Справа № 813/6615/15
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року № 813/6615/15

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського міського центру зайнятості до товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробниче підприємство Львівський автонавантажувач про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

Львівський міський центр зайнятості звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" про стягнення коштів в розмірі 10029 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що колишньому працівнику відповідача ОСОБА_2 Львівським міським центром зайнятості було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги з безробіття. За період з 22.01.2013 року по 28.12.2014 року ОСОБА_2 виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Однак, як з'ясувалось розслідуванням страхових випадків, така виплата здійснена на підставі недостовірної довідки про заробітну плату, видану відповідачем. Відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача надлишково виплачене матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просив позов задовольнити.

Відповідач не забезпечив явку в судове засідання уповноваженого представника, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Судова кореспонденція відповідачу скеровувалась за його зареєстрованим місцезнаходженням: Львівська область, Яворівський район, смт. Шкло, пров. Новий, 1, та за фактичним місцезнаходженням: м. Львів, вул. Шевченка, 321.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Львівського міського центру зайнятості з наступних підстав.

ОСОБА_2, будучи звільненим з ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач», звернувся до Львівського міського центру зайнятості з метою вирішення питання працевлаштування, отримав статус безробітного з призначенням виплати допомоги з безробіття як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п.1,3,4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Виплата допомоги по безробіттю нараховувалась на підставі довідки про середню заробітну плату (для розрахунку виплат на випадок безробіття) від 09.01.2013 року №7, яку видано ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач».

Згідно з актом розслідування страхового випадку та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 28.10.2015 року №227/а відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Львівським міським центром зайнятості зясовано, що дані, які зазначені у довідці про середню заробітну плату від 09.01.2013 року №7 про нараховану заробітну плату та заробітну плату, з якої сплачені страхові внески відповідно до розрахункових відомостей за розрахунковий період, за який необхідно обчислювати середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат на випадок безробіття, не відповідають даним внесеним у довідку від 09.01.2013 року №7 видану ОСОБА_2, а саме заробітна плата ОСОБА_2 була нарахована за період з червня 2012 року по листопад 2012 року, але єдиний соціальний внесок за цей період до Пенсійного Фонду роботодавцем сплачений не в повному обсязі.

Встановлені перевіркою обставини визнані відповідачем у акті перевірки.

На підставі акту було прийнято рішення (наказ ЛМЦЗ від 13.11.2015 р.) про відшкодування ТзОВ ТВП «Львівський автонавантажувач» суми надлишково виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття ОСОБА_2 за період з 22.01.2013 року по 28.12.2014 року у сумі 10029 грн, у звязку з неналежним виконанням обов'язків роботодавця.

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ", допомога по безробіттю особам, зазначеним у частині другій статті 22 цього Закону, виплачується у мінімальному розмірі, який встановлюється правлінням Фонду.

Згідно з п. 3 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", у разі подання недостовірних відомостей, передбачених пунктом 2 частини другої цієї статті, використання роботодавцем коштів Фонду з порушенням встановленого порядку роботодавець добровільно чи на підставі рішення суду повинен відшкодувати страховику заподіяну шкоду.

Позивачем була надіслана відповідачу претензія №13/6495 про необхідність відшкодування коштів, однак доказів вжиття заходів щодо погашення заборгованості відповідачем суду не представлено, не надано доказів на спростування вимог.

Отже, на підставі встановлених судом обставин та аналізу вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позивач довів суду законність та обґрунтованість позовних вимог та вони підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то, у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, такі залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю торгівельно-виробниче підприємство Львівський автонавантажувач (81050, Львівська область, Яворівський район, смт. Шкло, пров. Новий,1, ) на користь Львівського міського центру зайнятості (79060, м. Львів, вул. Княгині Ольги, 122, ) кошти в розмірі 10 029,00 грн. (десять тисяч двадцять девять грн. 00 коп.)

Судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складений та підписаний 12.02.2016 року.

Суддя Сидор Н.Т.