Справа № 815/6373/14
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року м. Київ К/800/24911/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В.,
Ліпського Д.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

за касаційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року,

встановив:

У листопаді 2014 року ФОП ОСОБА_4 пред'явила позов до Ізмаїльської ОДПІ про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску від 22.10.2014 р. № Ф-012 в сумі 33373,92 грн, сформованої на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 22.10.2014 р. за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2013 р.

Позов обґрунтувала тим, що попередніми плановими документальними перевірками позивача за 2011 рік (акт від 07.06.2012 р. № 749/1701/НОМЕР_1) та за 2012 рік (акт від 04.09.2013 р. № 459/15-02-17-01/НОМЕР_1) нарахування та сплата єдиного внеску відповідачем не перевірялася, а дані вказаних актів стали підставою для обчислення єдиного внеску відповідачем за 2011-2012 роки без дослідження первинних бухгалтерських та інших документів за кожен місяць цього періоду, тому вважала, що його нарахування проведено не в порядку та у спосіб, визначений законами України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд. Скаргу обґрунтовує доводами аналогічними, викладеним у позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що на підставі статті 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відповідно до направлень від 25 вересня 2014 року №560 та №561 та наказу від 03 вересня 2014 року №725, виданих ОДПІ, та плану - графіку проведення планових виїзних перевірок фізичних осіб-підприємців на 3 квартал 2014 року проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання ФОП вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року та законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №2344/15-02-17-01/НОМЕР_1 від 22 жовтня 2014 року, яким встановлені порушення позивачем за перевірений період пунктів 177.2, 177.10, 177.5.3 177.5 статті 177 ПК України, пунктів 1, 4 частини другої статті 6 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2011 рік в сумі 13012,50 грн, за 2012 рік в сумі 17863,56 грн, за 2013 рік - 2497,86 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем 22 жовтня 2014 року прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-012 щодо нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 33373,92 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивач своїми діями фактично погодився із донарахованими за результатами податкових перевірок розмірами чистого прибутку з доходів фізичних осіб за 2011-2013 роки, у зв'язку із чим висновки податкового органу про порушення позивачем пунктів 1, 4 частини другої статті 6 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного.

Положеннями статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України, об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Підпунктом 177.5.3. пункту 177.5. цієї статті передбачено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Згідно з пунктом 177.10. ФОП зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Таким чином, оподатковуваний згідно зі статтею 177 ПК України дохід для визначення бази нарахування єдиного соціального внеску застосовується з особливостями, встановленими статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», зокрема визначення місяця отримання доходу (прибутку) та співставлення такого доходу з його максимальною величиною, співставлення суми єдиного внеску з мінімальним страховим внеском за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Крім того, частиною третьою статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що плановими документальними перевірками податкового органу було встановлено заниження суми чистого оподаткованого доходу ФОП, зокрема, за актом перевірки від 07 червня 2012 року №749/1701/НОМЕР_1 за 2011 рік на 37500,00 грн внаслідок віднесення ФОП до складу валових витрат по сплаті за ліцензію; за актом перевірки від 04 вересня 2013 року №459/15-02-17-01/НОМЕР_1 за 2012 рік на 51480,00 грн внаслідок віднесення ФОП до складу валових витрат на оплату комунальних послуг за відсутності підтверджуючих документів; за актом від 22 жовтня 2014 року №2344/15-02-17-01/НОМЕР_1 на 7198,43 грн внаслідок заниження доходу від роздрібної торгівлі.

На підставі вказаних актів перевірок податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення, в тому числі з податку на доходи фізичних осіб від 11 червня 2012 року №, від 10 вересня 2013 року № та збільшено чистий (оприбуткований) дохід позивача на відповідні суми. В той же час, стягнення за цими рішеннями не проводились, оскільки спірні суми були погашені за рахунок авансових платежів позивача за вказані роки з податку на доходи фізичних осіб, що підтверджується даними виписок рахунків зі сплати податків.

Доказів оскарження позивачем в адміністративному та/або судовому порядку як вказаних податкових рішень, так і дій ДПІ по погашенню спірних сум за рахунок авансових платежів, позивачем надано не було, що фактично підтверджує згоду ФОП з відповідним донарахуванням ДПІ податку та як наслідок і єдиного внеску.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимога ДПІ від 22 жовтня 2014 року №Ф-012 відповідає чинному законодавству.

Доводи касаційної скарги не спростовують цих висновків і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, і оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К.
Головчук С.В.
Ліпський Д.В.