Справа № 813/8007/14
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року Справа № 876/6493/15

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Большакової О.О., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання Бедрій Х.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства фірма «ГАЛБУД» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2015р. у справі № 813/8007/14 за позовом Публічного акціонерного товариства фірма «ГАЛБУД» до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

24 листопада 2014 року Публічне акціонерне товариство фірма «ГАЛБУД» звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області № НОМЕР_1 від 11.11.2014 року, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 29 179,59 грн. Визнати протиправним та скасувати податкове рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області № НОМЕР_2, яким визначено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток в розмірі 30 622,50 грн..

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство фірма «ГАЛБУД» оскаржило її в апеляційному порядку та просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2015 р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що в ході проведеної перевірки товариством було надано первинні документи, які містять в собі відомості про господарські операції, які фактично були здійсненні. Господарські операції спричинили реальні зміни майнового стану платника податків, придбані у контрагентів товари були використані в господарській діяльності нашого підприємства, товариством було здобуто результат від такої діяльності - збудовано, оздоблено та здано в експлуатацію два житлові будинки у м. Львові. Отже, товариством в ході проведення господарських операцій не занижувався податок на прибуток і не завищувався податковий кредит.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта у їх сукупності, апеляційний суд приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що Державною податковою інспекцією у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ фірми «Галбуд» з питань господарських відносин з ДП «Цемекс Бетон» за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, з ТзОВ «Маштрейд» за квітень 2012 року.

За результатами перевірки встановлено порушення Товариством пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), у зв'язку з чим занижено податок на прибуток на загальну суму 24 498,00 грн.; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, у зв'язку з чим завищено податковий кредит на суму 23 343,67 грн.

На підставі встановлених порушень 11.11.2014 року контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 30 622,50 грн. (за основним платежем 24 498,00 грн., штрафними санкціями 6 124,50 грн.); та № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 29 172,59 грн. (за основним платежем 23 343,67 грн.; за штрафними санкціями 5 835,92 грн.).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, встановлюються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення та зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вказаної норми закону до складу валових витрат платника податку належать витрати, які: 1) підтверджені первинними документами; 2) пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не включаються до складу витрат.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Достатньою підставою для правомірного формування податкового кредиту за умови реальності проведених господарських операцій є наявність у платника податку - покупця належно оформленої податкової накладної, яка є водночас податковим і розрахунковим документом та сплата продавцю вартості товару з податком на додану вартість.

Водночас, наявність податкової накладної без фактичного здійснення господарської операції (оприбуткування товару, його оплата, використання у господарській діяльності тощо) не може бути підставою для включення визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту відповідного місяця.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (пункт 2 стаття 9 цього Закону).

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

З матеріалів справи видно, що при перевірці відображення в обліку та звітності господарських операцій ПАТ Фірма «Галбуд» з питань господарських відносин з ДП «Цемекс Бетон» перевіряючими зроблено висновок, що господарські операції між вказаними контрагентами не мали реального товарного характеру, надані до перевірки документи не є безумовною підставою для віднесення сум по податковому кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування у зв'язку з тим, що відомості, які містяться в таких документах є недостовірні. Тому господарська операція між ПАТ Фірма «Галбуд» та ДП «Цемекс Бетон» фактично не відбулася.

З наявного типово-шаблонного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) вбачається надання транспортних послуг ДП «Цемекс Бетон» для ПАТ фірма «Галбуд», однак встановити згідно якого договору, в якій кількості та що транспортувалося з вказаних актів не є можливим. Судом ставиться під сумнів обізнаність контрагента позивача, котрий повинен був надавати послуги транспортування про місцезнаходження об'єкта замовника та інших істотних умов господарської операції. Вказане в свою чергу свідчить про сумнівність виконаних господарських операцій. Крім того не є можливим встановити той факт, що акт здачі-прийняття робіт складений на виконання договору поставки за січень 2012 року. Відсутність певної кількості товарно-транспортних накладних, свідчить про відсутність документального підтвердження виконання послуг з транспортування.

У розділі 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пунктів 11.1, 11.5 названих Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Таким чином, товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, оскільки слугують підставою для обліку транспортної роботи та проведення розрахунків за договорами перевезення, надання автотранспортних послуг, при тому, що письмового договору немає, хоча наявна вказівка на нього у податкових накладних; відсутні замовлення; доказів того, що вартість транспортування товару входить до його ціни, позивачем не надано як до суду, так і під час перевірки.

Тому за відсутності товарно-транспортних накладних витрати платника за операцією з перевезення вантажу є такими, що не відповідають критерію документальної підтвердженості та не можуть бути враховані при визначенні оподатковуваного доходу.

Щодо господарської операції позивача з ТзОВ «Маштрейд» (м. Київ, ОСОБА_1Українки, 15, офіс 01; директор ОСОБА_2В.) суд першої інстанції зазначає, що позивачем до перевірки було надано податкову накладну № 519 від 26.04.2014 року на поставку каменю облицювального у кількості 150 кв.м на загальну суму з ПДВ 6 750,00 грн. та видаткову накладну на відповідну суму, однак договору поставки та товарно-транспортні накладні не надано.

До матеріалів справи позивачем не долучено жодних документів, які б свідчили про узгодження умов поставки (місця, ціни, кількості, умов транспортування, тощо), не підтверджено яким чином великогабаритні ТМЦ від ТзОВ «Маштрейд» транспортувалися на склад ПАТ Фірма «Галбуд», обліковувалися на ньому, не обґрунтовано економічної доцільності поставки з м. Києва, тощо. Долучена до справи копія подорожнього листа за травень 2012 року лише свідчить про перевезення ПАТ фірма «Галбуд» каменю на будівництво об'єкта у м. Львові.

Обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту первинними документами покладається на платника, оскільки саме він виступає суб'єктом, що зменшує суму ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету, на суму пред'явленого постачальником податку в ціні поставленого товару (робіт, послуг).

Подані до матеріалів справи копії актів приймання виконаних робіт не можуть беззаперечно свідчити про використання отриманих від ДП «Цемекс Бетон» та ТзОВ «Маштрейд» ТМЦ у господарській діяльності позивача, оскільки останнім не доведено реальності господарських операцій з ДП «Цемекс Бетон» та ТзОВ «Маштрейд».

Суд апеляційної інстанції вважає, що наявність лише вказаних вище документів не є підставою для включення визначених у податкових накладних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та включення сум до витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Встановлена перевіркою та судом відсутність реально вчиненої господарської операції вказує на юридичну дефектність відповідних первинних документів, з огляду на що, такі документи за змістом пункту 44.1 ПК України не можуть бути законною підставою для формування податкового обліку платника податку.

Отже, факт виконання позивачем вимог пункту 44.1 статті 44 ПК України недоведений позивачем належними доказами, та спростований відповідачем.

Статтею 83 ПК України визначено, що підставами для висновків під час проведення перевірок є документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на органи державної податкової служби.

З досліджуваних документів, встановлено, що позивачем не надано суду документів на спростування порушень, про які зазначено в акті перевірки.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, на підставі правильно встановлених обставин справи та визначених їм правовідносин, прийшов до обґрунтованих і законних висновків. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи і відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо вимог законності та обґрунтованості судових рішень, і підстав для її скасування і відповідно задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства фірма «ГАЛБУД» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2015р. у справі № 813/8007/14 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

ОСОБА_3

Повний текст ухвали складений 05 лютого 2016 року.