Відтак, позивач просить скасувати рішення Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 11.12.2015 року «Про скасування рішення виконавчого комітету від 30.03.2015 року № 24».

В судове засідання позивач позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Вказав, що при винесенні рішення від 30.03.2015 року № 24 виконком вийшов за межі своїх повноважень, оскільки є лише розпорядником бюджетних коштів і не може приймати рішень про відмову від стягнення шкоди, завданої раді. Крім того, вказав, що діяльність органів місцевого самоврядування побудована за принципом правонаступництва, що дає право раді наступного скликання скасовувати рішення виконкому ради попереднього скликання. Доводи позивача щодо відсутності у відповідача таких повноважень є безпідставними.

Дослідивши матеріали справи, додані докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 07.07.2014 року задоволено позов ОСОБА_3 до виконавчого комітету Засульської сільської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді завідуючої військовим обліковим бюро виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області з 22.04.2014 року; стягнуто з виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області на користь ОСОБА_3 4 628 грн 40 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.04.2014р. по 07.07.2014 р.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22.01.2015 року у справі № 539/34/15-ц у справі за позовом Лубенського міжрайонного прокурора в інтересах виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення коштів позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області кошти, виплачені ОСОБА_3 відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду від 07.07.2014 року в сумі 4 628 грн 40 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу, покладається на службову особу, за наказом якої звільнення працівника здійснено з порушенням закону.

Враховуючи викладене, а також те, що кошти виплачені на користь ОСОБА_3 в рахунок оплати часу вимушеного прогулу, суд дійшов висновку, що вони підлягають стягненню з відповідачки, оскільки нею був виданий наказ про звільнення особи з роботи.

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 539/34/15-ц від 19.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області кошти, виплачені ОСОБА_3

Рішенням виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 6-го скликання від 30.03.2015 року № 24 вирішено: 1) відмовитися від стягнення з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області коштів, виплачених ОСОБА_3 згідно рішення суду в розмірі 4 628 грн 40 коп.; 2) звернутися до ВДВС Лубенського МРУЮ у Полтавській області з письмовою заявою про повернення виконавчого документа від 19.03.2015 року № 539/34/15-ц по виконавчому провадженню № 47045953.

Вказане рішення прийняте на підставі п.6 ст.16, п.2 ст.27, пп.4, п.1 ст.38, п.п.1,2,4 ст.71 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п.2 ст.8, п.2 ст.12, п.п.1, п.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Мотивоване тим, що ні сільська рада, ні сільський голова не скористалися правом зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування і нікого про це не просили, як це передбачено ч.2 ст.3 ЦПК України, ст.24 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.1191 ЦК України. При цьому взято до уваги обєм та результат багаторічної роботи, яку ОСОБА_1 проводить та проводила до цього часу, враховано її матеріальне становище. Зазначено, що виконком не вважає, що діями ОСОБА_1 завдано збитки.

Судом встановлено, що питання законності рішення виконкому Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області 6-го скликання від 30.03.2015 року № 24 було предметом розгляду Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2015 року у справі за позовом Лубенського міжрайонного прокурора Полтавської області до Виконавчого комітету Засульської сільської ради Дубенського району про скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що виконавчий комітет Засульської сільської Лубенського району Полтавської області має право самостійно реалізовувати надані йому повноваження. Вказав що виконком, як стягувач, скористався наданим йому законом правом звернутися з заявою про повернення виконавчого документу без виконання. Звернув увагу на повноваження ради відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» скасовувати рішення виконкому та зазначив, що 11.03.2015 року радою розглядалося питання про скасування рішення виконкому, однак необхідної кількості голосів воно не набрало.

В наступному, 11.12.2015 року Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області 7-го скликання прийняла рішення «Про скасування рішення виконавчого комітету від 30.03.2015 року № 24».

Не погоджуючись з рішенням Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 11.12.2015 року, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду.

Вирішуючи заявлений позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, пункт 1 частини 1 статті 17 КАС).

В своїй судовій практиці Вищий адміністративний суд України сформував наступні правові позиції

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення адміністративного позову адміністративний суд повинен встановити порушення права безпосередньо позивача.

Правова позиція, висловлена ВАСУ в ухвалі від 12.12.2013 року у справі К/800/33819/13.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю субєкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин.

Правова позиція, висловлена ВАСУ в ухвалі від 16.05.2013 року у справі К/9991/25913/12.

Відповідно до ч.2 ст.12, ч.5 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» стягувач має право подати заяву про відмову від стягнення і повернення виконавчого документа. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Судом встановлено, що виконавчий документ про стягнення суми коштів з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області видано на підставі рішення суду в цивільній справі, предметом якої були деліктні відносини (відшкодування шкоди). Таким чином, рішення ради та її виконавчого комітету шодо вирішення питання про стягнення за виконавчим документом слід оцінювати, як форму вираження волі органу місцевого самоврядування до вчинення дії як учасника виконавчого провадження.

Такі рішення не є формою реалізації владних управлінських функцій, не регулюють публічно-правові відносини, а відтак і не можуть порушувати права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, на думку суду, право стягувача предявляти виконавчий документ до виконання, в порядку і строки встановлені законом, є абсолютним. Стягувач на власний розсуд вирішує звертатися йому до ДВС або не звертатися. Відмова від свого права на сьогоднішній день не позбавляє права стягувача звернутися до виконання в наступному.

З урахуванням викладеного позов не підлягає задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити про хибність трактування позивачем норм чинного законодавства.

Так необґрунтованими є доводи позивача щодо відсутності повноважень ради наступного скликання скасовувати рішення виконкому ради попереднього скликання

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, п.15 ч.1 ст.26, ч.9 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень

Рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Таким чином, норми закону не дають підстави для висновку про обмеження права ради на скасування рішення виконкому ради попереднього скликання.

Вказане позивачем трактування норм закону обмежує право ради вирішувати питання місцевого самоврядування.

Крім того, в мотивувальній частині рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Позивач вважає, що рішення виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області від 30.03.2015 року № 24 є актом індивідуальної дії, за яким у неї виникли правовідносини, а тому рада не мала повноважень скасовувати таке рішення.

Однак зміст оскаржуваного рішення не дає підстави для висновку, що за ним позивач реалізував певні суб'єктивні права та охоронювані законом інтереси.

Керуючись ст.ст.5 - 12, 18, 71, 122, 128, 158 -163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області про скасування рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_4 В. М.