Справа № 823/5025/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року справа № 823/5025/15

17 год. 25 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

при секретарі судового засідання - Сосюрі Ф.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 - особисто, представника позивача ОСОБА_2 - за договором про надання правової допомоги, представника відповідача Руденко Л.І. - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування пункту третього наказу начальника УМВС України в Черкаській області № 1647 від 28.08.2015,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач) з адміністративним позовом до управління Міністерства внутрішніх справ України у Черкаській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви від 21.01.2016, просить визнати протиправним та скасувати пункт третій наказу начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 1647 від 28.08.2015 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме про звільнення з органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідно до п. 3 оскаржуваного наказу, до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто за порушення вимог п. 10.3 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181 (зі змінами) та п.п. 18.22.4., 2.12 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2015 № 60 дск, що виразилось у відсутності перевірок та контролю за несенням служби нарядом ізолятора тимчасового тримання (далі - ІТТ), неприйняття доповіді про поведінку затриманих і взятих під варту осіб, незабезпеченні ретельного огляду спецконтингенту, що у подальшому призвело до самогубства засудженого ОСОБА_4 Позивач зазначає, що зазначені в наказі обставини події не відповідають дійсності, а будь-яких протиправних дій чи бездіяльності, які б давали підстави для притягнення його до відповідальності він не вчиняв.

Позивач вказує, що 16.08.2015 о 7 год. 30 хв. він заступив на службу в наряд як оперативний черговий Смілянського МВ УМВС разом зі старшим інспектором - черговим чергової частини ОСОБА_5 З 19 год. 30 хв. 16.08.2015 по 8 год. 00 хв. 17.08.2015 в наряді також перебував постовий ОСОБА_6, який чергував в ІТТ в одну особу. Чергування проводилось відповідно до відомчих інструкцій та наказів, вимоги яких виконувались у повній мірі, про що свідчать записи у постовій відомості ІТТ. Висновок про те, що перевірки обмежувались лише формальними записами, не відповідає дійсності, оскільки не підтверджений ніякими даними.

Пунктом 1.5 Інструкції з організації діяльності чергових частин, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181 передбачено, що робота працівників організовується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Особам добового наряду під час чергування надаються по черзі перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин, у тому числі до двох годин у денний і двох годин у нічний час. Під час підготовки та здійснення заарештованим ОСОБА_4 самогубства позивач відпочивав, а тому об'єктивно не міг здійснювати контроль за роботою чергового по ІТТ. Вказані функції в цей час виконував старший інспектор-черговий чергової частини ОСОБА_5 Також, робота чергової частини Смілянського МВ УМВС ускладнювалась тим, що всупереч вказаній нормі, робота чергової частини була організована не в 4, а в 3 зміни, що унеможливлювало нормальний відпочинок добових нарядів. Згідно з п 1.7 Інструкції, надурочні чергування не повинні перевищувати 120 годин на рік, що також порушувалось.

Також, черговий наряд складався лише з двох осіб, які постійно знаходились в черговій частині: з оперативного чергового та з інспектора-чергового чергової частини. Водій автомобіля переважно знаходився на виїзді, а черговий по ІТТ в приміщенні ізолятора тимчасового тримання, що також ускладнювало безпосередню перевірку ІТТ, адже пунктом 4.30 Інструкції передбачено, що залишати приміщення чергової частини на одного працівника добового наряду категорично забороняється.

Позивач наголошував, що його перебування в добовому наряді станом на 16.08.2015 є незаконним, оскільки він на той час перебував у черговій відпустці, а наказу про його відкликання з відпустки не існує.

Позивач вважає, що в даному випадку будь-яких порушень службової дисципліни він не допустив, тим більше порядок несення ним служби не знаходиться в причинному зв'язку з самогубством заарештованого ОСОБА_4, а тому будь-які підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності відсутні.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, 04.02.2016 представник відповідача подала до суду заперечення проти позову де зазначила, що наказом начальника УМВС України в Черкаській області від 19.08.2015 № 1580 «Про призначення та проведення службового розслідування по факту надзвичайної події в ITT Смілянського MB УМВС» призначено службове розслідування за фактом самогубства засудженого ОСОБА_4 в камері № 4 ITT Смілянського MB УМВС. В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до постової відомості від 16.08.2015 ОСОБА_1 заступив на чергування оперативним черговим Смілянського MB УМВС України в Черкаській області. В період часу з 22.00 год. по 06.40 год., оперативний черговий Смілянського MB майор міліції ОСОБА_1 керування нарядами ITT не здійснював. Грубо порушуючи режим тримання, позивач самовільно прийняв рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації. Під час перегляду відеоінформації з архіватору ITT, комісією з проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 у вищевказаний період часу до блоку камер ITT не заходив, постові наряди не перевіряв, обмежився формальними записами у постовій відомості ITT, навіть не виходячи з приміщення чергової частини міського відділу.

Також, службовим розслідуванням встановлено порушення позивачем вимог п. 10.3 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181 (зі змінами) та п.п. 18.22.4., 2.12 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дек (зі змінами), що виразилося у відсутності перевірок та контролю за несенням служби нарядом ITT, не прийнятті доповіді про поведінку затриманих і взятих під варту осіб, не забезпеченні ретельного огляду спецконтингенту, що у подальшому призвело до самогубства засудженого ОСОБА_4

На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши позиції сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає про таке.

Судом при вирішенні справи застосовується законодавство України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міліцію» (чинний на час прийняття оскаржуваного наказу) від 20.12.1990 № 565-XII (надалі - Закон № 565) міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 18 Закону № 565 Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України.

Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 № 3460-IV затверджено Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України (далі - Дисциплінарний статут). Зазначений статут визначає сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Відповідно до абз. 1 ст. Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема, дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 № 230, відповідно до ст. 14 Дисциплінарного статуту, з метою належної організації заходів, спрямованих на захист прав і свобод людини, зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів внутрішніх справ, попередження надзвичайних подій за участю особового складу, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, а також підвищення ефективності роботи підрозділів кадрового забезпечення затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 230).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 230, вона визначає порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України (далі - ОВС) при його проведенні.

Згідно з п. 2.1 Інструкції № 230 підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.2.1 Інструкції № 230 службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю.

Судом встановлено, що наказом від 19.08.2015 № 1580 «Про призначення та проведення службового розслідування по факту надзвичайної події в ITT Смілянського MB УМВС» (а.с.116) призначено службове розслідування за фактом самогубства засудженого ОСОБА_4 в камері № 4 ITT Смілянського MB УМВС.

Під час службового розслідування встановлено, що згідно з постовою відомістю від 16.08.2015 ОСОБА_1 заступив на чергування оперативним черговим Смілянського MB УМВС України в Черкаській області.

В період часу з 22.00 год. 16.08.2015 по 06.40 год. 17.08.2015, оперативний черговий Смілянського MB майор міліції ОСОБА_1 керування нарядами ITT не здійснював. Порушуючи режим тримання, позивач самовільно прийняв рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації. З перегляду відеоінформації з архіватору ITT, комісією з проведення службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 у вищевказаний період часу до блоку камер ITT не заходив, постові наряди не перевіряв, обмежився формальними записами у постовій відомості ITT, навіть не виходячи з приміщення чергової частини міського відділу.

Службовим розслідуванням встановлено порушення позивачем вимог п. 10.3 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 №181 (далі - Інструкція № 181) та п. 18.22.4., п. 2.12 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дек (далі - Інструкція № 60), що виразилося у відсутності перевірок та контролю за несенням служби нарядом ITT, не прийняття доповіді про поведінку затриманих і взятих під варту осіб, не забезпеченні ретельного огляду спецконтингенту, що у подальшому призвело до самогубства засудженого ОСОБА_4

В подальшому, 28.08.2015, за наслідками службового розслідування прийнято наказ № УМВС України в Черкаській області № 1647, відповідно до п. 3 якого, за порушення вимог п. 10.3 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181 та п. 18.22.4, п. 2.12 Інструкції про роботу ізоляторів тимчасового тримання органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 № 60 дск, що виразилось у відсутності перевірок та контролю за несенням служби нарядом ІТТ, не прийняття доповіді про поведінку затриманих і взятих під варту осіб, не забезпеченні ретельного огляду спецконтингенту, що у подальшому призвело до самогубства засудженого ОСОБА_4, помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) УМВС Майора міліції ОСОБА_1, звільнено з органів внутрішніх справ. Наказ оголошено особовому складу УМВС у відповідності до вимог Дисциплінарного статуту ОВС України.

Згідно з п. 1.5 Інструкції № 181 працівники чергової частини несуть службу у форменому одязі встановленого зразка. Їх робота організовується в чотири зміни тривалістю 24 години кожна. Особам добового наряду під час чергування надаються по черзі перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку загальною тривалістю до чотирьох годин, у тому числі до двох годин у денний і двох годин у нічний час.

За приписами п. 4.29 Інструкції № 181 працівники добового наряду чергової частини постійно знаходяться в приміщенні чергової частини і відлучаються лише за викликом до начальника ОВС, а також для вживання їжі й відпочинку (у межах адміністративного будинку ОВС), перевірки приміщень ОВС, ІТТ та в інших випадках - із дозволу чергового. Підміна чергового та його помічника на час приймання їжі й відпочинку (за відсутності штатних посад старшого інспектора-чергового або інспектора-чергового) проводиться членами добового наряду.

Відповідно до п. 10.3 Інструкції № 181 для забезпечення надійної охорони затриманих і взятих під варту осіб в ІТТ черговий міськрайліноргану зобов'язаний: знати план охорони й оборони, протипожежного захисту ІТТ, розстановку постів та функціональні обов'язки всього складу наряду; перевіряти несення служби нарядом ІТТ, при виявленні недоліків доповідати начальникові ОВС; при відсутності начальника ІТТ і його заступника особисто контролювати порядок зміни постових; виявивши підкоп, пролом стіни (стелі, підлоги), пошкодження віконних ґрат і замків, перевести затриманих і взятих під варту осіб до інших камер, посиливши спостереження за їх поведінкою. Про обставини і вжиті заходи негайно доповісти начальникові ОВС, його заступникові - начальникові міліції громадської безпеки, начальникові ІТТ та до чергової частини вищого рівня; якщо затриманий або особа, взята під варту, звернулися з проханням про надання медичної допомоги, викликати швидку медичну допомогу (лікаря найближчого закладу охорони здоров'я), надати невідкладну допомогу; уживати заходів щодо припинення конфліктної ситуації (бійки), що виникла в одній або кількох камерах. За наявності вільних камер відокремити учасників конфлікту; при самогубстві (смерті) затриманого або особи, яка перебуває під вартою, діяти відповідно до підпункту 6.6.3 пункту 6.6 розділу VI цієї Інструкції; контролювати несення служби нарядом ІТТ, регулярно приймати доповіді про поведінку затриманих і взятих під варту осіб, бути в постійній готовності до дій у разі надзвичайних ситуацій; у разі нападу затриманих і взятих під варту осіб на працівників наряду вжити заходів щодо припинення злочинних дій, посилити охорону ІТТ за рахунок наявних сил. Увести в дію оперативний план охорони адміністративного будинку ОВС, доповісти начальникові ОВС, до чергової частини вищого рівня, поінформувати чергового прокуратури; у разі нападу на ІТТ діяти відповідно до вимог чинного законодавства; про пожежу (загоряння) в ІТТ повідомити територіальний орган МНС України, організувати евакуацію затриманих і взятих під варту осіб й забезпечити їх належну охорону. Ужити негайних заходів щодо гасіння пожежі наявними засобами, викликати швидку медичну допомогу, аварійні служби, доповісти начальникові міськрайліноргану й до чергової частини вищого рівня та діяти згідно з отриманими розпорядженнями; збирати особовий склад міськрайліноргану у разі тривоги й направляти його для посилення охорони ІТТ.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 16.08.2015 позивач перебував в добовому наряді у якості оперативного чергового Смілянського МВ УМВС, що підтверджується: графіком чергування особового складу відповідальних від керівництва та Чергової частини Смілянського МВ УМВС на серпень 2015 року (а.с.119); постовою відомістю внутрішнього поста № 1 біля камер 1-9 за 16.08.2015 (а.с.120); книгою нарядів (інвентарний №327/Т5), відповідно до якої оперативним черговим 16.08.2015 був ОСОБА_1 Разом з позивачем у добовому наряді, зокрема, були: старший інспектор-черговий чергової частини Смілянського МВ майор міліції ОСОБА_5, постовий ІТТ сержант міліції ОСОБА_6, який заступив в наряд з 19 год. 30 хв. 16.08.2015, та водій АЧЧ ОСОБА_8

Посилання позивача, що перебування його в добовому наряді 16.08.2015 було незаконним, оскільки він на той час перебував у черговій відпустці спростовується наявним у матеріалах справи наказом Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) УМВС України в Черкаській області від 13.08.2015 №78 о/с, згідно якого позивача було відкликано з щорічної чергової відпустки, яка була надана наказом МВ від 31.07.2015 №67 о/с з 01.08.2015 по 16.09.2015, з 13 серпня 2015. Даний наказ був оголошений всьому особовому складу Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області і факт перебування позивача в добовому наряді у якості оперативного чергового Смілянського МВ УМВС підтверджує його обізнаність про відкликання його з чергової відпустки.

З приводу посилань представника позивача на незаконність наказу від 13.08.2015 № 78 о/с у звязку із його виданням неналежною особою, оскільки він виданий з порушенням п. 55 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, суд зазначає, що доказів стосовно скасування наказу Смілянського МВ (з обслуговування м. Сміла та Смілянського району) УМВС України в Черкаській області від 13.08.2015 №78 о/с або визнання його протиправним суду не надано, а сам наказ від 13.08.2015 №78 о/с не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Судом також встановлено, що твердження позивача, щодо ускладнень безпосередньої перевірки ІТТ у зв'язку із тим, що наряд фактично складався лише з двох осіб які постійно знаходились в черговій частині (з оперативного чергового та інспектора чергової частини), оскільки водій автомобіля переважно знаходився на виїзді, спростовується відомостями з журналу єдиного обліку № 3229 т. 11 заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Смілянському МВ УМВС України в Черкаській області (а.с.167-168), відповідно до якого з 22 год. 45 хв. 16.08.2015 по 06 год. 40 хв. 17.08.2015 повідомлення були відсутні.

Згідно постової відомості за 16.08.2015 (а.с.120) встановлено наявність записів стосовно перевірки несення служби. Так, о 10 год. 00 хв., 12 год. 00 хв., 14 год. 00 хв., 11 год. 00 хв., 16 год. 00 хв., 20 год. 00 хв., 22 год. 00 хв., 23 год. 00 хв., 24 год. 00 хв. 16.08.2015, та о 1 год. 00 хв., 2 год. 00 хв. 17.08.2015 перевірку несення служби здійснював ОСОБА_1 О 2 год. 50 хв., 3 год. 35 хв., 4 год. 30 хв., 5 год. 00 хв. 17.08.2015 перевірку несення служби здійснював ОСОБА_5

Судом за клопотанням позивача в судовому засіданні 04.02.2015 було допитано у якості свідків ОСОБА_5 (16.08.2015 - 17.08.2015 перебував у добовому наряді у якості оперативного чергового чергової частини Смілянського МВ УМВС) та ОСОБА_6 (16.08.2015 - 17.08.2015 перебував у добовому наряді у якості чергового ІТТ).

Свідок ОСОБА_5 пояснив пояснив, що в складі добового наряду 16.08.2015 - 17.08.2015 ОСОБА_1 був керівником, а він та ОСОБА_6 - підлеглими. Контролем камер ІТТ займався постовий ОСОБА_6, а ОСОБА_1 займався контролем постового. На момент коли сталася подія свідок ОСОБА_5 знаходився за пультом в черговій частині, близько 2 год. 30 хв. 17.08.2015 ОСОБА_1 залишив пульт і пішов в другу кімнату працювати з документами для передачі до УМВС та зміни чергування. ОСОБА_1 пішов відпочивати приблизно о 4 год. 30 хв. 17.08.2015 та відпочивав протягом півтори - двох годин. Свідок ОСОБА_5 пояснив, що на екран спостереження виведено відео з дванадцяти відеокамер і детально розгледіти, що саме відбувається у кожній немає можливості. Окрім того основна його робота це реєстрація матеріалів і підготовка до зміни чергування, тому на екран дивився, але постійно спостерігати неміг фізично. Також зазначив, що ОСОБА_1 не приймав рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації. Свідок ОСОБА_5 пояснив, що замки були в несправному стані, як і сигналізація, про що повідомлялось керівництво Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області. В добовому наряді також був водій ОСОБА_8, проте під час чергування здійснював виїзди.

ОСОБА_1 здійснював перевірку чергового ІТТ - ОСОБА_6 відповідно до своїх функціональних обов'язків про що є відповідні записи. На час відсутності ОСОБА_1 перевірку здійснював ОСОБА_5 про що також є підписи. Також свідком зазначено, що в черговому приміщенні постійно повинно бути дві особи і коли ОСОБА_1 відпочивав, із свідком ОСОБА_5 в черговому приміщенні перебував водій ОСОБА_8.

На запитання суду стосовно того чи повідомлялось керівництво Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області письмово (в рапортах) про несправність замків та сигналізації свідок пояснив, що письмово керівництво Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області не повідомлялось.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 16.08.2015 заступив на чергування приблизно о 20 год., на час чергування в ІТТ знаходилось приблизно 8 осіб. Після виявлення події були вжиті всі необхідні заходи. Свідок пояснив, що в ІТТ чергував один, крім нагляду виконував прибирання, роздачу їжі, з службовими документами не працював. Під час його чергування ніяких повідомлень, зокрема від ОСОБА_4, про намір вчинити протиправне діяння не надходило.

Протягом зміни ОСОБА_1 і ОСОБА_5 заходили до ІТТ та перевіряли несення служби, про що є відмітки в журналі. ОСОБА_1 не приймав рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації. Сигналізація не працювала, замки були зламані і керівництво про це знало. Вікна закріплювались болтом. Останній раз ОСОБА_1 заходив приблизно о 2 год. ночі 17.08.2015. В нічний час прямим і безпосереднім керівником є оперативний черговий, тому про факт самогубства було повідомлено оперативного чергового частини ОСОБА_1

На запитання представника відповідача скільки перевіряючих приїхало з Черкас свідок ОСОБА_6 не зміг відповісти пославшись на те що не пам'ятає.

Суд, надаючи правову оцінку показам свідків бере до уваги, що в складі добового наряду ОСОБА_1 був керівником, а свідки ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підлеглими. Також покази свідків стосовно того, що ОСОБА_1 не приймав рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації, оскільки замки були зламані а сигналізація в несправному стані, спростовується поясненнями самого ОСОБА_1 (а.с.118), наданими 17.08.2015, відповідно до яких ОСОБА_1 пояснював, що «двері були відкриті так як в кабінеті начальника ІТТ постовий займався документами, кормушки були відкриті бо арештовані влітку задихаються». Окрім того, судом узято до уваги, що при повідомленні досліджуваних обставин справи свідок ОСОБА_6 погодинно і щохвилинно доповідає суду про обставини події, а стосовно інших подій, що відбулись у той же день і не є предметом доказування у даній справі свідок не може повідомити інформацію посилаючись на відсутність згадування.

З досліджених в судовому засіданні письмових поясненнях від 17.08.2015, наданих ОСОБА_1 (а.с.117), судом встановлено, що позивач під час несення служби у добовому наряді з 16.08.2015 по 17.08.2015 пішов відпочивать о 2 год. 30 хв. 17.08.2015, що в свою чергу спростовує надані свідчення ОСОБА_5 про те, що позивач близько 2 год. 30 хв. 17.08.2015 залишив приміщення чергової частини і пішов в другу кімнату працювати з документами для передачі до УМВС та зміни чергування, що в сукупності з дослідженими доказами підтверджує порушення позивачем вимог Інструкції № 181 та Інструкції № 60 дск, зафіксовані у висновку за результатами службового розслідування по факту самогубства в ІТТ Смілянського МВ УМВС засудженого ОСОБА_4 від 18.08.2015 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що покази свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не відповідають встановленим обставинам справи, містять суперечливі відомості і тому не можуть слугувати належними і допустимими доказами у даній справі.

В судовому засіданні 05.02.2016 судом, відповідно до вимог ст. 80 та ст. 146 Кодексу адміністративного судочинства України, було досліджено відеоінформацію надану на оптичному диску DVD+RW (а.с.156) з архіватору ITT, з якої встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 22 год. 00 хв. по 06 год. 40 хв. до блоку камер ITT не заходив, постові наряди не перевіряв. Зазначене підтверджує, що записи у постовій відомості ITT були зроблені формально, без фактичної перевірки постових нарядів.

Також, під час перегляду зазначеної відеоінформації судом встановлено, що перехідні грати камерного блоку, двері службових приміщень ізолятора та кватирки дверей камер були відкриті, що у сукупності з поясненнями позивача від 17.08.2015 (а.с.118) підтверджує викладену у висновку від 18.08.2015 (а.с127-132) інформацію стосовно того, що позивач порушуючи режим тримання, самовільно прийняв рішення про відкриття перехідних грат камерного блоку, дверей службових приміщень ізолятора, кватирок дверей камер, захисного броньованого скла вікна камери та відключення сповісників засобів тривожної сигналізації.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У цьому контексті суд зазначає, що заперечуючи проти позову за правилами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач довів правомірність прийняття спірного наказу від 28.08.2015 № 1647.

Перевіряючи правомірність поведінки відповідача у спірних відносинах, з огляду на ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, де визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, судом не встановлено підстав для скасування п. 3 наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УМВС України в Черкаській області.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення. З огляду на викладене, на підставі наявних у справі доказів, досліджених обставин і позицій представників сторін, проаналізувавши правові норми, враховуючи доводи сторін, суд дійшов висновку, що у задоволені позову належить відмовити.

Керуючись статтями 14, 86, 94, 118, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому статтями 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.А. Рідзель

Постанову складено у повному обсязі 10.02.2016.