Справа № 820/11268/15
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

10 лютого 2016 р. №820/11268/15

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

суддів - Мельникова Р.В., Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача 1 та третьої особи 1 - Блудової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, треті особи - Головне управління національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України на південній залізниці від 15.10.2015 року № 211о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого слідчого слідчого відділу на станції "Основа";

- зобов'язати Управління МВС України на Південній залізниці поновити ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого слідчого відділення слідчого відділу на станції Основа Управління МВС України на Південній залізниці з 15.10.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ про його звільнення є незаконним та порушує його права, свободи та інтереси, що потребує судового захисту.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник першого відповідача та третьої особи - Головного управління національної поліції в Харківській області проти позову заперечувала, вказала, що наказ про звільнення позивача, що став передумовою виникнення спірних правовідносин, винесений на підставі вимог чинного законодавства.

Представник другого відповідача - Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці та представник третьої особи - Національної поліції України у судове засідання не прибули, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає за можливе здійснити розгляд справи без участі представника другого відповідача - Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південній залізниці та представника третьої особи - Національної поліції України.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника першого відповідача та третьої особи - Головного управління національної поліції в Харківській області, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач проходив службу в ОВС з 01.08.2003 року по 15.10.2015 року, що вбачається з копії трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи (а.с.20).

З копії послужного списку судом встановлено, що наказом НУВС № 178 о/с від 30.07.2003 року позивача призначено з 01.08.2003 року курсантом ХНУВС. У зв'язку з закінченням навчання наказом ХНУВС № 309 о/с від 05.07.2007 року позивача відраховано з числа курсантів. 17.10.2007 року наказом по ЛУ на ПЗ № 100 о/с, позивача призначено на посаду слідчого слідчого відділу. Наказом ЛУ на ПЗ № 29 о/с від 20.02.2008 року позивача призначено на посаду слідчого слідчого відділення ЛВ на ст. Основа. Наказом ЛУ на ПЗ № 10 о/с від 23.02.2009 року позивача призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення ЛВ на ст. Основа. 03.08.2009 року наказом УМВСУ на ПЗ № 55 о/с позивача призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення ЛВ на ст. Основа УМВСУ на ПЗ. 05.09.2013 року наказом УМВСУ на ПЗ № 213 о/с позивача призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення слідчого відділу на ст. Основа УМВСУ на ПЗ ( а.с.15).

Відповідно до Наказу УМВСУ на ПЗ від 29.01.2015 року № 19 о/с позивачу з 04.01.2013 року по 02.11.2015 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку (а.с.19).

Позивачем подано рапорт від 07.10.2015 року, яким ОСОБА_3 просила вважати її такою, що приступила до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, окрім того, 08.10.2015 року позивачем подано рапорт про надання відпустки по вагітності та пологам з наданням листа непрацездатності (а.с. 23-25).

Наказом Управління МВС України на Південній залізниці від 15.10.2015 року № 211 о/с відповідно до пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114-1991), ОСОБА_3, старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на ст. Основа було звільнено з 15.10.2015 року через скорочення штатів (а.с.12). Підставою прийняття наказу 15.10.2015 року № 211 о/с став Наказ МВС України від 22.06.2015 року № 741.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Пунктом 4 наказу МВС України від 14 квітня 2015 року № 431 "Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ" передбачено заступникові Міністра - керівнику апарату вжити заходів щодо ліквідації встановленим порядком управлінь МВС на залізницях та опрацювати питання щодо реорганізації та підпорядкування лінійних відділів управлінь МВС на залізницях головним управлінням, управлінням МВС в областях, місті Києві.

Наказом МВС України від 08 червня 2015 року № 662 "Про ліквідацію Управління МВС України на Південній залізниці", Управління МВС України на Південній залізниці ліквідовано.

В подальшому, у рамках вжиття заходів щодо ліквідації Управління МВС України на Південній залізниці, відповідно до наказу МВС № 431-2015 та з метою оптимізації структури та штатної чисельності органів внутрішніх справ, наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 "Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції", був затверджений Перелік змін в штатах МВС, відповідно до якого через реорганізацію скорочуються всі посади в лінійному відділі на станції Основа Управління МВС України на Південній залізниці.

Підставою виникнення спірних правовідносин став той факт, що відповідною стороною порушено процедуру звільнення позивача в частині не повідомлення останнього про наступне вивільнення в установлений законом строк та не запропоновано відповідну посаду, а, крім того порушено, ч.3 ст.184 КЗпП України всупереч забороні звільнення вагітних жінок та жінок, які мають дітей до трьох років.

При вирішенні даного спору суд зазначає наступне.

Порядок проходження служби осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в тому числі звільнення, регулюється спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про міліцію" (чинний на час звільнення позивача - надалі Закон), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності із законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції.

Відповідно до пункту 10 Положення № 114-1991, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Пунктом 17 Положення № 114-1991 передбачено, що вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством.

Відповідно до пп. "г" п. 64 Положення № 114-1991 встановлено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Судом встановлено, що позивач, маючи на час звільнення звання капітан міліції, відносився до середнього начальницького складу (п.2 Положення № 114-1991).

Згідно з ч.7 ст. 9 КАСУ у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Крім того, стаття 24 Конституції України визначає, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Рівність прав жінки і чоловіка, яка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї, спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям.

Враховуючи, що Закон України "Про Національну поліцію", що набув чинності 07.11.2015 року, не містить положень щодо гарантій вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, тощо, то в даному випадку до спірних правовідносин застосовуються конституційні принципи і загальні засади права.

Норми КЗпП України передбачають гарантії для даної категорії осіб. Так, згідно з ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Тобто, другим відповідачем були порушені права позивача в частині звільнення зі служби органів внутрішніх справ всупереч вимогам частини 3 статті 184 Кодексу законів про працю України, якою встановлена заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей до трьох років (до шести років), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, законодавством про працю врегульовано трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ст. 3 КЗпП України).

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку відбуття змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За наявності даних обставин розірвання трудового договору проводиться з обов'язковим додержанням передбаченого статтею 49-2 КЗпП України порядку вивільнення працівників, відповідно до якого вони попереджаються про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці. Одночасно роботодавець пропонує працівникові роботу на тому ж підприємстві, в тій самій установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності роботи - іншу. При вивільненні працівника враховується його переважне право й перевага перед іншими у залишенні на роботі.

При цьому, звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, згідно до роз'яснень пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9, якщо дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, додержання власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, за наявності доказів щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника без його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів, що свідчать про вручення позивачу попередження про наступне вивільнення та підписання позивачем такого попередження.

Водночас пунктом 8 прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про національну поліцію" визначено, що з дня опублікування Закону всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому позивачу не було запропоновану іншу посаду для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, оскільки на час його звільнення 15.10.2015 року діяли норми Закону України "Про міліцію", а Закон України "Про Національну поліцію" набув чинності 07.11.2015 року.

Відповідно до п.24 Положення № 114-1991, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ від 15.10.2015 року № 211о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Основа є таким, що прийнятий з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України, оскільки під час його прийняття не було дотримано вимог закону про захист охоронюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, процесуальним законом визначені повноваження суду адміністративної юрисдикції при розгляді справ з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, зокрема, можливість суду прийняти постанову за результатами розгляду справи, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, через визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Встановивши факт порушення, тобто визнавши оскаржений адміністративний акт протиправним, суд у своєму рішенні повинен визначити правові наслідки цього порушення, тобто скасувати акт індивідуальної дії.

Тому після констатації протиправності адміністративного акту суд повинен обрати лише одне із названих у ст.162 КАС України рішень (способів захисту).

Висновок про протиправність рішення суб'єкта владних повноважень віднесено процесуальним законом до переліку способів захисту і таким чином факт протиправності рішення, і як наслідок, його скасування, є змістом постанови суду (що відображається у її резолютивній частині).

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про визнання протиправним наказу Управління МВС України на південній залізниці від 15.10.2015 року № 211о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого слідчого слідчого відділу на станції "Основа" та його скасування в цій частині.

Щодо позовних вимог стосовно зобов'язання Управління МВС України на Південній залізниці поновити ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого слідчого відділення слідчого відділу на станції Основа Управління МВС України на південній залізниці з 15.10.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених у спірних правовідносинах, є поновлення позивача на посаді слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Основа Управління МВС України на Південній залізниці з 15.10.2015 року.

Відповідно до вимог ст. 256 ч. 1 п. 3 КАСУ негайному виконанню підлягає постанова суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3, оскільки до теперішнього часу процедура ліквідації Управління МВС України на Південній залізниці не завершена та відомості щодо нього не виключено з Єдиного державного реєстру.

Оскільки до відповідача, Міністерства внутрішніх справ України, позовні вимоги після уточнень не звернуто, колегія суддів їх не розглядає.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, треті особи - Головне управління національної поліції в Харківській області, Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 15.10.2015 року №211 о/с в частині звільнення ОСОБА_3 з посади старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Основа.

Поновити ОСОБА_3 на посаді старшого слідчого слідчого відділення лінійного відділу на станції Основа Управління МВС України на Південній залізниці з 15 жовтня 2015 року.

Постанова суду в частині поновлення на посаді ОСОБА_3 допустити до негайного виконання..

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 11.02.2016 року.

Головуючий суддя Полях Н.А.

судді Мельников Р.В.

Нуруллаєв І.С.