Справа № 415/7365/15-а
Суддя: Нестеренко Н. В.
Дата ухвалення: 2015-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/7365/15-а
Провадження № 2-а/415/115/15
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.15 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Нестеренко Н.В.,

при секретарі Павлові О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з позовом про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії посилаючись на те, що відповідно до рішення Луганської обласної ради народних депутатів 11 сесії 21 скликання від 18 березня 1993 року, ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), було обрано народним суддею Лисичанського міського народного суду.

Верховною ОСОБА_2 України 19 червня 2003 року позивач була обрана суддею безстроково.

У зв'язку з досягненням граничного віку перебування на посаді судді, а саме 65 років, 25 травня 2015 року позивач звернулася до Вищої ради юстиції України з відповідною заявою про відставку.

Рішенням Вищої ради юстиції №377/0/15-15 від 06 серпня 2015 року було внесено подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення позивача з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області.

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року

№ 788-VIII Про звільнення суддів, відповідно до пунктів 2,3,6, частини п'ятої статті 126 Конституції України, позивача, у звязку з поданням заяви про відставку, було звільнено з посади судді.

30 листопада 2015 року відповідно до наказу №9 позивача було відраховано зі штату Лисичанського міського суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

На час звернення до Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську, стаж роботи позивача на посаді судді складає 22 роки та 8 місяців. Розмір посадового окладу складає 13780 грн та доплата за вислугу років (80%) - 11024грн, а всього розмір суддівської винагороди складає 24 804,00грн.

02 грудня 2015 року, позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську 08 грудня 2015 року № 7633/02-10 позивачу було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів

До початку судового засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, тому на підставі ст.122 ч.4 КАС України судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач у письмовій заяві позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від відповідача у судове засідання надійшли письмові заперечення, в яких позов не визнано та зазначено, що 02 грудня 2015 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

На час звернення ОСОБА_1 набрав чинність Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" N213-VIII від 02.03.2015 року. Пунктом 5 Прикінцевих положень цього Закону передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру","Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет ОСОБА_2 України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Передбачена у Законі вимога виконана не була, тобто до 01 червня 2015 року Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах прийнято не було.

На час звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Закон України "Про судоустрій і статус суддів" діяв в новій редакції, яка була прийнята Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" N 192-VIII від 12.02.2015 року.

В подальшому до пункту 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус судів" було внесено зміни, відповідно до яких щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Ці зміни суттєво змінили розмір щомісячного довічного грошового утримання - з 80 відсотків до 60 відсотків заробітної плати судді. На час звернення 02.12.2015 року позивач з заявою про призначення довічного грошового утримання Закон України ""Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" N213-VIII від 02.03.2015 року набрав чинності. За таких обставин, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до рішення Луганської обласної ради народних депутатів 11 сесії 21 скликання від 18 березня 1993 року, ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), було обрано народним суддею Лисичанського міського народного суду(а.с. 11).

Верховною ОСОБА_2 України 19 червня 2003 року позивач була обрана суддею безстроково.

Рішенням Вищої ради юстиції №377/0/15-15 від 06 серпня 2015 року було внесено подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення позивача з посади судді Лисичанського міського суду Луганської області (а.с. 13).

Постановою Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року

№ 788-VIII Про звільнення суддів, відповідно до пунктів 2,3,6, частини п'ятої статті 126 Конституції України, позивача, звязку з поданням заяви про відставку було звільнено з посади судді (а.с. 14-19).

30 листопада 2015 року відповідно до наказу голови суду №9 позивача було відраховано зі штату Лисичанського міського суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку(а.с. 21).

02 грудня 2015 року, позивач звернулася до Пенсійного фонду України в м. Лисичанську з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с 22).

Згідно з відповіддю Управління Пенсійного Фонду України у місті Лисичанську Луганської області від 08.12.2015 року № 7633/02-10 рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області від 08.12.205 року в призначенні щомісячного довічного утримання згідно ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" позивачу відмовлено. (а.с. 9-10)

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п. 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету ОСОБА_2 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC(2010)12) "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці."

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (4листопада 1950 року), ратифікованій Верховною ОСОБА_2 України 17липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і ОСОБА_3 ООН.

Цей підхід підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою /пенсією/ , але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних /законних/ очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади /відставки/, яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Починаючи з 1992 року держава Україна понад 20 років на конституційному (п.п.2,9, ч 5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому (ст. 43 Закону України № 2862-ХII, ст. 138 Закону № 2453 VI, ст. 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону 192-VIII) рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд" , яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

Частина третя статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII передбачала, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону N 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 Закону України № 213-VIII щомісячне довічне грошове утримання обмежено до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.5 Прикінцевих положень вказаногоЗакону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «Про Кабінет ОСОБА_2 України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостою статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 (Рішення N 3-рп/2013), від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).

З урахуванням викладеного суд вважає, що первинна редакція закону N 2453-VI у редакції Закону N 192-VIII у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України.

Між тим, положеннями статті 141 Закону N 2453-VI у редакції Закону N 213-VIII, якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам , а саме: ст..ст. 8,21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Враховуючи вищевикладене, і те, що позивач працювала суддею в період дії спеціальних Законів України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, з наступними змінами, та «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, з наступними змінами, які давали позивачу право на відставку ( 18.03.2013 року) та довічне грошове утримання, з урахуванням стажу роботи суддею і відповідного віку, позивач на підставі вказаних законів і п. 9 ст. 126 Конституції України набула право на відставку з призначенням щомісячного довічного грошового утримання або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці позивач мала до 01.06.2015 року і втратила його у результаті прийняття п.5 Розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року №2013- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

В результаті прийняття пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону №213-VIII, яким фактично ліквідовано конституційно закріплений інститут відставки судді, судді, які звернулися до Пенсійного фонду України із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання (пенсії) після 1 червня 2015 року, перебувають у різному правовому становищі порівняно із суддями, які звернулися із аналогічною заявою до 1 червня 2015 року. Вказівка лише на дату звернення до пенсійного фонду з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання є порушенням принципу правової визначеності та принципу рівності всіх громадян (статті 8, 21 Конституції України).

Судді є рівними, адже, здійснюючи правосуддя, мали відповідно до законодавства однаковий статус та гарантії незалежності, що включають і порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання. Викладене підтверджує порушення приписами Закону № 213-VIII універсального принципу рівності, закріпленого статтею 21 Основного Закону України, а також порушення принципів незалежності суддів, передбачених частиною першою, пунктами 2, 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Із змісту розділу IX Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що єдиним видом грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є суддівська винагорода, яка в свою чергу складається із посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 3статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»(зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

В усіх випадках розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має визначатись виходячи з розміру грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI ( в редакції від 12.02.2015 року) у розмірі 84% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Виходячи з викладеного, Пенсійний фонд України у м. Лисичанську повинен призначити, нарахувати та виплачувати позивачу, щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 02 грудня 2015 року.

Із відповіді Управління Пенсійного фонду України у м. Лисичанську від 08.12.2015 року № 7633/02-10 вбачається що, рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганській області від 08.12.205 року в призначенні щомісячного довічного утримання згідно ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" позивачу було відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 11, 94, 159-163 КАС України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Законом України ««Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»», Законом України «Про державну службу», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати відмову управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську на підставі рішення за № 7633/02-10 від 08 грудня 2015 року про відмову у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанська призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1, у розмірі 84% грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 02 грудня 2015 року

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Н.В. НЕСТЕРЕНКО