Справа № 408/5400/15-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Карягіна В.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року справа №408/5400/15-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року у справі № 408/5400/15-а за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа: Відділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності субєкта владних повноважень зі стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 09.11.2015 року звернувся до суду з адміністративним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Біловодського районного суду від 23.05.2014 року у справі № 408/495/14-а зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років визначеного Законом на відповідний період, за період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року з врахуванням здійснених виплат. Позивач зазначає, що вказана постанова відповідачем повністю не виконана.

Позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області (відповідач) з невиплати їй заборгованості по недоплаті державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років за період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року в сумі 27 294,20 грн. та стягнути з відповідача на її користь вказану заборгованість; стягнути з відповідача на її користь інфляційні нарахування за несвоєчасне виконання рішення суду в сумі 5049, 46 грн. та 3 відсотка річних, тобто за несвоєчасну виплату їй присудженої заборгованості з державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років в сумі 419,59 грн.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року у справі № 408/5400/15-а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з даною постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на норми Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає, що рішення суду першої інстанції є неправомірним, оскільки судом не було повно встановлено обставини справи та невірно застосовано норми права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано той факт, що УСЗН Біловодської районної державної адміністрації Луганської області не зважаючи на рішення, що набрало законної сили, ухилився від виконання своїх обовязків, а у звязку з тим, що рішення від 23.05.2014 року у справі № 408/495/14-а містить зобовязальний характер позивач не має змоги звернутися до органу казначейства відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Відповідачем на адресу суду надіслано письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, надані заперечення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 03 квітня 2015 року відновлено постанову Біловодського районного суду Луганської області від 23.05.2014 року у адміністративній справі № 408/495/14-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про поновлення пропущеного строку, визнання дії неправомірними з зобовязанням здійснити нарахування та виплату суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, згідно до якої:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області щодо відмови в перерахунку та виплаті ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, за період з квітня 2012 року.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі прожиткового мінімуму встановленого для дітей віком до 6 років визначеного Законом на відповідний період, за період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року з врахуванням здійснених виплат (а.с. 7).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2014 року у справі № 408/495/14-а апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 23 травня 2014 року у справі № 408/495/14-а залишено без задоволення. Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 23 травня 2014 року у справі № 408/495/14-а залишено без змін (а.с. 11-12).

07.05.2015 року Біловодським районним судом Луганської області було видано виконавчий лист № 408/495/14-ц про зобовязання Управління праці та соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення 3-х років в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, визначеного Законом на відповідний період, за період з квітня 2012 року по 23 травня 2014 року з врахуванням здійснених виплат (а.с. 51).

15.05.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 46).

11.06.2015 року на адресу відділу від Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області надійшов розрахунок нарахування суми коштів, що підлягають виплаті ОСОБА_2 (а.с. 9-10, 48).

15.06.2015 державним виконавцем направлено вимогу на адресу УСЗН Біловодської районної державної адміністрації Луганської області, якою вимагалося від відповідача надати інформацію щодо повного та фактичного виконання виконавчого листа від 07.05.2015 року № 408/495/14-ц (а.с. 49).

03.07.2015 на адресу відділу надійшла відповідь на вказану вимогу, з якої вбачається, що погашення заборгованості за рішеннями суду здійснюється виключно відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Згідно Порядку погашення заборгованості за судовими рішеннями здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Також, Управління повідомило про неможливість виконати судове рішення (а.с. 50).

Державний виконавець звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду з зобовязання боржника виплачувати грошові кошти ОСОБА_2 на стягнення.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 06 серпня 2015 року № 408/495/14-а заяву відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про заміну способу та порядку виконання рішення суду у справі № 408/495/14-а залишено без задоволення. Ухвала набрала законної сили (а.с. 8).

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що позовні вимоги про визнання дій Управління соціального захисту населення Біловодської районної державної адміністрації Луганської області протиправними внаслідок невиконання судового рішення зі стягнення 27294,20 грн. не підлягають задоволенню, оскільки діючим законодавством встановлений інший порядок контролю за виконанням судових рішень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає, що судом правильно встановлено обставини справи, вірно застосовано норми матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання, визначено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI).

Статтею 2 Закону № 4901-VI встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: зокрема, державний орган.

Відповідно до ст. 3 Закону № 4901-VI виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Статтею 4 Закону № 4901-VI визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Закон про Державний бюджет України, як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення.

Метою і особливістю закону про Державний бюджет України є забезпечення належних умов для реалізації положень інших законів України, які передбачають фінансові зобов'язання держави перед громадянами, спрямовані на їх соціальний захист, у тому числі й надання пільг, компенсацій і гарантій.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що статтею 23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» надано право Кабінету Міністрів України у встановленому ним порядку реструктуризувати фактичну заборгованість обсягом до 7.544.562.370 гривень, що виникла станом на 1 січня 2015 року за рішеннями судів, виконання яких гарантовано державою, а також за рішеннями Європейського суду з прав людини, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, шляхом часткового погашення за рахунок коштів, передбачених цим Законом на ці цілі, у розмірі до 10 відсотків від суми за зазначеними рішеннями та видачі на решту суми фінансових казначейських векселів строком обігу до семи років, з відстроченням платежів за цією заборгованістю на два роки та відсотковою ставкою 3 відсотки річних. Право видачі таких векселів надати органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» надано право Кабінету Міністрів України у встановленому ним порядку реструктуризувати фактичну заборгованість обсягом до 7.544.562.370 гривень, що виникла станом на 1 січня 2016 року, за рішеннями судів, виконання яких гарантовано державою, а також за рішеннями Європейського суду з прав людини, прийнятими за наслідками розгляду справ проти України, шляхом часткового погашення за рахунок коштів, передбачених цим Законом на ці цілі, у розмірі до 10 відсотків суми за зазначеними рішеннями та видачі на решту суми фінансових казначейських векселів строком обігу до семи років, з відстроченням платежів за цією заборгованістю на два роки та відсотковою ставкою 9,3 відсотка річних. Право видачі таких векселів надати органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, що встановлені у виконавчому документі і у цьому Законі.

Враховуючи викладене, виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунків такого державного органу може бути здійснене лише у разі наявності відповідних бюджетних призначень такому державному органу, а саме для виконання рішення суду, в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Державним виконавцем не було вжито відповідних заходів щодо встановлення відсутності коштів на рахунку у відповідача або наявності бюджетної програми на вказані цілі.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції за весь час прострочення суми заборгованості, а також трьох процентів річних від простроченої суми, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто, положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами адміністративного законодавства.

За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до адміністративних правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями адміністративного законодавства, та вважає, що з рішення суду про стягнення заборгованості по державній допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років такі зобов'язальні правовідносини не виникають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року у справі № 408/5400/15-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

ОСОБА_3