Справа № 720/2582/15-а
Суддя: Ляху Г. О.
Дата ухвалення: 2016-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 720/2582/15-а
Провадження № 2-а/720/1/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Бурлака В.С.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області про визнання неправомірним проведеного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі про визнання неправомірним проведеного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року відповідача було зобовязано провести перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 серпня 2014 року, виходячи із розміру грошового утримання працюючого судді місцевого (районного) суду загальної юрисдикції на підставі довідки управління судової адміністрації у Чернівецькій області від 19 квітня 2013 року № 36. Підставою для перерахунку йому щомісячного довічного грошового утримання було зміна з 01 грудня 2013 року грошового утримання діючих суддів та відповідно відповідач повинен був застосувати ті норми діючого законодавства, які діяли на той момент. Однак, всупереч вказаному рішенню суду, відповідач застосував норму Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який діяв в 2014 році і безпідставно знизив йому процент відрахування та сам розмір щомісячного грошового утримання. Просив визнати неправомірним проведений перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання в частині зменшення розміру через застосування законодавчих норм 2014 року та стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 гривень, яку він отримав внаслідок протиправних дій відповідача та тривалих судових спорів через невизнання відповідачем його права на отримання довічного грошового утримання.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та додатково пояснив, що заявлена в позові сума моральної шкоди є засобом впливу на відповідача, з метою примушення його виплатити грошове утримання в повному обсязі визначеному чинним законодавством. Просив задовольнити позовні вимоги та стягнути на його користь судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору.

Представник відповідача позов не визнав та подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що 07 серпня 2015 року відповідач подав до Герцаївського районного суду заяву про розяснення судового рішення від 28 квітня 2015 року, у звязку із тим, що суд першої інстанції визначаючи неправомірні дії та зобовязуючи відповідача на вчинення певних дій, не вказав який відсоток розрахунку утримання від заробітку застосувати при проведенні перерахунку пенсії позивачу, тобто у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин (01 серпня 2014 року - 70%), чи у редакції чинній на момент призначення пенсії (01 липня 2009 року 86 %). Однак ухвалою суду від 20 серпня 2015 року у розяснені вказаного рішення було відмовлено. Отже, відповідно до рішення Герцаївського районного суду від 28 квітня 2015 року відповідач провів перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01 серпня 2014 року відповідно до вимог чинної ст. 138 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 % грошового утримання діючого судді, який працює на відповідній посаді. Таким чином, управління Пенсійного фонду України в Новоселицькому районі виконало рішення суду та здійснило позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання згідно діючого законодавства, а тому позовні вимоги вважає безпідставними, у звязку із чим просив відмовити у позові. Крім цього, діями відповідача позивачу не завдано жодної моральної шкоди і відповідач не надав суду таких доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 як суддя у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про статус суддів".

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, відповідача - управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області зобовязано провести позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01 серпня 2014 року, виходячи із розміру грошового утримання працюючого судді місцевого (районного) суду загальної юрисдикції на підставі довідки управління судової адміністрації у Чернівецькій області від 19 квітня 2013 року № 36.

Відповідач звернувся до Герцаївського районного суду із заявою, в якій просив розяснити, який відсоток розрахунку утримання від заробітку слід застосувати при проведенні позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин (01 серпня 2014 року - 70%), чи у редакції чинній на момент призначення пенсії (01 липня 2009 року 86 %).

Ухвалою Герцаївського районного суду від 20 серпня 2015 року у розяснені вказаного судового рішення від 28 квітня 2015 року було відмовлено, оскільки визначення проценту утримання від заробітку, який слід застосувати при проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходило за межі заявлених позовних вимог.

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області № 161239 від 26 листопада 2015 року позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не на підставі довідки управління судової адміністрації у Чернівецькій області від 19 квітня 2013 року № 36, а відповідно до діючого на той час Закону України «Про судоустрій та статус суддів» із розрахунку 70% утримання від заробітку, чим фактично позивачу зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись з даним розпорядженням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 126 Основного Закону України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у частині першій статті 126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року.

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання, збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, ч. 4 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Виходячи зі змісту ст.ст. 3, 17, 51, 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст. 6.4 Європейської хартії про статус суддів, судді, які працюють або працювали в системі судів загальної юрисдикції не повинні ставитись у менш вигідне становище в питання пенсійного забезпечення, а саме нарахування та виплати довічного грошового утримання судді у відставці, порівняно із суддями Конституційного Суду України.

Згідно зі ст. 129 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

В розрізі наведених правових норм, суд вважає, що розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром заробітної плати суддів відповідних судів.

В свою чергу, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу. Правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання працюючого судді є однаковою, а самі ці поняття - однорідними та взаємопов'язаними. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № З-рп/2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) частину третю, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI).

В пункті 3 резолютивної частини цього Рішення зазначено, що положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI) та Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI (Закон N 3668-VI), визнані неконституційними, втрачають чинність з дня його ухвалення Конституційним Судом України.

Таким чином, положення статті 138 Закону в частині обмеження розміру щомісячного довічного грошового утримання судді 60% грошового утримання судді з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне утримання, та обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, втратили чинність з 03 червня 2013 року.

Положення статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" безпосередньо пов`язують виплату довічного грошового утримання судді у відставці з грошовим утриманням судді, який працює на посаді, яку займав позивач до виходу у відставку, що зумовлює проведення перерахунку довічного грошового, утримання судді у відставці при зміні розміру суддівської винагороди працюючого судді.

Аналогічне випливає і з рішення Герцаївського районного суду від 28 квітня 2015 року, яким визнано неправомірною відмову відповідача у перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобовязано провести даний перерахунок виходячи із розміру грошового утримання працюючого судді місцевого (районного) суду загальної юрисдикції на підставі довідки управління судової адміністрації у Чернівецькій області від 19 квітня 2013 року № 36, яке фактично не було виконано відповідачем належним чином, оскільки проведений перерахунок фактично суперечить чинному законодавству та вказаному рішенню суду та зменшує розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача, чим порушує його права.

Відповідно до ч. 2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про правомірність його дій при проведенні перерахунку пенсії позивача на підставі розпорядження № 161239 від 26 листопада 2015 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірним розпорядження відповідача № 161239 від 26 листопада 2015 року, у звязку із чим позов в цій частині підлягає задоволенню в обраний позивачем спосіб, що відповідає положенням ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, душевних стражданнях або приниження честі, гідності або ділової репутації.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдана, за наявності її вини.

Верховний Суд України в своїй Постанові Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо. У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

В обґрунтування даних вимог позивачем не надано жодних доказів щодо розміру моральної шкоди та доказів, що підтверджують його моральні страждання, а навпаки в судовому засіданні позивач пояснив, що звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди є засобом впливу на відповідача та методом притягнення посадових осіб управління Пенсійного фонду до відповідальності, що в розумінні ст. 23 ЦК України не є моральною шкодою, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У звязку із цим, сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 гривні 20 копійок при подачі до суду вказаного позову, підлягає компенсуванню за рахунок Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку відповідача.

На підставі ст.ст. 19, 46, 55, 126 Конституції України, ст.ст. 3, 17, 47, 51, 109, 129, 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст. 23, 1167 ЦК України, керуючись ст.ст. 6, 9, 10, 11, 71, 94, 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним розпорядження управління Пенсійного фонду України у Новоселицькому районі Чернівецької області № 161239 від 26 листопада 2015 року по перерахунку ОСОБА_1 розміру щомісячного довічного грошового утримання в частині зменшення розміру через застосування законодавчих норм 2014 року.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок, які підлягають обовязковому стягненню органами Державної казначейської служби України із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку субєкта владних повноважень відповідача.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Новоселицький місцевий адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає чинності після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: