Справа № 2а-11898/10/1370
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року Справа № 876/9732/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ДПІ у Залізничному районі м. Львова звернулася в суд з позовом відповідача - ОСОБА_1, в якому просила стягнути з останнього податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у розмірі 47990 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що відповідач всупереч вимог Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, при першій реєстрації в Україні автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску та 17.12.2009 року автомобіля НОМЕР_2, 1998 року випуску не сплатив податок з власників транспортних засобів. Оскільки на рахунок місцевого бюджету кошти від сплати вказаного податку в розмірі 47990 грн. не надійшли, то такі підлягають стягненню в судовому порядку. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому з врахуванням вищенаведеного суд відповідно до положень ч.1 ст.197 КАС України вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області на ім'я ОСОБА_1 17 грудня 2009 року здійснено першу реєстрацію в Україні автомобіля НОМЕР_2, 1998 року випуску, 25 лютого 2010 року - автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску.

Згідно з розрахунком суми податку з власників наземних транспортних засобів, що підлягає сплаті відповідачем під час здійснення першої реєстрації вказаних транспортних засобів в Україні, сума податку становить 47990 грн.

Відповідно до довідки ДПІ у Залізничному районі від 04 листопада 2010 року №30056/9/19-023/1525 до місцевого бюджету Залізничного району м. Львова від ОСОБА_1 не надходили кошти зі сплати податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 47990 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що першій реєстрації в Україні транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи податкового органу про відсутність сплати податку.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи (далі - юридичні особи), а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (далі - фізичні особи), які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об'єктами оподаткування.

Згідно зі ст.3 вказаного Закону перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу.

Ч.1 ст.5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" вказаний вид податку сплачувався фізичними особами - перед проведенням першої реєстрації в Україні, реєстрацією, перереєстрацією транспортних засобів, а також перед технічним оглядом транспортних засобів щорічно або один раз за два роки, але не пізніше першого півріччя року, в якому провадиться технічний огляд. При цьому сума податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що сплачується фізичними особами, розраховується саме фізичною особою за ставками встановленими цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" фізичні особи - платники податку зобов'язані пред'являти органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку або технічний огляд транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки, а платники, звільнені від сплати цього податку, - відповідний документ, що дає право на користування цими пільгами.

Згідно з ч.6 ст.5 вказаного Закону у разі відсутності документів про сплату податку або документів, що дають право на користування пільгами, перша реєстрація в Україні, реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку і технічний огляд транспортних засобів не провадяться.

Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України, від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачає єдиний на території України порядок державної реєстрації та обліку автомобілів та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю, в числі іншого, за дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з п.8 вказаного Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Таким чином, безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку, і такий податок сплачується до реєстрації транспортного засобу, а не після такої.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення податкового органу з цим позовом слідчим відділом прокуратури Львівської області була порушена кримінальна справа № 181-0290 щодо службових осіб Львівського ВРЕР УДАІ ГУМВС України у Львівській області за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.365 КК України.

У вироці Шевченківського районного суду м. Львова від 01 липня 2013 року у справі № 1-233/11 встановлено, що ОСОБА_2, який відповідно до наказу начальника ГУ МВС України у Львівській області №72о/с від 12 лютого 2008 року працював на посаді начальника Львівського відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ ГУ МВС України у Львівській області протягом січня 2009 - березня 2010 років у Львівському ВРЕР УДАІ ГУ МВСУ у Львівській області здійснював реєстраціїю транспортних засобів без сплати та із частковою сплатою податку з власників транспортних засобів на відповідних фізичних осіб. Серед переліку таких транспортних засобів є і транспортні засоби, зареєстровані на ОСОБА_1, а саме: 25 лютого 2010 року автомобіля НОМЕР_1, 1998 року випуску та 17 грудня 2009 року автомобіля НОМЕР_2, 1998 року випуску, за реєстрацію яких, як зазначено органами досудового слідства, не сплачено податок в розмірі 25000 грн. та 22990 грн.

У вказаному вироці вказано, що з оглянутих у судовому засіданні реєстраційних справ стосовно вищевказаних засобів вбачається, що спеціалістами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області, які здійснювали перевірку поданих документів, у всіх випадках перевірялась наявність квитанції про сплату податку з власників транспортних засобів, про що зроблені відповідні відмітки на бланку заяви про реєстрацію транспортного засобу.

До матеріалів кримінальної справи було долучено копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесену 20 лютого 2012 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Львівської області. Даною постановою відмовлено в порушенні кримінальної справи стосовно спеціалістів (фахівців) та паспортистів Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області за ознаками злочину, передбаченого ст. 364 КК України за відсутністю в їх діях складу злочину. При цьому органами досудового слідства на підставі зібраних доказів було встановлено, що згадані особи здійснювали, відповідно до своїх службових обов'язків, перевірку сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів, про що ними ставились відповідні відмітки на заяві, відповідно до встановленого порядку, та в більшості випадків долучались до реєстраційних матеріалів оригінали або копії квитанцій про сплату даного податку.

Таким чином, реєстрація на ім'я ОСОБА_1 транспортних засобів відбулася після перевірки посадовими особами Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області сплати особою необхідних платежів, в тому числі податку з власників транспортних засобів, після чого у встановленому порядку про це були зроблені відповідні відмітки на заяві.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що першій реєстрації в Україні транспортного засобу на ім'я ОСОБА_1 передувала сплата податку з власників транспортних засобів, яка є безумовною підставою для такої реєстрації, що спростовує доводи податкового органу про відсутність сплати податку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року зазначає, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції чинній на час подання позовної заяви у цій справі), за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток розміру майнових вимог, але не менше 0,1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 2 розмірів мінімальних заробітних плат. Ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачає, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання до адміністративного суду цієї апеляційної скарги становить 527 грн. 89 коп. ((47900,00*0.01)*1.1=527,89 грн.).

Оскільки ДПІ у Залізничному районі ГУ ДФС у Львівській області відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до вирішення спору по суті, а тому з урахуванням вимог ст. 94 КАС України з позивача в дохід Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати у розмірі, встановленому ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 94, 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі № 2а-11898/10/1370 - без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області судовий збір у розмірі 527 (п'ятсот двадцять сім ) грн. 89 коп. за подання апеляційної скарги на рахунок: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик