Справа № 804/13678/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2016 року м. Київ К/800/26823/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Карася О.В., Рибченка А.О.,

провівши в порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_4.) звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 04.09.2013 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у розмірі 66220,77 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 16555,19 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року, адміністративний позов задоволено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що отримана позивачем сума передплати за товари включена до валового доходу, до валових витрат не віднесена, а відповідно висновок податкового органу про завищення суми витрат є помилковим.

Державну податкову інспекцію у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області замінено правонаступником Державною податковою інспекцією у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, ДПІ) відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погоджуючись із рішенням судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що позивачем неправомірно завищено суму загального оподаткованого доходу шляхом віднесення до складу валових витрат витрати, які безпосередньо не пов'язані з отриманням доходів, чим порушено вимоги п. 177.2 і п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні, відповідно до ст. 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

Посадовими особами відповідача проведено документальну планову невиїзну перевірку дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за період з 01.04.2010 року по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки складено акт № 29/04-67-17-03/НОМЕР_2 від 16.07.2013 року, у якому зазначено про порушення позивачем вимог п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності на суму 66220,77 грн. Висновки податкового органу щодо заниження податку обґрунтовані тим, що позивачем неправомірно занижено суму оподаткованого доходу шляхом віднесення до складу валових витрат витрати, які безпосередньо не пов'язані з отриманням доходів.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.09.2013 року № , яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування на загальну суму 82 775,96 грн., в т. ч. за основним платежем на суму 66220,77 грн. та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 16555,19 грн..

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

З огляду на положення пп. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно із п. 137.1 ст. 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу права власності на такий товар до покупця. Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування валових витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

Перевіркою встановлено (на підставі банківських виписок та угод про зарахування зустрічних однорідних вимог), що протягом 2011-2012 року ФОП ОСОБА_4 отримала дохід у розмірі 1709284,78 грн. (651193,08 грн. - у 2011 році, 1058091,70 грн. - у 2012 році).

Позивачем отримано передплати від покупців, суму яких включено до складу оподатковуваного доходу відповідно до вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України. Так, включено до складу загального оподатковуваного доходу за 2011 рік та відображено у декларації про майновий стан і доходи за 2011 рік суму 53839,17 грн. (без ПДВ), яка є кредиторською заборгованістю перед покупцями на кінець звітного періоду на загальну суму 64607,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 10 767,83 грн.).

До складу загального оподатковуваного доходу за 2012 рік позивачем включено суму 352805,68 грн. (без ПДВ), яка є кредиторською заборгованістю перед покупцями на кінець звітного періоду на загальну суму 423366,81 грн. (у т.ч. ПДВ - 70 561,13 грн.).

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5, що здійснювала перевірку позивача, пояснила, що оскільки за отриманими передплатами не було реалізовано продукції (не надано послуг), суми передплат не повинні включатись до валового доходу, а тому позивачем завищено витрати.

В свою чергу, зазначаючи про порушення вимог п. 177.4 ст. 177 ПК України, в акті перевірки відсутні відомості про суть витрат та посилання на первинні документи, які підтверджують ці витрати. Відсутність в акті перевірки розрахунку суми витрат, які не пов'язані із отримання доходу (суть операцій, період операцій, документів, які підтверджують витрати позивача), свідчить про помилкове зазначення в акті перевірки щодо завищення позивачем суми витрат за спірний період.

Отримана позивачем сума передплати за товари включена ФОП ОСОБА_4 до складу валового доходу і до валових витрат не віднесена, а тому висновок податкового органу щодо завищення сум витрат є необгрунтованим.

Крім того, акт перевірки не містить інформації про порушення позивачем порядку ведення податкового обліку доходів та витрат, не містить посилань про відсутність первинних документів або відмову позивача від надання первинних документів або інформації, необхідної для підтвердження або спростування висновків податкового органу. Надані позивачем до суду первинні документи, на підставі яких формулювалась податкова звітність, оформлені належним чином, що встановлено судами попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій не встановлено порушення позивачем вимог законодавства, яким регламентується порядок формування валових витрат, які б впливали на правильність визначення чистого оподатковуваного доходу та свідчили б про заниження сум грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області відхилити, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2015 року у справі № 804/13678/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер О.В. Карась

А.О. Рибченко