Справа № 2а-3935/12/1070
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2016 р. м. Київ К/800/28950/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Головуючого суддіМалиніна В.В.,
суддів Ситникова О.Ф. Швеця В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, та виплату середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 14.08.2012 року № 556 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області від 15.08.2012 року № 719 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ України, зобов'язання Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області поновити позивача на посаді - оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з часу звільнення та зобов'язання Фастівський міський відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у задоволені позову відмовлено.

Вважаючи, що зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати справу направити на новий розгляд.

Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області у письмових запереченнях на дану касаційну скаргу, які надійшли до Вищого адміністративного суду України просить її залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Від іншого відповідача письмових заперечень на дану касаційну скаргу до Вищого адміністративного суду України не надходило.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга заявника підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами встановлено, що наказами начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області від 14.08.2012 року №556; від 15.08.2012 року №719 о/с (зі змінами, в частині дати звільнення, згідно наказу від 22.08.2012 року №747о/с) позивача (оперуповноважений сектору карного розшуку Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, спеціальне звання - підполковник міліції) притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «є»(за порушення дисципліни) Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991 року (далі - Положення №114, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підставою для винесення вказаних наказів слугував висновок службового розслідування від 10.08.2012 року, проведеного у період з 17.07.2012 року по 10.08.2012 року, яким серед іншого, встановлено що позивач в період знаходження на санаторному лікуванні в санаторії «Поділля» (13.02.2012 року - 02.03.2012 року) не був звільнений від службових обов'язків (чергова відпустка надана не була; на лікарняному не знаходився), а відтак допустив прогул.

Відмовляючи у задоволені позову суди попередніх інстанцій зазначили про правомірність оскаржуваних наказів, так як позивач не мав права відлучатись від виконання свої службових обов'язків з 13.02.2012 року - 02.03.2012 року, так як не знаходився у черговій відпустці та не перебував на лікарняному. Тому, перебування останнього на санаторно-курортному лікуванні у вказаний період кваліфікується як прогул, що встановлено під час службового розслідування, проведеного у серпні місяці 2012 року.

З даний висновком колегія суддів Вищого адміністративного суду України не погоджується, та вважає його передчасним, з огляду на наступне.

Положення №114 визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Згідно пункту 10 Положення №114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією УРСР та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства (пункт 21 Положення №114).

Згідно із пунктом 49 Положення №114 Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються зокрема чергові відпустки. Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються.

При визначенні тривалості відпусток не враховується також час, необхідний на дорогу до місця проведення відпустки і назад, у тому числі при поділі відпустки на дві частини, а також при відкликанні працівника з відпустки.

При наданні чергової та додаткової відпусток їх тривалість визначається діленням повного розміру кожної із відпусток на дванадцять і множенням на число повних місяців служби.

Відповідно до пункту 52 Положення №114 чергова відпустка має бути надана протягом календарного року кожній особі рядового або начальницького складу. В особливих випадках з дозволу прямого начальника (від начальника управління внутрішніх справ Кримської АРСР, області, м. Києва, йому рівних і вище) невикористана чергова відпустка за минулий рік може бути надана в I кварталі наступного року.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, та про що вказує сам позивач, він звертався (неодноразово) до свого прямого керівника із рапортом про необхідність надання йому частини чергової відпустки, яка була невикористана за минулий рік.

Даний рапорт був відхилений керівником позивача, а отже права на чергову відпустку у позивача не виникло. Тобто, він з 13 лютого 2012 року зобов'язаний був з'являтись на роботу та виконувати покладені на нього службові обов'язки.

Особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством (пункт 23 Положення №114).

Згідно підпункту «є» пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» №3460-IV від 22.02.2006 року (далі - Дисциплінарний статут у редакції чинній на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності) визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

На осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику.

Уразі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або провадження в кримінальній справі чи справі про адміністративне правопорушення.

Отже враховуючи, вказані положення, слід зауважити, що сам факт безпідставного нез'явлення позивача на робоче місце 13 лютого 2012 року може свідчити про обізнаність керівництва щодо допущення позивачем прогулу з вказаної дати, тривалістю майже 20 календарних днів, що підлягає обов'язковому дослідженню.

При цьому, посилання відповідача на відповідний лист від 17 липня 2012 року начальника лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області щодо відсутності правових підстав для знаходження позивача на санаторному лікуванні, який визнаний судами попередніх інстанцій як належний доказ законності спірних наказів (в частині строку накладення дисциплінарного стягнення), на думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України не може слугувати на користь правомірності їх прийняття, так як незнання положень «Про організацію реабілітаційного та санаторно-курортного лікування в Міністерстві внутрішніх справ України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.11.2003 року №1296, не звільняє керівництва позивача від певного виду відповідальності. У зв'язку з чим, доводи заявника касаційної скарги, в цій частині є обґрунтованими.

Отже, колегія суддів вважає, що справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції для з'ясування цих питань в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Київській області, Фастівського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, та виплату середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Малинін

Судді: О.Ф. Ситников

В.В. Швець