Справа № 807/639/13-а
Суддя: Мороз В.Ф.
Дата ухвалення: 2016-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 року м. Київ К/800/40068/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого: судді Мороза В.Ф.

Суддів: Донця О.Є.

Логвиненко А.О.

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги ТОВ "Інтерфіл" на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року у справі за позовом ТОВ "Інтерфіл" до Чопської митниці Міндоходів про скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерфіл» звернулося з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення № 23 від 22.02.2013 р., яким товариству було визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 28472,85 грн., в тому числі 23317,63 грн. за основним платежем та 5155,22 грн. за штрафними санкціями та податкове повідомлення-рішення № 24 від 22.02.2013 р., яким товариству було визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 171272,74 грн., в тому числі 142862,46 грн. за основним платежем та 28410,28 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Чопської митниці № 23 від 22.02.2013 року, яким ТОВ «Інтерфіл» визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 28472,85 грн., з яких 23317,63 грн. - основний платіж, 5155,22 грн. - штрафні санкції. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Чопської митниці № 24 від 22.02.2013 року, яким ТОВ «Інтерфіл» визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 171 272,74 грн., з яких 142 862,46 грн. - основний платіж, 28410,28 грн. - штрафні санкції.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2013 року скасовано, прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 23 від 22.02.2013 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання по миту на суму 61,55 грн., штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 15,39 грн. та податкове повідомлення-рішення № 24 від 22.02.2013 р., яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання по сплаті податку на додану вартість на суму 260,59 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 65,15 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням апеляційного суду, позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що митницею була проведена виїзна планова документальна перевірка стану дотримання ТзОВ «Інтерфіл» законодавства України з питань державної митної справи за період з 01.02.2010 р. по 31.10.2012 р., результати якої оформлені Актом № 0005/3/305000000/ від 01.02.2013 р.

На підставі висновків акту перевірки митницею були прийняті податкові повідомлення-рішення № 23 від 22.02.2013 р., яким ТзОВ «Інтерфіл» були визначені податкові зобов'язання по миту на суму 28472,85 грн., з яких : основний платіж 23317,63 грн. та штрафні санкції в розмірі 5155,22 грн. та № 24 від 22.02.2013 р., яким товариству було визначено податкові зобов'язання по податку на додану вартість на суму 171272,74 грн., з яких : основний платіж 142862,46 грн. та штрафні санкції в розмірі 28410,28 грн.

Визначаючи податкові зобов'язання, відповідач виходив з того, що ТзОВ «Інтерфіл» порушило п.1 ч.2 ст.267 МК України (в редакції від 11.07.2002 р.), п.п.5 п.10ст.58 МК України (в редакції від 13.03.2012 р.), Закон України «Про митний тариф України», Закон України «Про Єдиний митний тариф» та п.190.1 ст.190 ПК України та не включив до митної вартості понесені ним витрати за надані йому експедиційні послуги по імпортним операціям, зазначеним в акті перевірки та не в повному обсязі включив витрати на транспортування вантажу, що призвело до заниження податкового зобов'язання на загальну суму 167963,95 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що митницею протиправно прийнято податкове повідомлення-рішення у відношенні до позивача та збільшено йому податкові зобов'язання відповідно до норм ст.267 МК України та ст.58 МК України, оскільки позивачем правильно не включені до складу митної вартості витрати на транспортно-експедиційні послуги, як такі що за своєю правовою природою включенню до ціни товару не підлягали.

Натомість, скасовуючи рішення суд апеляційної інстанції вказав, що рішення відповідача про донарахування податкового зобов'язання, у зв'язку із заниженням митної вартості шляхом неповного декларування витрат на їх транспортування, є правильним та таким, що прийнято у відповідності до закону. Зазначена позиція мотивована, тим що позивачем витрати на транспортування, транспортно-експедиційні послуги не включені до задекларованої ціни, а його пояснення свого підтвердження під час розгляду справи не знайшли.

Згідно п., п. 5, 6, 7 ч. 1 ст. 267 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються подальші витрати, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на страхування цих товарів.

Відповідно до ст. 267 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижченаведені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню: плата за будівництво, спорудження, складення, технічне обслуговування або технічну допомогу, здійснені після ввезення імпортних товарів, таких як промислова установка, машини або обладнання; витрати на транспортування після ввезення; податки та збори (обов'язкові платежі), які справляються в Україні.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що висновок про заниження митної вартості внаслідок неповного включення транспортно-експедиційних витрат, був в зроблений відповідачем на підставі первинних документів, які були надані позивачем у ході проведення перевірки, у тому числі рахунків, актів здачі прийняття робіт (надання послуг) за транспортування, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) з транспортно-експедиційних послуг, в яких була відсутня інформація, реєстрами отриманих та виданих податкових накладних, в яких зазначено перерахування коштів за організації перевезень експедитору. При цьому у акті перевірки позивачем було зазначено про достовірність наданих первинних документів.

При цьому суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до положень частини четвертої статті 306 ГК України транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, а отже витрати на експедиційні послуги разом з транспортними витратами мають включатись в митну вартість товарів.

Правомірність донарахування митним органом податкових зобов'язання після митного оформлення товару у випадку заниження його митної вартості декларантом, відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 22.06.2012 року.

Відповідно до частини першої ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на встановлені у справі обставини та виходячи з меж перегляду судових рішень судом касаційної інстанції, судова колегія вважає висновок апеляційного суду таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги його не спростовують та не свідчать про допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до закону можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. 220, 220-1, 223, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ТОВ "Інтерфіл" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили через 5 днів після направлення його копії особам, які беруть участь у справі і може бути переглянуте Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст. 237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: В.Ф. Мороз

А.О. Логвиненко

О.Є Донець