Справа № 826/11771/15
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року м. Київ К/800/48051/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Кравцова О.В., Цуркана М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Козлова Юрія Вікторовича Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Козлова Юрія Вікторовича, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просила визнати протиправним та скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області Козлова Ю.В. від 27 травня 2015 року №21625477 про відмову в державній реєстрації права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0495 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у Київській області зареєструвати у встановленому законом порядку право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить оскаржувані рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення адміністративного позову.

Заслухавши доповідача, здійснивши перевірку матеріалів справи та доводів касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 7 жовтня 2000 року між позивачем (покупець) та ОСОБА_6 (продавець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, незакінченого будівництвом, який розташований на земельній ділянці площею 0,05 га, що знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2 вказаного договору садовий будинок, готовність якого складає 11%, належить ОСОБА_6 на підставі рішення кооперативу товариства «Сонячний» від 6 квітня 1989 року №73.

Позивач 7 травня 2015 року звернулась до Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою №11298488 про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

До вказаної заяви позивачем додано: витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НВ-013, виданий 15 лютого 2013 року Управлінням Держземагенства у Іванківському районі; договір купівлі-продажу, серія та номер: 1389, виданий 7 жовтня 2000 року приватним нотаріусом Іванківського районного нотаріального округу Київської області Ющенко Г.В.; державний акт на право власності на земельну ділянку, копія завірена Управлінням Держземагенства в Іванківському районі Київської області, серія та номер: 25, виданий Кухарською сільською радою; копію паспорта; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру

Рішенням державного реєстратора від 13 травня 2015 року №21275138 зупинено розгляд заяви позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 7 травня 2015 року №11298488 з зв'язку з тим, що позивачем не додано правовстановлюючий документ, що підтверджує перехід права власності на земельну ділянку.

27 травня 2015 року державним реєстратором Козловим Ю.В. прийнято оскаржене рішення №21625477, яким відмовлено у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, за суб'єктом: ОСОБА_4, податковий номер НОМЕР_1.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до п.п. 15, 16 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 (далі - порядок №1141) після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. У випадках, установлених законодавством, державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до спеціального розділу Державного реєстру прав.

Пунктом 20 Порядку №1141 визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості, щодо земельної ділянки: дата державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площа земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; місцезнаходження земельної ділянки; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу. У разі коли на земельній ділянці розташований об'єкт нерухомого майна, право власності на який зареєстровано в установленому законодавством порядку, державний реєстратор додатково вносить відомості про реєстраційний номер такого об'єкта.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх

обтяження.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (частина четверта статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 (далі - Порядок №868), визначено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття. Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація прав здійснюється на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Пунктом 28 Порядку №868 визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Згідно із п. 43 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає витяг з Державного земельного кадастру про таку земельну ділянку.

Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, право власності на яку зареєстроване до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, та не зареєстроване у Державному реєстрі прав, проводиться у спеціальному розділі зазначеного Реєстру, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач до державного реєстратора подала витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-013 від 15 лютого 2013 року, згідно якого земельна ділянка площею 0,0495 за кадастровим номером НОМЕР_2 знаходиться в Київській області, Іванківському районі, с. Яхнівка С/Т «Сонячний». В заяві про проведення державної реєстрації позивач самостійно зазначила місцезнаходження земельної ділянки, а саме: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2.

Тобто, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач самостійно визначила номер будинку за відповідною адресою. В матеріалах справи відсутні докази здачі садового будинку АДРЕСА_1 в експлуатацію та докази державної реєстрації права власності на цей будинок за позивачем.

У зв'язку з тим, що позивачем не додано передбачених законом документів для проведення державної реєстрацію прав на нерухоме майно, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 223, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: