Справа № 804/15973/15
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2015-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Степаненко В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод промислових теплиць «Дніпровський» до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення та зобов'язання вчинити дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод промислових теплиць «Дніпровський»» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання незаконною постанови та зобов'язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача з метою посвідчити договір розподілу майна, що належить підприємству, проте нотаріусом відмовлено в реєстрації цього договору у зв'язку з відсутністю Державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав. Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною та такою, що порушує права підприємства.
Представник позивача надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі.
Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не надходило.
Суд, керуючись частинами 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, суд встановив наступне.
та нежитлові приміщення загальною площею 14,7 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Солончакова, 101 А, за наступними технічними показниками: літ. Э-1 будівля вісової, загальною площею 14,7 м2, літ. Э1 навіс; літ. Ш-1 трансформатора підстанція, літ. Ш1-1 трансформатора підстанція, літ. Ц-1 приміщення поста охорони, літ. Ъ-1 приміщення поста охорони, літ. F-1 приміщення поста охорони, № 1 басейн, № 15 огорожа, № 16 ворота, № 17 огорожа, № 18 ворота, № 20 ворота, № 21 огорожа, № 22 огорожа, № 23 огорожа, № 24 огорожа, № 25 огорожа, № 26 огорожа, № 27 огорожа, № 28 огорожа, № 29 огорожа, № 30 ворота, № 31 ворота, № 32 огорожа, №50а залізничні колії.
Постановою від 17.11.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відмовила позивачу в реєстрації права власності на нерухоме майно та відповідно посвідченні договору розподілу майна.
Дана постанова мотивована неможливістю посвідчити договір за відсутності розподілу часток та відсутності первинної Державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав за новими поштовими адресами.
Підприємство позивача вважає дану постанову протиправною, у зв'язку з чим оскаржило її в судовому порядку.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж юридичної роботи не менш як два роки. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно частини 9 статті 15 вказаного Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням дії.
Відповідно до частини 3 пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 р. №868, у разі проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію права власності на таке майно та заяву про державну реєстрацію речового права, що є похідним від права власності.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:
1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом;
2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих
відповідно до вимог цього Закону;
3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;
4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;
5) рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Згідно підпунктів 1.1 та 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо.
Підстави відмови у вчиненні нотаріальних дій передбачені статтею 49 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ.
Так, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1). вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2). не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3). дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4). є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5). з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6). правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7). особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8). особа, яка звернулась з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9). в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 3 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови, прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса: прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулась до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.
При цьому відповідно до частини 3 статті 49 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4 глави 13 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчинені нотаріальної дії.
В ході розгляду справи судом встановлено, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод промислових теплиць «Дніпровський»» визнано право власності на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2015р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20570102 від 07.04.2015р..
Для здійснення поділу нерухомого майна законодавчо передбачені наступні умови.
По-перше, надання кожному об'єкту поштової адреси. Позивач звертався до начальника Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради щодо надання нової поштової адреси новоутвореним (внаслідок виділу) обєктам нерухомого майна. Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 22.10.2015р. №731-р надано нову поштову адресу (вул. Каляєва, 4 А та вул. Солончакова, 101 А)
По-друге, визнання права власності на них відповідно до закону. 17.11.2015 року ТОВ «Завод промислових теплиць «Дніпровський»» звернулося до приватного нотаріуса з метою посвідчити договір розподілу нерухомого майна та провести реєстраційні дії.
Позивач підтвердив право власності на нерухоме майно, щодо якого здійснювався розподіл. Так, позивач на підставі договору купівлі-продажу набув права власності на нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Комінтерна, 15, які залишились у його власності після виділу.
Судом встановлено, що зауважень до переліку документів, наданих підприємством відповідачу, у нотаріуса не виникло, окрім відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Керуючись статтею 319 Цивільного Кодексу України власник нерухомого майна може розпоряджатися своїм майном керуючись власними переконаннями і власною волею не порушуючи при цьому інтереси інших осіб. Власник майна або уповноважена ним особа можуть поділити нерухоме майно або виділити з нього певну частину.
Зазначені вище норми діючого законодавства, вказують на те, що під час реєстрації похідного права власності, яким є право розподілу майна, нотаріус є державним реєстратором, який реєструє одночасно право власності та право розподілу майна на підставі правовстановлюючого документу, яким є договір купівлі-продажу №543 від 07.04.2015р., внесений в Реєстр про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером 20570102 від 07.04.2015р. При цьому, у реєстратора відсутні повноваження просити під час проведення нотаріальної дії додаткові документи та, відповідно, у разі їх відсутності відмовляти у проведені зазначеної вище дії.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи і наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечень проти позову відповідач, який за визначенням Кодексу адміністративного судочинства України є суб'єктом владних повноважень, не надав, правомірність прийнятого рішення належним чином не довів.
Із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною постанову приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_1 про відмову в реєстрації права власності та вчинення певних нотаріальних дій від 17 листопада 2015 року.
Зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_1 повторно розглянути документи, надані згідно постанови від 17 листопада 2015 року.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2